18.08.2017 Єдиний унікальний № 371/938/17
Провадження № 2/371/530/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшук Л.О.,

з секретарем Січкаренко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1. Вона, будучи спадкоємцем померлого за заповітом, спадщину прийняла. Дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на вказаний житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла, правовстановлюючого документу на частку у спільному майні подружжя не отримала. Оформити спадкові права на житловий будинок не має змоги, оскільки померлі не мали правовстановлюючих документів на нього. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 21 січня 2011 року Грушівською сільською радою Миронівського району Київської області. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 05 січня 2017 року виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області.

Позивач є спадкоємцем померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за заповітами, посвідченим Грушівською сільською радою Миронівського району Київської області 04 листопада 2004 року, зареєстрованими в реєстрі за номером 145 та 146.

Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 26952785 від 17 травня 2011 року та № 47683187 від 12 травня 2017 року, які приєднано до матеріалів спадкової справи, дані заповіти є чинними.

17 травня 2011 року та 12 травня 2017 року, тобто у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Спадковим майном є житловий будинок під номером АДРЕСА_1.

Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У матеріалах спадкових справ містяться повідомлення нотаріуса від 12 липня 2017 року № 330/02-14 та № 331/02-14, за змістом яких перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, є відсутність документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, які повинні бути зареєстровані за законодавством на момент виникнення права власності відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкових справ ОСОБА_3 № 61/2011 та ОСОБА_4 № 83/2017.

Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав.

Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні - не відносяться до категорії самовільних.

Будинок має виготовлений 23 червня 2017 року КП КОР «МБТІ» технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, та зареєстрований в погосподарській книзі Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області. Згідно відомостей технічного паспорту приналежністю будинку є такі господарські будівлі та споруди: погріб з шийкою, погріб з шийкою, тамбур, веранда, сарай, колодязь питний, ворота з хвірткою, огорожа. Будинок має загальну площу 52,80 кв.м., жилу площу 36,50 кв.м., допоміжну площу 16,30 кв.м.

Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Встановлено, що будинок під номером АДРЕСА_1 був побудований у 1968 році на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. Вказані обставини підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданим 25 листопада 2009 року Грушівською сільською радою, зареєстрованим в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 49.

До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги - документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільради. В особових рахунках містяться відомості про членів сім'ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні.

Встановлено, що будинок під номером АДРЕСА_1, у виконкомі місцевої сільської ради з 1986 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, головою домогосподарства під номером АДРЕСА_1, був ОСОБА_3, а з 2011 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_4.

Вказана обставина підтверджена даними довідки Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області № 2-46-763 від 12 липня 2017 року.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року передбачено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Згідно зі статтею 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 07 лютого 1954 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Під час шлюбу подружжям зведено будинок під номером АДРЕСА_1, який набув статусу спільного майна подружжя. Частки подружжя у вказаному майні є рівними.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у поданій нотаріусу заяві ОСОБА_4 просила видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на житловий будинок.

Відповідно до правил підпунктів 1.1 пункту 1 глави 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Підпунктом 2.2 пункту 2 глави 11 передбачено, що в разі, якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку.

ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 не отримала.

Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером АДРЕСА_1 не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними.

Позивач, будучи спадкоємцем померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1, тому порушене право позивача підлягає захисту,

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 328, 368, 370, 1216 - 1218, 1233, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст. 60 СК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57- 60, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 загальною площею 52,80 кв.м., жилою площею 36,50 кв.м., допоміжною площею 16,30 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О.Капшук