АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1089/17 Справа № 204/1905/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до суду, посилаючись на те, що 22 серпня 2015 року помер її батько - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка є спадкоємцем першої черги спадкування, яка в установлений законодавством шестимісячний строк, звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Спадщина ОСОБА_10 складається із нерухомого майна, а саме із частини квартири АДРЕСА_1. У лютому 2016 року вона знову звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із надією отримати свідоцтво про спадкування після смерті батька, але нотаріус в усному порядку відмовила їй у видачі свідоцтва, мотивувавши тим, що у реєстрі заповітів є заповіт ОСОБА_10 від 07.07.2015 року, яким все належне на день його смерті майно він заповів ОСОБА_11.

Із повідомлення приватного нотаріуса ОСОБА_8 позивачці стало відомо, що заповіт ОСОБА_10 був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за місцем реєстрації заповідача - ОСОБА_10, а саме у квартирі АДРЕСА_1.

Проте, у зазначеній квартирі її батько не проживав з 2000 року, і з цього періоду він не тільки не проживав, а навіть не навідувався до зазначеного помешкання та не здійснював ніяких дій щодо підтримання помешкання, в якому він зареєстрований, в належному санітарному та технічному стані весь цей час до дня його смерті. Спадкодавець проживав із співмешканкою у її помешканні, не спілкувався ані з дочкою, ні з онуками - дітьми позивачки.

В звязку з хворобою (він страждав низкою захворювань - ампутація правої нижньої кінцівки, цукровий діабет, інсульт мозку), стан батька погіршувався, він був у пригніченому стані, був безвольним і байдужим до життя, під впливом медичних препаратів не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, недодержання вимог про зазначення в заповіті місця його складання, яка є необхідною вимогою до заповітів, є підставою для визнання заповіту недійсним.

У звязку з вищевикладеним позивач просить суд визнати заповіт ОСОБА_10, посвідчений 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 - недійсним.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_11, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання заповіту недійсним - задоволено частково.

Визнано заповіт ОСОБА_10, посвідчений 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 - нікчемним.

Вирішино питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 серпня 2015 року помер - ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 652874, виданим 25.08.2015 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 6548 від 25.08.2015 року (а.с.57).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2.

Також встановлено, що ОСОБА_6 є рідною дочкою ОСОБА_10, померлого 22 серпня 2015 року.

В свою чергу, ще за життя, а саме 07 липня 2015 року ОСОБА_10 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 898, в якому заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також взагалі все, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_5 (а.с.55).

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно же з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі із зазначеннями місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем . Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений, з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. 1257 ЦК України, нотаріальний порядок посвідчення угод -це система послідовних дій нотаріуса (інших осіб, зазначених у ст. ст. 1251-1252 ЦК України) урегульованих нормами Закону України «Про нотаріат», положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, направлених на захист прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, з метою надання цим угодам юридичної вірогідності.

Таким чином, нотаріальному посвідченню угоди (правочину) передують певні дії нотаріуса щодо складення угоди, перевірки правоздатності та дієздатності осіб, що її укладають, їхнього дійсного волевиявлення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Відповідно до п. 6.14 Правил нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 р., при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси застосовують посвідчувальні написи, видають свідоцтва за формами, установленими цими Правилами.

Згідно п. 1.3 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача.

Згідно п. п. 2-3 глави 1 вказаного Порядку, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами)..

Як вбачається складеного заповідачем заповіту 07 липня 2015 року, в заповіті зазначено місцем його складання та посвідчення адреса: АДРЕСА_3.

Таким чином, в порушення вимог ст. 1247 ЦК України, п. 11, 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в заповіті ОСОБА_10 та посвідчувальному написі на заповіті зазначено місце вчинення нотаріальної дії, яке не відповідає дійсності, оскільки сам нотаріус вказав, що заповіт був підписаний та посвідчений не в приміщенні квартири АДРЕСА_2, як то зазначено в спірному заповіті, а в автомобілі біля будинку. Крім того, в заповіті вказаний час його складання 09 годин 15 хвилин, в той час, коли сам нотаріус вказав, що в цей час він тільки виїхав з нотаріальної контори, спочатку за адресою проживання спадкодавця про тупики Полуничному, а потім вони поїхали на Канатну, тобто час вчинення нотаріальної дії, вказаний в заповіті, також не відповідає дійсності.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про допущені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 порушення при посвідченні заповіту ОСОБА_10 від 07.07.2015 року.

Як розяснив п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позову, оскільки заповіт від імені ОСОБА_10, померлого 22.08.2015 року, від 07 липня 2015 року, складений з порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення, він є нікчемним відповідно до правил ст. 1257 ЦК України.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: