УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2006 року у розмірі 28526,75 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 19 вересня 2006 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник - відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, виникла заборгованість.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2006 року у розмірі 28526,75 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року заочне рішення районного суду скасовано, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено кредитний договір від 19 вересня 2006 року, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

В порушення вказаних умов кредитного договору ОСОБА_4 своїх зобов'язань за даним договором не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за договором у розмірі 28526,75 грн.

Строк дії кредитної картки, виданої ОСОБА_4 почався з 19 вересня 2006 року і закінчився у вересні 2008 року.

Строк позовної давності закінчився 01 жовтня 2011 року, а з позовом до суду позивач звернувся 05 серпня 2013 року.

У травні 2016 року від ОСОБА_4 надійшла до суду першої інстанції заява про застосування строку позовної давності. (а.с. 64-66).

Апеляційний суд виходив з того, що оскільки сплинув строк позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Посилання позивача щодо розгляду заяви про застосуванняпозовної давності, обґрунтовано було не взято до уваги апеляційним судом, оскільки відповідач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська