Дата документу 29.09.2017
Справа № 320/4739/17
Провадження № 2/320/2945/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«29» вересня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Бахаєва І.М.,

при секретарі:ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування ? частини квартири, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, треті особи, які не заявляють позовних вимог ОСОБА_4, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/4 частини квартири, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, мотивуючи свої вимоги, тим, що вона має у власності двокімнатну квартиру по вул.Садова (Бронзоса), 24, кв.24 у м.Мелітополі, Запорізької області. Улітку вона з відповідачкою домовилися про купівлю-продаж частини вищевказаної квартири. Позивачка, вважаючи, що продає частину квартири, насправді підписала договір дарування ? частини квартири на користь малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого ? частина квартири № 24 по вул.Садова (Бронзоса), 24, у м. Мелітополі, Запорізької області перейшла безоплатно у власність ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказаний договір був посвідчений в приватній нотаріальній конторі Мелітопольського міського нотаріального округу по вул.О.Невського, 24/1 у місті Мелітополі, тексту якого позивачка не читала, довіряючи відповідачу і вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обовязки купівлі-продажу, про які вони домовилися.

Однак, пізніше ОСОБА_2 перечитала зміст договору і дізналася, що нею був укладений договір дарування, чого вона не бажала. Таким чином, її волевиявлення не відповідало внутрішній волі, оскільки насправді воно було направлено на укладення договору купівлі-продажу, а відповідач не сплатив їй вартість ? частини квартири, тому позивачка вважає, що таку угоду треба визнати недійсною.

Крім того, позивачка вказує, що зареєструвала ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у своїй квартирі по вул.Садова (Бронзоса), 24, кв.24, м.Мелітополь, Запорізька обл., яка на сьогодні не проживає та ніколи не проживала за цією адресою.

Права позивачки порушуються перешкоджанням у вільному розпорядженні, володіння, користуванні належним їй майном, тому вона просить визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою по вул.Садова (Бронзоса), 24, кв.24, м.Мелітополь, Запорізька обл.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, але на адресу суду від неї надійшла письмова заява про слухання справи за її відсутність, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, але на адресу суду, від неї надійшла письмова заява про слухання справи за її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, але на адресу суду, від нього надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи документів, враховуючи інтереси дитини.

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 в реєстрі на № 5145 зареєстровано право власності в КП "ММБТІ" 08.12.2011 року в книзі 22-22* за номером запису 253, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №32386458, виданим КП "ММБТІ" позивачка ОСОБА_2 є власницею двокімнатної квартири по вул.Садова (Бронзоса), 24, кв.24 у м.Мелітополі, Запорізької області./а.с.8-9/

04.09.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, від імені якої діяв її батько ОСОБА_4 відбувся правочин договір дарування ? частини вищезазначеної квартири, зареєстрований в реєстрі за №3327, в результаті укладення якого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 стала власницею ? частини квартири безкоштовно./а.с.10-12/

У позивачки був намір на укладення договору купівлі-продажу частини квартири, а не договору дарування, отже, насправді її волевиявлення було направлено на укладення договору купівлі-продажу, а договір дарування укладений з метою приховати дійсний правочин про купівлі-продаж.

Згідно ч. 2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Судом встановлено, що 04.09.2013 року на підставі договору дарування частини квартири, який був підписаний з одного боку ОСОБА_2 дарувальницею, з іншого боку ОСОБА_4, який діяв як законний представник від імені своєї малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 остання отримала у власність ? частину квартири, що знаходиться за адресою: вул.Садова (Бронзоса), 24, кв.24 у м.Мелітополі, Запорізької області. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області 04.09.2013 року, зареєстровано в реєстрі за №3327, сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2013 року №8933194.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_5 її матірю є відповідачка ОСОБА_3, яка на укладеннята підписання договору дарування не надавала нотаріально засвідченої згоди як законний представник своєї малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с.15/

Відповідно до абз.2 ч.6 ст.177 Сімейного кодекс України на вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків.

Відповідно до ч.6 ст.7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 235 Цивільного кодексу України, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У звязку з тим, що відповідач не сплатив позивачці вартість ? частину квартири, суд вважає, що така угода є удаваним правочином тому її треба визнати недійсною.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3, однак не проживає та ніколи не проживала за цією адресою. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала та проживає за адресою: вул.Академіка Корольова (Куйбишева), 101/1, м. Мелітополь, Запорізька область./а.с.16/

Відповідно до довідки з місця проживання ОСОБА_6 проживає за адресою: вул.Академіка Корольова (Куйбишева), 101/1, м. Мелітополь, Запорізька обл. разом зі своїм батьком ОСОБА_4./а.с.17/

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 не є членом сім'ї ОСОБА_2, тому за нею не зберігається жиле приміщення, що належить позивачці внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, в порядку передбаченому Житловим кодексом України. Також на ОСОБА_5 не розповсюджуються норми ст.405 ЦК України на право користування житлом позивачки як членом сім'ї.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає за адресою: вул.Академіка Корольова (Куйбишева), 101/1, м. Мелітополь, Запорізька обл., а за адресою: АДРЕСА_1 на сьогодні не проживає та ніколи не проживала.

Відповідно до ч.1,2 ст.41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності може бути придбано у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України право приватної власності непорушно.

У відповідності до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У відповідності до 4, 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власній розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Реєстрація ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 приводить до порушення прав позивачки, комунальні послуги за проживання в будинку нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в квартирі і вона повинна сплачувати їх за свій рахунок.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють позовних вимог ОСОБА_4, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання недійсним договору дарування 1/4 частини квартири, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 64, 71, 72, 156, 163 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 215, 717, ст.ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224 - 228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування ? частини квартири, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, треті особи, які не заявляють позовних вимог ОСОБА_4, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування ? частини квартири №24 по вул.Садова (Бронзоса), 24 у м.Мелітополі Запорізької області, укладений 04 вересня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, який діяв як законний представник від імені свої малолітньої доньки ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_9 04.09.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 3327.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою по вул.Садова (Бронзоса), 24, кв.24, м.Мелітополь, Запорізька обл.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ