Справа № 750/5220/17
Провадження № 2/750/1527/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.

при секретарі Юрченко І.В.,

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, відповідача, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

31.05.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.12.2016 року він надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 20000 грн., які перерахував на картковий рахунок відповідача, однак як виявилося згодом грошові кошти були перераховані відповідачу не як фізичній особі, а як фізичній особі-підприємцю з призначенням «поповнення карткового рахунку». Вимогу позивача про повернення грошових коштів відповідач не задовольнив, зазначив, що грошові кошти в сумі 20000 грн. були перераховані позивачем йому за надання юридичних послуг.

Позивач просив позовні вимоги задовольнити .

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надали письмові заперечення проти позову.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

30.12.2016 року позивач перерахував на картковий рахунок відповідача, розміщений в АТ «Райффайзен Банк Аваль», картка НОМЕР_1, грошові кошти в сумі 20000,00 грн. із призначенням - «поповнення карткового рахунку від ОСОБА_3», що підтверджується копією квитанції від 30.12.2016 року (а.с. 3,89).

05.05.2017 року позивач звернувся до відповідача з листом в якому зазначав, що неодноразово, усно, просив повернути йому помилково перераховані грошові кошти в сумі 20000 грн., однак, оскільки грошові кошти повернені не були він просить повернути їх у семиденний строк з дня отримання листа на рахунок позивача у ПАТ КБ «Приватбанк» на картковий рахунок НОМЕР_2 (а.с. 4).

15.05.2017 року відповідач листом відповів позивачу на його вимогу датовану 05.05.2017 року в якому зазначив, що грошові кошти в сумі 20000 грн. були зараховані на його рахунок на підставі договору про надання послуг № 0101/16 від 01.01.2016 року (а.с. 5).

В проданих запереченнях відповідач зазначає, що 28.12.2016 року на свою електронну адресу він отримав листа від позивача із проханням виготовити рахунок на 20000,00 грн. із врахуванням переведення грошових коштів у готівку з поміткою «Укртелеком» (а..с 23).

30.12.2016 року на електронну адресу позивача відповідачем було надіслано договір від 01.01.2016 року про надання юридичних послуг, акт про надання послуг № 30 від 31.12.2016 року та рахунок № 3 від 29.12.2016 року на оплату 20000 грн. (а.с. 25-30, 32). В надісланому договорі про надання правової допомоги на електрону адресу позивача було зазначено, що даний договір діє з моменту підписання його сторонами та до 01.01.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Оскільки в самому проекті договору від 01.01.2016 року було зазначено, що він діє з моменту підписання, однак підписаний сторонами не був, суд вважає, що між сторонами не виникло договірних відносин.

Згідно із копією довідки без номеру та дати ПП «Агенство безпеки «Сонар», між вказаними юридичними особами та фізичною особою - підприємцем були наявні договірні відносини про надання послуг консультування з питань комерційної діяльності й керування по залученню замовників агентом, договір припинений 20.03.2017 року. Відповідно до копії довідки без номеру та дати ПП «Агенство безпеки «Сонар» та копії договору постійного обслуговування системи безпеки Андромеда, ФОП ОСОБА_3 перебували в договірних відносинах з приводу обслуговування системи безпеки «Андромеда». Проекти договорів, копії касаційної та апеляційної скарги, копіє клопотань та пояснення (а.с. 36-88) не свідчать про наявність саме договірних відносин між сторонами.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України, що перебуває у складі підрозділу 2 «Недоговірні зобов'язання».

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави, зазначеної у ст. 1212 Цивільного кодексу України, розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Однак стороною відповідача не доведений факт наявності чинного договору про надання правової допомоги між сторонами, оскільки договір датований 01.01.2016 року був надісланий 30.12.2016 року та в ньому зазначено, що він діє з моменту підписання, однак сторонами не підписаний, крім того позивачем надсилались проекти договорів, касаційні скарги, апеляційні скарги у період до 22 грудня 2016 року, тобто до моменту надіслання договору про надання правової допомоги, а тому твердження відповідача, що ним вчинялись дії щодо надання правової допомоги за період до 30.12.2016 року на виконання цього договору та були отримані кошти на підставі цього договору не відповідають дійсності.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру (не договірного) безпосередньо між власником та володільцем майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так як відповідачем не доведено існування між сторонами договірних відносин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Розмір відшкодування на правову допомогу має відповідати граничним розмірам, встановлених Законом України "Про розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України "Про розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", компенсації підлягають витрати за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Розмір компенсації не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму за одну годину роботи.

З врахуванням категорії складності цивільної справи, об'єму складання позовної заяви та - 2 аркуша та листа - пів сторінки, суд вважає за необхідне стягнути за надання правової допомоги 1653,33 грн. за дві години - складання позовної заяви, надання консультацій та складання листа та за 35 хвилин перебування в судовому засіданні. Також на користь позивача з відповідача підлягають стягненню 640,00 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст.. 1212 ЦК України, ст.ст.60, 88, 208-209,212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20000 (двадцять тисяч) грн. безпідставно набутих коштів.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2293 грн 33 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя