Справа №203/1717/17
Провадження №2/0203/842/2017
04.10.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,
10 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у жовтні 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було зареєстровано право власності позивача на предмет іпотеки домоволодіння №45 по вул. Русанівській в м. Дніпрі. У домоволодінні зареєстровані і мешкають відповідачі. Викладені обставини стали причиною звернення до суду з позовом про їх виселення зі спірного приміщення (а.с.а.с. 2 6, 29, 31).
У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачі до суду не зявилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №6294317, за умовами якого ЗАТ «ПУМБ» надало ОСОБА_6 кредит у сумі 300 000,00 доларів США на строк до 22.04.2017 року (а.с.а.с. 7 11).
Того ж дня між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №6295280, згідно з яким остання зобовязався своїм майном відповідати за своєчасне повернення ОСОБА_6 коштів за укладеним кредитним договором. Предметом іпотеки стало домоволодіння №45 по вул. Русанівській в м. Дніпрі. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований у реєстрі за №494 (а.с.а.с. 12 14).
24 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідачів з вимогою про виселення (а.с.а.с. 15, 16).
28 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було ухвалене рішення про реєстрацію права власності позивача на предмет іпотеки (а.с.а.с. 19 21).
Тепер у спірному домоволодінні зареєстровані відповідачі (а.с.а.с. 18, 51 54).
Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України (далі ЦК) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Юридичним чинником, що обумовлює право особи проживати у житлі, є її реєстрація за адресою цього житла у розумінні Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV (далі Закон №1382-ІV) «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно з яким місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
У відповідності зі статтею 3 Закону №1382-ІV реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Така реєстрація особи тягне для неї виникнення відповідних житлових прав, визначених, зокрема, главами 1, 6 Житлового кодексу України (далі ЖК), главою 59 ЦК, у тому числі, права користування житлом.
Відтак, ураховуючи факт реєстрації відповідачів у спірному домоволодінні, вони користуються усіма правами, передбаченим чинним законодавством для осіб, що правомірно займають житлове приміщення.
За правилами, встановленими частиною першою статті 3 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 4 ЦПК передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
За змістом частин першої та другої статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Аналіз приведених норм процесуального закону доводить висновку про те, що суд під час розгляду цивільної справи обмежений у виборі способу захисту порушеного права (залежно від запропонованого позивачем), у застосуванні матеріального закону тощо, і таке обмеження обумовлене принципом диспозитивності.
Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивач, незважаючи на відомий йому факт реєстрації відповідачів у спірному домоволодінні, просить суд лише виселити їх та не висуває вимогу про визнання їх такими, що втратили право користування житлом (або усунення перешкод у користуванні/розпорядженні майном шляхом скасування реєстрації відповідачів).
Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про виселення за умови реєстрації відповідачів у спірному приміщенні.
Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналогічні положення містяться у статті 40 Закону України від 05.06.2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку».
Ураховуючи положення приведених норм, а також те, що приміщення, на яке позивач звернув стягнення, не було придбане за кошти, отримані за кредитним договором №6294317, виселення відповідачів без надання їм іншого житла неможливе.
Відтак, суд вважає за необхідне у задоволенні заявленого позову відмовити.
Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Публічному акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний банк» у позові до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 05 жовтня 2017 року.
Суддя М.О. Католікян