Єдиний унікальний номер 233/1907/16-ц Номер провадження 22-ц/775/372/2017
Головуючий в 1 інстанції - Мартиненко В.С.
Доповідач: Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2017 року було відмовлено у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги про відшкодування витрат за надання йому юридичних послуг з таких підстав:

- відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову у стягненні на його користь витрат на правову допомогу, оскільки ним було надано копію диплома про освіту ОСОБА_3

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не з*явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить направлені їм телефонограми, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що копії диплома та трудового договору ОСОБА_3 не є достатніми доказами для відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень. Оскільки суд першої інстанції не визнав вказані витрати як витрати на правову допомогу, то питання співрозмірності ціни і наданих позивачу юридичних послуг, судом не вирішувалось.

Однак, з таким рішенням суду першої інстанції погодитись неможливо з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається.

18 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача у сумі 2 000 гривень.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики був задоволений: стягнуто з відповідачки на користь позивача 2 000 гривень, та з відповідачки на користь держави стягнуто судовий збір к розмірі 551 гривня 20 копійок.

20 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення на його користь витрат за надання йому юридичних послуг.

В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 посилався на те, що при розгляді справи по суті позовних вимог про стягнення боргу ним не заявлялись вимоги про стягнення витрат за надання йому юридичних послуг, оскільки на момент подачі позову він втратив документи, які підтверджують ці факти.

Крім того, позивачем було зазначено, що він в рамках нової цивільної справи звертався до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5 000 гривень - витрат, понесених ним по оплаті правової допомоги. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову будо відмовлено.Рішенням апеляційного суду Донецької області від 8 грудня 2016 року було скасоване вказане рішення і ухвалено нове про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що питання про судові витрати не може вирішуватися шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Тобто із наданих позивачем доказів вбачається, що при розгляді основної справи про стягнення боргу за договором позики ОСОБА_1 не ставив питання про відшкодування йому витрат за надання правової допомоги і не надавав суду з цього приводу будь-яких доказів.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 220 ЦПК України суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення не може бути ухвалене на підставі додатково поданих доказів про розмір та склад судових витрат.

Крім того, не допускається подання документів, що підтверджують розмір витрат на правову допомогу і їх включення до складу судових витрат після ухвалення рішення (пункт 41 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» N10 від 17 жовтня 2014 року).

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції дав правову оцінку тим доказам, які під час розгляду справи про стягнення боргу по суті не досліджувались, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись.

Оскільки у відповідності до статті 220 ЦПК України питання ухвалення додаткового рішення відноситься тільки до компетенції суду, що ухвалив рішення, то апеляційний суд не має повноважень на прийняття рішення з цього приводу.

Вказані обставини свідчать про порушення судом першої інстанції порядку вирішення цього питання, що у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції неправильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви по суті наданих позивачем доказів, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Керуючись статтями 312, 315, 220 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: