Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 35/7367/16 Головуючий у 1 інстанції Кравченко Л.Ю.
Провадження № 22-ц/778/424/17 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

Трофимової Д.А.,

за участі секретаря: Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсиббанк», ОСОБА_4, треті особи: Державна реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, приватний нотаріус міського нотаріального округу Нечипуренко Галина Федорівна, про визнання недійсним договорів іпотеки та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суд з позовом до ПАТ «Укрсиббанк», ОСОБА_4, треті особи: Державна реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, приватний нотаріус міського нотаріального округу Нечипуренко Галина Федорівна, про визнання недійсним договорів іпотеки та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

В позові зазначала, що 23 лютого 2007 року між АКІБ „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк" та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

В той же день між ПАТ «Укрсиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 0/3, посвідчений приватним нотаріусом Нечипуренко Г. Ф., реєстраційний номер № 416, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння № АДРЕСА_1.

18 червня 2008 року між АКІБ „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк" ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Того ж дня між ними був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0/1.

18 червня 2008 року між ПАТ «Укрсиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 0/3, посвідчений приватним нотаріусом Нечипуренко Г. Ф., реєстраційний номер № 1849, відповідно до умов якого ми передали в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння № АДРЕСА_1.

Крім того, між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 0/П від 23.02.2007 року та №0/П від 18.06.2008 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, 2 сг. 355 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за те, що примусив ОСОБА_3 виступити поручителем у вказаних кредитних договорах.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2014 року визнано договори поруки № 0/П від 23.02.2007 року та №0/П від 18.06.2008 року укладені між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 недійсними, оскільки вони були укладені з погрозою застосування насильства.

Просила суд визнати недійсним вказані договори іпотеки та усунути перешкоди у праві власності шляхом скасування записів державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень вказаного нерухомого майна.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання договорів іпотеки недійсними, укладених між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсиббанк» 23.02.2007р. та 18.06.2008р.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

У справі встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 у сумі 175 000,00 доларів США строком до 22.02.2018р. В забезпечення зазначеного договору, 23.02.2007р. між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №0/З, посвідчений приватним нотаріусом Нечипуренко Г.Ф., відповідно до якого останні передали в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння №68 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі та земельну ділянку, площею 0,1000 га, на якій розташоване домоволодіння. Відповідно до правовстановлюючих документів частки іпотекодавців на предмет іпотеки розподілені наступним чином: 22/25 часток належить ОСОБА_3, 3/25 часток - ОСОБА_4

18 червня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 були укладені ще договори про надання споживчого кредиту за №0 на суму 49 000,00 доларів США строком до 17.06.2015р. та за №0/1 на суму 9 978,00 грн. строком до 17.06.2015р. В забезпечення зазначених договорів, 18.06.2008р. між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки №0/З, посвідчений приватним нотаріусом Нечипуренко Г.Ф., відповідно до якого останні передали в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння №68 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі.

Крім цього, між банком та ОСОБА_3 були укладені договори поруки №0/П від 23.02.2007р. та №0/П від 18.06.2008р.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2014р. ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1, 2 ст. 355 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за те, що примусив ОСОБА_3 виступити поручителем у вказаних вище кредитних договорах.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2014 року визнано договори поруки № 0/П від 23.02.2007 року та №0/П від 18.06.2008 року укладені між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 недійсними, оскільки вони були укладені з погрозою застосування насильства.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів іпотеки за аналогією з визнанням договорів поруки недійсними, не підлягають задоволенню, оскільки остання добровільно передала спірну частину домоволодіння та земельну ділянку в іпотеку банку, і не надала суду належних доказів на спростування вказаних обставин, а застосування насильства стосувалося лише договорів поруки.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Загальні положення про правочини та правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені гл. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню і повинен містити істотні умови такого договору, визначені цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ч.1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними та є обов'язковими для сторін договору, а також умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_3 просила визнати недійсними договори іпотеки № 0/З від 23.02.2007р. та за №0/З від 18.06.2008р. з підстав, що передбачені ст. 231 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України судом визнається недійсним правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

У разі вчиненням правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактору фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення вказаних вимог закону ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, що оспорювані правочини укладені під впливом насильства.

Так, ОСОБА_3 добровільно були надані нотаріусу всі необхідні документи для укладення договору іпотеки, вона розписалася в реєстрі для вчинення нотаріальних дій, підписала договори іпотеки, всі необхідні заяви, в т.ч. заяви про згоду чоловіку ОСОБА_4 на укладення та підписання договорів іпотеки, в яких вказала, що ці договори укладаються в інтересах сім'ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цих договорів відповідає їх спільному волевиявленню. Підписанням договорів іпотеки ОСОБА_3 засвідчила, що сторони досягли усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

З письмових пояснень приватного нотаріуса Нечипуренко Г.Ф. вбачається, що при укладенні ОСОБА_3 договорів іпотеки наявних ознак тілесних ушкоджень, синців не було, в її поведінці не було проявів страху чи небажання укладати ці договори.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивачки на здійснення психічного тиску на неї з боку ОСОБА_4 при укладенні договорів іпотеки, в підтвердження чого посилалася на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2014р., оскільки остання стосується договорів поруки. Договір поруки та договір іпотеки є самостійними правочинами, жодним чином не пов'язані. Укладення одного договору не залежить від укладення іншого договору та не впливають на законність та дійсність один одного, а також різні за об'ємом відповідальності. Тому, погодившись на укладення договорів іпотеки, позивач могла не погодитися на укладення договорів поруки.

Таким чином, за наслідками розгляду справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи стосовно порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: