Справа № 301/1639/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" жовтня 2017 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди,

в с т а н о в и в :

ПАТ «ВіЕсБанк» звернувся до Іршавського райсуду з позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.10.2005 року ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №KF34145 з наступними змінами. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 11.10.2005 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати солідарно в повному обсязі за зобов'язанням ОСОБА_1 за кредитним договором.

У зв'язку з недотриманням умов кредитного договору, 27.12.2011 року Іршавським райсудом винесено рішення про стягнення на користь ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист та було відкрито виконавче провадження №36023430.

На стадії виконання рішення суду про стягнення боргу, 22.08.2013 року укладено мирову угоду, якою сторони підтвердили наявність боргу за кредитним договором у сумі 441447,13 грн.

Мирова угода визнана ухвалами Іршавського райсуду від 24.09.2013 року та від 01.10.2013 року.

Відповідно до п. 9 Мирової угоди, сторони домовилися, що в разі невиконання або неналежного виконання умов мирової угоди з боку Боржника, у тому числі, при порушенні будь-яких строків розрахунків, зазначених у пункті 2 цієї Угоди, всі домовленості між Сторонами, визначені у пункті 2, 4, 5 цієї Угоди, скасовуються, а виконання ухвали суду, якою затверджено цю мирову угоду, проводиться в примусовому порядку органами Державної виконавчої служби згідно чинного законодавства України.

Згідно п. 10 Мирової угоди, сторони домовились, що у разі настання подій, передбачених в п. 9 цієї мирової угоди, стягненню в примусовому порядку з Боржника на користь Стягувача підлягає заборгованість, яка становить 441 447,13 грн. заборгованості по кредитному договору, а також заборгованість за процентами за користування кредитом, пенею, штрафними санкціями, що буде донарахована у зв'язку з порушення умов цієї Мирової угоди.

Відповідачі свої зобов'язання не виконують, тому станом на 12.07.2017 року їх борг за кредитним договором №KF34145 від 11.10.2005 року становить 592455,29 грн., з яких: 95447,13 грн. борг за тілом кредиту, 391711,01 грн. - заборгованість за процентами, 105297,15 грн. - заборгованість за пенею.

Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише у разі її відповідності вимогам, що передбачені в ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження». Не відповідність ухвали вказаним вимогам, є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Звернення до суду з позовом без попереднього отримання постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови у позові.

Позивач просив спонукати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконання мирової угоди, укладеної 22.08.2013 року та затвердженої ухвалами суду від 24.09.2013 року та 01.10.2013 року, шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у сумі 592455,29 грн. та 1600 грн. судових витрат.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити і розглянути справу по суті без його участі ( а.с.55, 71,76).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки на день розгляду справи борг ним сплачено, просив розглянути справу по суті без його участі (а.с. 55,67,79).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки до суду не повідомила (а.с. 57,68).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.

Рішенням Іршавського райсуду від 27.12.2011 року позов ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») задоволено: стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №KF34145 від 11.10.2005 року у сумі 518104,08 грн. (а.с.7-8). Рішення суду набрало законної сили 09.01.2012 року.

На виконання рішення суду Іршавським райсудом 08.02.2012 року видано виконавчі листи №2-824/2011 та 16.01.2013 року відкрито виконавчі провадження №36023430 та №36023613 (а.с.9,10).

На стадії виконання рішення суду, між сторонами виконавчих проваджень - ПАТ «Фольксбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 22.08.2013 року укладено мирову угоду, якою сторони підтвердили, що на день укладення мирової угоди розмір боргу за кредитним договором становить 441447,13 грн. (а.с.11-12).

Сторони також узгодили графік повернення боргу, згідно якого погашення боргу повинно відбуватися рівними частинами (по 8000 грн.) до 30 числа кожного місяця у строк до 28 лютого 2018 року, а також наслідки неналежного виконання умов угоди.

Зокрема, пунктом 9 Мирової угоди передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання умов мирової угоди з боку Боржника, у тому числі, при порушенні будь-яких строків розрахунків, зазначених у пункті 2 цієї Угоди, всі домовленості між Сторонами, визначені у пункті 2, 4, 5 цієї Угоди, скасовуються, а виконання ухвали суду, якою затверджено цю мирову угоду, проводиться в примусовому порядку органами Державної виконавчої служби згідно чинного законодавства України.

Мирова угода від 22.08.2013 року відносно боржника ОСОБА_2 визнана ухвалою Іршавського райсуду від 24.09.2013 року, а відносно боржника ОСОБА_1 - ухвалою від 01.10.2013 року (а.с.13-14, 15-16).

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

З позовної заяви вбачається, що відповідачі свої зобов'язання не виконують, тому станом на 12.07.2017 року їх борг за кредитним договором №KF34145 від 11.10.2005 року становить 592455,29 грн., з яких:

-95 447,13 грн. борг за тілом кредиту,

-391 711,01 грн. - заборгованість за процентами,

-105 297,15 грн. - заборгованість за пенею.

На підтвердження розміру позовних вимог позивач надав розрахунок боргу (а.с.17-20), згідно якого:

-за тілом кредиту за період з 31 грудня 2007 року по 31 серпня 2018 року (мирова угода укладена на строк від серпня 2013 року по 28 лютого 2018 року), станом на 12.07.2017 року фактично погашено тіла кредиту у сумі 434 552,87 грн., а заборгованість за тілом кредиту становить ще 95 447,13 грн. (згідно кредитного договору сума кредиту - тіло кредиту - становила всього 75 000 грн. - а.с.4-5). При цьому, розрахунок містить відомості (графа 4-5) про суми та дати фактичного погашення боргу. Так, 27.02.2017 року фактично погашено платіж за серпень 2018 року;

-за процентами за користування кредитом за період з 01 листопада 2007 року по 01 липня 2017 року, згідно якого станом на 12.07.2017 року фактично погашено 303 008,46 грн., борг за строковими відсотками становить 489 грн., а за простроченими відсотками - 391 222,01 грн. Останнє внесення платежу на погашення відсотків згідно розрахунку відбулося 17.10.2011 року;

-за пенею за період з 12 липня 2016 року по 11 липня 2017 року, згідно якого пеня становить 105297,15 грн.

Іншого розрахунку на підтвердження розміру позовних вимог, позивачем суду не надано.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на пункт 10 Мирової угоди, згідно якого у разі настання подій, передбачених в п. 9 мирової угоди, стягненню в примусовому порядку з Боржника на користь Стягувача підлягає заборгованість, яка становить 441 447,13 грн. заборгованості по кредитному договору, а також заборгованість за процентами за користування кредитом, пенею, штрафними санкціями, що буде донарахована у зв'язку з порушення умов цієї Мирової угоди.

При цьому, Мирова угода від 22.08.2013 року, зокрема, пункт 10 угоди, в якому зазначено наслідки неналежного виконання мирової угоди та можливість донарахування до існуючого боргу у сумі 441 447,13 грн. процентів за користування кредитом, пені та штрафних санкцій, не містить відомостей ні про порядок проведення такого нарахування, ні про розмір відсоткової ставки за користування кредитом та пені, ні про вид та розмір інших штрафних санкцій.

Отже, Мировою угодою від 22.08.2013 року сторонами підтверджено, що на день укладення мирової угоди розмір боргу становить 441 447,13 грн. Повне погашення вказаної суми (що містила у собі також відсотки за користування кредитними коштами) мало відбутися до 28.02.2018 року.

На день звернення позивача до суду (09.08.2017 року), за умовами п.2 Мирової угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали здійснити 48 платежів по 8000 грн. та погасити 384 000 грн. (фактично погасили 346 000 грн.), а на день розгляду справи мали здійснити 50 платежів (по 30 вересня 2017 року) по 8000 грн. на загальну суму 400 000 грн.

З наданих відповідачем ОСОБА_1 виписки з особового рахунку за період з 30.08.2013 року по 27.02.2017 року (а.с.39) та копій квитанцій (а.с.80-85) вбачається, що з 30.08.2013 року по 27.02.2017 року ОСОБА_1 погасив борг у сумі 346 000 грн., а на день розгляду справи - ще 54000 грн. - на загальну суму 400 000 грн. (а.с.86).

Отже, згідно графіку, що визначений п.2 Мирової угоди, до 30 вересня 2017 року відповідачі повинні сплатити всього 400 000 грн. кредитного боргу (з загальної суми 441 447,13 грн., встановленої мировою угодою). Вказана сума відповідачами на день розгляду справи судом погашена.

У заяві представника позивача від 15.09.2017 року та від 02.10.2017 року зазначено, що всі внесені ОСОБА_1 на виконання мирової угоди кошти у сумі 346 000 грн. зараховано в погашення боргу і враховано при розрахунку заборгованості (а.с.59-61, 75-78).

Однак, з наданого позивачем розрахунку боргу вбачається, що сплачені ОСОБА_1 за період з 30.08.2013 року по 27.02.2017 року платежі на загальну суму 346000 грн. не відображені в наданому суду розрахунку (а.с.17-20).

У разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

На даний час є чинною Мирова угода від 22.08.2013 року, якою сторонами визначено розмір боргу у сумі 441 447,13 грн. Повне погашення вказаної суми (що містила у собі також відсотки за користування кредитними коштами) мало відбутися до 28.02.2018 року.

Позивач звернувся до суду саме з позовом про спонукання відповідачів до виконання мирової угоди.

Як встановлено судом, на виконання Мирової угоди на день розгляду справи відповідачі погасили 400 000 грн., тобто суму, яка визначена графіком і підлягала сплаті до 30 вересня 2017 року. Відповідно до умов Мирової угоди, відповідачі повинні до 28 лютого 2018 року погасити ще 41447,13 грн.

За таких обставин, підстав для задоволення позову в частині спонукання відповідачів до виконання мирової угоди шляхом стягнення 592455,29 грн., не має.

Що стосується посилання представника позивача на необхідність стягнення відсотків та пені на порушення зобов'язання, суд приходить до наступного.

Позивач посилається на те, що наявність судового рішення, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання зобов'язання.

Безумовно, кредитор має право вимагати належного виконання зобов'язання, а також на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, у разі неналежного виконання зобов'язання.

Однак, для вирішення спору, позивач повинен звернутися до суду з відповідним майновим позовом про стягнення боргу (ст. 11 ЦПК України), подати суду належні і допустимі докази на підтвердження своїх вимог та розміру боргу, а також детальний розрахунок боргу.

Позивач звернувся до суду тільки з позовною вимогою про спонукання до виконання мирової угоди від 22.08.2013 року, яка передбачала сплату боргу у сумі 441 447,13 грн.

Так, пунктом 10 Мирової угоди передбачено у разі порушення відповідачами зобов'язання стягнення на користь Стягувача заборгованості, яка становить 441 447,13 грн. заборгованості по кредитному договору, а також заборгованість за процентами за користування кредитом, пенею, штрафними санкціями, що буде донарахована у зв'язку з порушення умов цієї Мирової угоди.

Однак, сама Мирова угода не містить визначення ні порядку проведення нарахування процентів та штрафів, ні розміру відсоткової ставки процентів за користування кредитом, ні розміру пені, ні виду та розміру інших штрафних санкцій.

З розрахунку також не вбачається на підставі чого, за який період дії Мирової угоди від 22.08.2013 року нараховано відсотки у розмірі 391 711,01 грн., з якої суми нараховані відсотки та який розмір відсоткової ставки. Враховуючи внесені відповідачами на погашення боргу платежі, не зрозуміло, з якої суми нараховувалася позивачем пеня на загальну суму 105 297,15 грн.

За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про спонукання відповідачів до виконання мирової угоди шляхом стягнення боргу за додатковими відсотками та пені є безпідставним, оскільки їх розмір та порядок сплати не визначений умовами мирової угоди (а відсотки за користування кредитом включені у загальну суму боргу за мировою угодою -441 447,13 грн.).

Щодо стягнення з відповідачів сум, передбачених ст. 625 ЦК України, розмір такого боргу належними доказами не доведено і, фактично, позивач з такими вимогами до суду не звертався.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 629, 631 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 57-60, 158 ч.2, 197 ч.2, 175, 208, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення боргу в розмірі 592455,29 грн. - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських