Справа №489/5827/16-ц 26.12.2017
Провадження №22-ц/784/2487/17
Справа №489/5827/16-ц
Провадження №22-ц/784/2487/17 Головуючий першої інстанції: Кирильчук О.І.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції: Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

26 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання -

з участю: представника позивача - Курника В.О.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» або товариство) на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року, ухвалене головуючим суддею Кирильчук О.І в м. Миколаєві, в приміщенні цього ж суду, 02 листопада 2017 року о 14 годині 48 хвилин, за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

18 листопада 2016 року ТОВ «Фінанс Траст Груп» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕЦ-ВАК» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15 липня 2018 року в розмірі 859192 грн.26 коп., яка виникла внаслідок невиконання позичальником основного зобов'язання з повернення суми кредиту, яке було забезпечено договором поруки.

Позивач зазначав, що 15 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір з фізичною особою №014/4933/2/19120, за умовами якого останньому надано кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування в сумі 399 620 грн. зі строком користування кредитними коштами до 09 лютого 2019 року із сплатою 20,5% річних. Кредитні кошти призначені для інвестування в об'єкт нерухомого майна, яким є двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору №50-06/08 про участь у Фонді фінансування будівництва від 12 червня 2008 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Телець-Капітал» та позичальником.

З метою забезпечення виконання боржником кредитних зобов'язань, 15 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_4 та поручителем ТОВ «ТЕЛЕЦ - ВАК» укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та всіх додаткових угод, що були укладені до нього.

Крім того, того ж дня, було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в іпотеку ВАТ «Ерсте Банк» майнові права на двохкімнатну квартиру, робочий/будівельний №143 на шостому поверсі в шостому під'їзді, загальною площею 94,25 метрів квадратних, у будинку АДРЕСА_1.

22 червня 2010 року між банком та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору за умовами якої змінено графік погашення та передбачено право кредитора достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом.

-2-

Згідно із договором про відступлення права вимоги №3 від 30 липня 2014 року та договору №5 про відступлення права за договором іпотеки від 30 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстрованого в реєстрі за №672, укладених між публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» (первісний кредитор), який є правонаступником публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНДОР» (новий кредитор), первісний кредитор відступив новому кредитору свої права вимоги до боржників за кредитним договором з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15 липня 2008 року, договором поруки №014/4933/2/19120/2 від 15 липня 2008 року та договором іпотеки від 15 липня 2008 року, про що свідчать реєстр прав вимоги №1 до договору про відступлення права вимоги №3 від 30 липня 2014 року, реєстр порук та реєстр прав іпотеки.

За договором про відступлення права вимоги (факторингу) № 102 від 18 травня 2015 року та за договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18 травня 2015 року, укладених між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНДОР» (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» (новий кредитор), первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за вказаними вище договорами, про що було повідомлено відповідачів.

10 лютого 2017 року між ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» укладено договір про відступлення прав вимоги (факторингу) № 55, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» право вимоги, що виникло з кредитного договору з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15 липня 2008 року та усіх додаткових угод до нього, договором поруки №014/4933/2/19120/2 від 15 липня 2008 року та договором іпотеки від 15 липня 2008 року, що підтверджується актом приймання-передачі документації та прав до договору про відступлення прав вимоги (факторингу) №55 від 10 лютого 2017 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 17 листопада 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 859 192 грн. 26 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 393 298 грн. 97 коп., заборгованість за відсотками - 465 983 грн. 29 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив достроково стягнути заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Інновація».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2017 року закрито провадження у справі в частині вимог до ТОВ «Телец - ВАК».

Заперечуючи проти позову відповідач, діючи через свого представника, посилався на сплив позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Не погодившись з таким рішенням суду позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідача посилався на безпідставність її доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з таких підстав.

-3-

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Грошові зобов'язання, відповідно до вимог ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Розрахунком заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 15 липня 2008 року підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та невиконання зобов'язань, що випливають з нього. Останній платіж з повернення кредиту було здійснено 15 жовтня 2008 року, з погашення відсотків - 06 березня 2012 року (а.с.5).

Заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 17 листопада 2016 року становить 859 192 грн.26 коп., яка складається із 393 298 грн. 97 коп. заборгованості за кредитом та 465 893 грн.29 коп. заборгованості за відсотками.

Відповідно до п. 1.7 додаткової угоди №1 від 22 червня 2010 року до кредитного договору з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року та додатку №1 до цієї угоди, повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно 15-го (п'ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з графіком погашення, наведеним в Додатку №1 до цієї додаткової угоди, починаючи з 15 січня 2010 року рівними частинами в сумі 7 810 грн. 63 коп. та в останній місяць 08 лютого 2019 року в сумі 7 324 грн. 21 коп.

Відповідно до п.6.5 кредитного договору №014/4933/2/19120 від 15 липня 2008 року кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника у випадках порушення умов договору, зокрема порушення позичальником п.5.2 договору, яким передбачено обов'язок позичальника вносити щомісячно до 15 числа місяця ануїтетні платежі на погашення кредиту та відсотків. Таке стягнення здійснюється за умови попередньої (за 30 днів) надіслання відповідної вимоги позичальнику рекомендованим листом (п.5.1. додаткової угоди № 1).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 06 квітня 2012 року ВАТ «Ерсте Банк» рекомендованим листом направлено позичальнику повідомлення від 05 квітня 2012 року за №6.3.7.3.0/36/БТ із вимогою в 30-ти денний термін від дати отримання повідомлення, погасити прострочену заборгованість за кредитним договором та достроково виконати зобов'язання за кредитним договором - погасити залишок заборгованості: основну суму кредиту, і відсотки за користування кредитом на момент його повного погашення.

-4-

При цьому, зазначення в повідомленні банку про те, що така вимога є вимогою про усунення порушень зобов'язань відповідно до п. 5.1 Договору іпотеки від 15 липня 2008 року і ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а також письмовою вимогою про усунення порушень відповідно до розділу 32 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, не спростовує того, що позикодавець не скористався своїм правом на дострокове виконання зобов'язання позичальником.

Отже, як встановлено банк відповідно до умов кредитної угоди змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відповідач, діючи через свого представника, подав в суд заяву про застосування позовної давності.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України та п. 11.3 кредитного договору визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як встановлено ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

За змістом ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Встановивши, що строк виконання основного зобов'язання було змінено на 06 травня 2012 року(через 30 днів з дати направлення кредитором вимоги позичальнику), суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак первісний позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 18 листопада 2016 року, тобто поза межами трьох років позовної давності.

За такого, встановивши факт спливу позовної давності щодо вимог про повернення кредитної заборгованості разом з нарахованими відсотками і враховуючи наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд обґрунтовано, на підставі положень ч.4 ст.267 ЦК України прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки поважних причин для його поновлення в ході судового розгляду не встановлено.

Після зміни строку виконання зобов'язання до 06 травня 2012 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 6.5 договору, пункту 5.1 додаткової угоди № 1 позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Саме такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду України у справі № 6-990 цс-16 від 16 листопада 2016 року і саме з врахуванням такої правової позиції ухвалене рішення у цій справі судом першої інстанції.

Саме по собі направлення повідомлення позичальнику від 15 вересня 2016 року про усунення порушень кредитного договору та застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки не перериває перебігу позовної давності згідно ст. 264 ЦК України.

Інші заперечення апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки правильність висновків суду щодо наслідків вирішення спору не спростовують, а тому не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

-5-

Керуючись ст.ст. 367, 374,382 ЦПК України, судова колегія, -

постановила:

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст виготовлено 27 грудня 2017 року.