Справа №591/1437/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1922/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

20 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що у період з 13 січня 1980 року по 26 грудня 1981 року він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій. При виконанні службового обов'язку в Демократичній Республіці Афганістан отримав струс головного мозку середньої степені тяжкості ЗЧТМ (контузія головного мозку), осколкові поранення м'яких тканей шиї та лоба, що в подальшому призвело до розвитку стійких залишкових явищ ЧМТ (1981 року), контузії головного мозку у вигляді посттравматичної енцефалопатії ІІ - ІІІ ст. ІХС. Стабільна стенокардія напруги. Дифузний кардіосклероз. СН І ст. ФК ІІ. Вторинна артеріальна гіпертензія ІІ ст., ІІ ступеня, ризик дуже високий. Цукровий діабет, ІІ тип. Згідно довідки до акту МСЕК йому була встановлена ІІ група інвалідності. В позові вказував, що у зв'язку із травмою, отриманої під час захисту Вітчизни, порушено його нормальний стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Постійно виникає головна біль при фізичному навантаженні, запаморочення, похитування при ході, значене погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, дратівливість, порушення сну, загальна різка слабкість. Він не має можливості зараз працювати, оскільки пересуватися на велику відстань без сторонньої допомоги не може. Це поставило його у скрутне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на належному рівні. Вказував, що його заробітна плата була основним засобом існування його родини, а на пенсію не має можливості забезпечити свою родину самим необхідним. Стверджував, що не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває психологічний дискомфорт, виражений у відчуттях розпачу, тривоги, дратівливості, а також страху. Всі вищезазначені фактори викликають у нього негативні емоції та переживання. Порушено нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації життя. Просив суд стягнути з Міністерства оборони України в рахунок відшкодування моральної шкоди 218 800 грн., яка була завдана в результаті ушкодження здоров'я при виконанні обов'язків військової служби.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі або скасувати рішення суду і закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи позивача, який заперечив проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у період з 13 січня 1980 року по 26 грудня 1981 року знаходився в складі обмеженого контингенту САВДРА для надання військової допомоги, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1.

З висновку судово - медичного акту від 01 грудня 2015 року вбачається, що у ОСОБА_3 виявлені ушкодження, а з оригінала архівної довідки Військово - медичного музею МОРФ № 6/310 - 133 від 18 квітня 2007 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 10 серпня 1981 року отримав ЗЧМТ: струс головного мозку середнього ступеню тяжкості, осколкові поранення м'яких тканин шиї та лоба. Вказані тілесні ушкодження були отримані позивачем внаслідок осколкового поранення та могли утворитись 10 серпня 1981 року в період військової служби в Республіці Афганістан (а.с.12-13).

Згідно Довідки до акта огляду МСЕК Серія 10 АББ № 215066 ОСОБА_3 було встановлено другу групу інвалідності, травма та поранення при виконанні обов'язків на службі, протипоказана праця з тривалим перебування на ногах (а.с.11).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, оскільки саме на Міністерство оборони України, як на центральний орган виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, покладається вказаний обов'язок.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У статті 1167 ЦК України йдеться про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У Преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з положеннями статті 3 вказаного Закону дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов'язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов'язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Дія цього Закону не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 08 лютого 1994 року за № 63 затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території, в якому зазначено, що на території Афганістану у період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велися бойові дії.

Як передбачено статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

За положеннями статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За положеннями статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати заподіяну позивачу моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Проаналізувавши норми діючого законодавства України та обставини, встановлені в ході розгляду даної справи, колегія суддів вважає, що дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосовно відшкодування на користь позивача моральної шкоди за вказаних ним обставин на нього не поширюється, оскільки останній став інвалідом не внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби чи внаслідок захворювання після звільнення його з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби (п.2 ст.3 вказаного Закону), а внаслідок поранення, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії ( довідки про акта огляду МСЕК за 2007, 1017 року).

Відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 поняття захворювання і поранення не є тотожними.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що правове обґрунтування позивачем своєї позовної вимоги з посиланням на ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може бути взято до уваги, так як її дія на позивача не розповсюджується.

Що стосується посилання ОСОБА_4 на ст. 1167 ЦК України при обґрунтуванні вимоги позову щодо порядку відшкодування моральної шкоди, то воно також є помилковим, оскільки дія вказаної норми закону розповсюджується на випадки деліктної відповідальності і на спірні правовідносини не поширюється.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим назвати його законним і обґрунтованим не можна.

За таких обставин доводи апеляційної скарги стосовно відсутності підстав для задоволення позову підлягають задоволенню, а вказане рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відшкодувати Міністерству оборони України понесені судові витрати по справі за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Компенсувати Міністерству оборони України за рахунок держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 1 760 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий -

Судді -