Провадження № 2/161/3354/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю.

Позов мотивує тим, що з 1997 року разом з трьома дітьми проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 в малогабаритній квартирі № 76. В 2005 році на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, йому надано під розширення суміжну квартиру №75, оскільки внаслідок пожежі в даному житлі загинув власник ОСОБА_3, інших співвласників майна немає. За період проживання в квартирі і по даний час позивач провів капітальний ремонт житла, сплатив усю заборгованість за комунальні послуги та продовжує нести усі витрати по його утриманню.

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Луцької міської ради про отримання ордеру на квартиру №75, однак отримав відмову, оскільки дана квартира не належить до комунальної власності, а перебуває у приватній власності ОСОБА_3

А тому, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на квартиру №75 в м. Луцьку по вул. Щусєва, 18.

Позивач ОСОБА_2 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача клопотала про розгляд справи у її відсутності, подала письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 11.10.2017 (а.с. 31,32) встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер 24.01.2001 внаслідок отруєння чадним газом.

За життя ОСОБА_3 належала квартира №75 в м. Луцьку по вул. Щусєва, 18.

З повідомлення ЖКП №6 від 18.02.2003 № 64 (а.с. 38) вбачається, що після смерті власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 в квартирі ніхто не проживає, в звязку з чим вона руйнується і потребує капітального ремонту.

З копії матеріалів спадкової справи №544/01(а.с. 35-39) заведеної до майна померлого ОСОБА_3 встановлено, що 09.07.2000 до нотаріальної контори ОСОБА_4, як представником ОСОБА_5 подано заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 Однак, заява містила недоліки, а саме: була засвідчена нотаріусом 09 липня 2000 року, а спадкодавець ОСОБА_3 помер 24 січня 2001 року, про що було повідомлено заявника. Інша заява від імені спадкоємця не подавалася. Як вбачається із повідомлення Першої Луцької державної нотаріальної контори від 17.10.2017 № 1783/02-14 (а.с. 34), свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 не видавалось. Тобто, спадщина не була прийнята у встановленому законом порядку

На підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.07.2005 №247 (а.с. 5) надано під розширення звільнену однокімнатну квартиру №75 на вул. Щусєва, 18 житловою площею 11,9 кв.м. ОСОБА_2, який з сімєю у складі 4 осіб (він та троє неповнолітніх дітей) проживає в суміжній квартирі №76 житловою площею 12,0 кв.м.

З пояснень викладених в позовній заяві вбачається, що ОСОБА_2 в наданій під розширення квартирі №75 почав проживати з 2006 року та проживає в ній по даній час.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 344 ЦК України установлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 9 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Такий спосіб виникнення права власності, як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна.

Суд встановив, що позивач добросовісно заволодів і володіє житловою квартирою №75 в м. Луцьку по вул. Щусєва, 18, яка належить померлому ОСОБА_3, користується відкрито вказаним житлом більше 10 років, в зв'язку з чим отримав право на визнання за ним права власності за набувальною давністю на вказану квартиру.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач будучи добросовісним набувачем, після смерті в 2001 році протягом більше ніж десяти років відкрито, безперервно володіє квартирою №75 в м. Луцьку по вул. Щусєва, 18, а тому за ним слід визнати право власності на дане майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 328, 344, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно за адресою, а саме житлову квартиру №75 в м. Луцьку по вул. Щусєва, 18.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій