Справа № 600/489/17
Справа № 2/600/363/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Фещак Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до Олесинської сільської ради Козівського району Тернопільської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

08.06.2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Олесинської сільської ради Козівського району Тернопільської області, ОСОБА_3, згідно якого просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 30.04.2016 року право власності на спадкове майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Олесине по вул. Надрічна 23, Козівського району, зокрема: житловий будинок (А), із шлакоблоку, загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., сарай (Б), побудований із каменю, загальною площею 41,3 кв.м., літню кухню (В), побудовану з каменю, загальною площею 17,0 кв.м., сарай (Г), побудований з ? цегли, ? дошки, загальною площею 23,8 кв.м., гараж (Д), побудований із цегли, загальною площею 39,1 кв.м., металеві ворота (№1), загальною площею 5,5 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20.02.1990 року матері позивача ОСОБА_4 як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок (колгоспний двір), що в с. Олесине, по вул. Надрічна 23 Козівського району. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 2 членів. 30.04.2016 року померла ОСОБА_4, яка за життя розпорядилася своїм майном та склала заповіт, згідно якого все належне їй на час смерті майно ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_4 позивач звернулася для прийняття спадщини до нотаріуса. Однак останній було відмовлено в оформленні спадщини та розяснено, що питання щодо спадкування часток у майні колишнього колгоспного двору може вирішуватися виключно в судовому порядку та свідоцтво про право на спадщину на майно колгоспного двору не відповідає чинному законодавству. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати її власником житлового будинку в с. Олесине по вул. Надрічна 23 Козівського району.

Представник позивача у судове засідання не зявився, однак подав клопотання, згідно якого просить справу розглядати за його відсутності (а.с.41).

Позивач у судове засідання не зявилася, подала клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у її відсутності (а.с.36).

Представник Олесинської сільської ради Козівського району Тернопільської області у судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати у його відсутності (а.с.35).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, подав до суду клопотання, згідно якого не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглядати у його відсутності (а.с.38).

Визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 20.02.1990 року ОСОБА_4 як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, що в с. Олесине по вул. Надрічна 23 Козівського району. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 2 (двох) членів (а.с.20).

Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Олесинською сільською радою Козівського району Тернопільської області 12.05.2017 року №171, членами колгоспного двору були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.18).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_4 та ОСОБА_3, то кожному із них фактично належить 1/2 частина колгоспного двору.

30.04.2016 року померла ОСОБА_4 у віці 80 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ИД №200939 від 02.05.2016 року (а.с.17).

За життя ОСОБА_4 розпорядилася своїм майном та склала заповіт про те, що на випадок її смерті все належне їй майно заповідає ОСОБА_1. Вказаний заповіт був посвідчений 02.03.2009 року секретарем Олесинської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.16).

Згідно довідки Олесинської сільської ради Козівського району Тернопільської області №170 від 12.05.2017 року ОСОБА_4, спадкодавець, яка померла 30.04.2016 року постійно проживала та була зареєстрована у житловому будинку за адресою: Тернопільська область Козівський район с. Олесине вул. Надрічна 23. На день її смерті ніхто з нею не проживав і не був зареєстрований (а.с.23).

08.06.2016 року приватний нотаріус Козівського районного нотаріального округу відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колгоспний двір), оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.15).

ОСОБА_3 відмовився від належної йому частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою Тернопільська область, Козівський район, с. Олесине вул. Надрічна 23 на користь ОСОБА_1, що підтверджується відмовою від 20.04.2017 року (а.с.19).

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.347 ЦПК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Враховуючи, що ОСОБА_4 померла, а ОСОБА_3 відмовився від своєї частки у майні колишнього колгоспного двору, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по вул. Надрічна 23 с. Олесине Козівський район Тернопільська область.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 58, 60, 61, 158, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканкою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків №5а/101, Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 30.04.2016 року право власності на спадкове майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Олесине по вул. Надрічна 23 Козівського району Тернопільської області, зокрема: житловий будинок (А), із шлакоблоку, загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., сарай (Б), побудований із каменю, загальною площею 41,3 кв.м., літню кухню (В), побудовану з каменю, загальною площею 17,0 кв.м., сарай (Г), побудований із ? цегли, ? дошки, загальною площею 23,8 кв.м., гараж (Д), побудований із цегли, загальною площею 39,1 кв.м., металеві ворота (№1), загальною площею 5,5 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Б.Гриновець