Провадження № 22-ц/780/4597/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 03.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Топольського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року за поданням державного виконавця Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року старший державний виконавець Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_4 подала до суду подання, в якому у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» просила постановити ухвалу про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2, до виконання ним рішення суду на підставі якого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області виданий виконавчий лист № 2/357/560/14 від 27.01.2014 р., про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх його видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Своє звернення державний виконавець обґрунтовував тим, що боржником рішення виконано не було, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено та станом на 31.05.2017 року виникла заборгованість по аліментам в сумі 9 121,00 грн. у зв"язку з чим просив задовольнити вказане подання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного погашення заборгованості в розмірі 9 121, 00 грн. за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року.

Не погоджуючись із вказаним висновком суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснень ОСОБА_2, та його представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 30.11.2015 року постановою державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ відкрито виконавче провадження № 4948759 за виконавчим листом № 2/357/560/14 виданим 27.01.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви 03.12.2013 до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається про надсилання копії вищевказаної постанови на адресу боржника АДРЕСА_1, за останнім відомими місцем реєстраціє боржника.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 03.11.2015 року закінчено виконавче провадження щодо стягнення аліментів за виконавчим листом № 2/357/560/14 виданим 27.01.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів. Вказана постанова обґрунтована тим, що згідно відповіді бухгалтерії ГУ МВС в Київській області ОСОБА_2 з 08.10.2015 року звільнений з місця роботи, тому аліменти стягнуто станом по 08.10.2015 року.

Згідно довідки адресно - довідкового підрозділу від 12.05.2017 року ОСОБА_2 знятий (за рішенням суду) з реєстрації 22.06.2014 року за адресою: м. Біла Церква, Гайок, 269, кв. 1, а відповідно до акту державного виконавця від 07.04.2017 року останній не проживає по вказаній адресі.

Державним виконавцем, за результатами проведених заходів щодо встановлення джерел доходу та наявності майна боржника, на які можливо звернути стягнення, встановлено, що дані про доходи боржника відсутні.

Вирішуючи питання та задовольняючи подання старшого державного виконавця, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що боржник фактично ухиляється від споати коштів на утримання дитини, слід обмежити боржника у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції помилковим, та таким що ухвалено без перевірки всіх обставин справи та без дотримання норм процесуального законодавства .

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у звязку з ухиленням особи від виконання зобовязання, зокрема виконання судового рішення.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» саме старший державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду.

За змістом п. 3 розяснень постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обовязків, передбачених ст. 12 Закону № 606-ХІV.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини (а.с.35).

Згідно відповіді на запит державного виконавця за № 11135 від 11.04.2017 року про надання інформації щодо наявності у боржника земельних ділянок, перебування на обліку в якості безробітного інформації не знайдено (а.с.37-42).

Згідно довідки про нарахування аліментів від 08.06.2017 року станом на 01.09.2016 року заборгованість по аліментам відсутня (а.с.36), що свідчить про виконання боржником своїх зобовязань на момент запиту.

Згідно довідки адресно - довідкового підрозділу від 12.05.2017 року ОСОБА_2 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, а відповідно до акту державного виконавця від 07.04.2017 року боржник не проживає по вказаній адресі (а.с.53,55).

Разом з тим, представник ОСОБА_2 ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, звертався до БЦ МВ ДВС із клопотанням надсилання інформації щодо заборгованості боржника на його адресу: 01001, м. Київ, а/с 246 (а.с.52).

Також, відповідно до висновків Служби у справах дітей БЦ МР від 25.01.2017 р. мати неповнолітньої дитини, ОСОБА_7, категорично відмовилася від дитини ОСОБА_8, надала згоду на позбавлення її батьківських прав та наполягала на передачі дитини на виховання батьку ОСОБА_2, на що останній дав згоду (а.с.79).

При розгляді вказаної справи вбачається, що починаючи з 01 жовтня 2016 року по час розгляду справи вказаної справи в апеляційному порядку дитина боржника та стягувача - ОСОБА_6, 14.03.2001 року фактично проживає та перебуває на утриманні боржника у справі ОСОБА_9.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку із цим, з метою всебічного та повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, суд першої інстанції не зясував, чи дійсно ОСОБА_2 свідомо не виконував належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи вказане подання державного виконавця належним чином не перевірив доводи подання та заперечення боржника у справі щодо мотивів не вчинення ним дій направлених на виконання рішення суду, що призвело до постановлення ухвали без належного мотивування та лише з підстав формального невиконання рішення суду.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки не в повній мірі зясував обставини подання, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись, ст.ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 60, 61, 212, 213, 303, 304, 307, 312, 314-315, 317, 319, 377-1 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_10