Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/254/17 Головуючий у 1 інстанції: Олійник М.Ю.
Провадження № 22-ц/778/1972/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності. Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль TOYOTA RAV4, 2010 року випуску, білого кольору, р.н. НОМЕР_1, які належать ОСОБА_3 на праві власності, а також шляхом передачі на зберігання ВДВС Михайлівського району автомобіля TOYOTA RAV4, 2010 року випуску, білого кольору, р.н. НОМЕР_1.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши виділені матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заява про забезпечення позову вмотивована необхідністю накладення арешту на майно ОСОБА_3 через невиконання її колишнім чоловіком ОСОБА_4 судового рішення про стягнення з нього на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 82 485 грн. у зв»язку з відсутністю у боржнику майна та у зв'язку з ухиленнями боржника. Разом з тим, у період отримання позики ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, а набуте у шлюбі майно є їх спільною сумісною власністю як подружжя. Тому є можливим виділити частку боржника із спільного майна, а для забезпечення реального виконання рішення слід зберегти це майно в натурі, тому позивач просив накласти арешт на вищезазначе-

не майно, оскільки існує велика вірогідність того, що ОСОБА_3 може позбутися вказаного майна до моменту вирішення справи по суті.

Відмовляючи в забезпеченні позову ОСОБА_2, суд вказував, що заява не містить обґрунтування щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову. Крім того, позивачем не надана оцінка вартості майна, і тому арешт майна може призвести до порушення балансу інтересів учасників процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно можливо у випадку, коли це майно належить відповідачу і знаходиться у нього або у третіх осіб.

Колегія з урахуванням пояснень сторін у справі та проаналізованих доказів, вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою вже виходячи із того, що спірне нерухоме майно ще не належить боржнику у справі - ОСОБА_4, а є власністю ОСОБА_3, яка ні в яких правовідносинах з позивачем не перебуває та особистих боргів перед ним не має.

Позивач у своєму позові лише намагається встановити статус цього майна як спільного майна подружжя відповідачів та визначити у ньому частку відповідача ОСОБА_4 як боржника у виконавчому провадженні, у якому позивач має статус стягувача. Проте сам позивач особистого відношення до цього майна як його титульний власник або потенційний власник не має.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України арешт накладається у разі, якщо достеменно визначено, що відповідач (боржник) є власником спірного майна.

Крім того, як з»ясувалось в ході апеляційного розгляду справи, автомобіль TOYOTA RAV4, 2010 року випуску, білого кольору, р.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, перебуває в заставі ПАТ «Ідея Банк», та заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2016р. на нього звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором.

Спірним є питання і щодо об»єкту нерухомості, на який просив накласти арешт позивач, оскільки його значна частина належить відповідачу ОСОБА_3 за договором дарування.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову, та колегія погоджується з цим, оскільки вона є заявленою передчасно. При цьому, у цій справі вірним було б з огляду на можливість забезпечення позову на будь-якій стадії, забезпечити саме виконання ухваленого рішення у випадку задоволення позову, коли суд на підставі досліджених доказів дійде висновку про належність частини майна ОСОБА_4

Зважаючи на зазначене, колегія у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу як необґрунтовану та залишає без змін оскаржувану ухвалу про відмову в забезпеченні позову на цій стадії та у визначений позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: