Провадження № 22-ц/773/1465/17 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2017 року,-

встановила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Постановлено визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 11.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Моравецьким В.Р., реєстровий № 1912.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в сумі ; 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїй дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З копії довідки серії ВТЭ-27 № 968377 вбачається, що ОСОБА_7 23.02.1990 року визнана інвалідом першої групи за загальним захворюванням довічно, є непрацездатною, потребує постійного стороннього догляду і нагляду (а.а. 16).

З Акту освідувавання ОСОБА_7 вбачається, що її освідування проводила 23.02.1990 року Волинська міжрайонна спеціалізована психоневрологічна ЛТЕК. Основним діагнозом є психіатричне захворювання

З виписки № 3155 з медичної карти стаціонарного хворого, виданої Волинським обласним госпіталем для інвалідів війни (а.с. 14), слідує, що ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 27.08.2012 року по 11.09.2012 року з діагнозом: Облітеруючий атеросклероз судин н/кінцівок. ХАН ІУ ст. Тромбоз лівої стегнової артерії. Гостра ішемія лівої кінцівки ІІІа ст. ЦД легка форма. ІХС. Дифузний кардіосклероз, постійна фібриляція передсердь.

Також, з виписки № 15369 з медичної карти, виданої Відділенням інтервенційної радіології Волинської обласної калічної лікарні (а.с. 15) вбачається, що ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 15.10.2012 року по 18.10.2012 року з діагнозом: Облітеруючий атеросклероз. Тромботична оклюзія лівої стегнової артерії. Трофічна виразка лівої гомілки. ХАН ІУ ст. зліва. Позиційна контрактура лівого колінного суглобу.

На підставі показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 судом встановлено, що протягом кількох десятиліть у ОСОБА_7 проявлялися неадекватна поведінка, побутова безпорадність, неохайність, некомунікабельність, слухові та зорові галюцинації, різноманітні нав'язливі ідеї, нездатність правильно розуміти реальну явища реальної дійсності, протягом останнього року життя як загальний так і психічний стан здоров'я ОСОБА_7 значно погіршився.

З висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 145 від 21.06.2017 року (а.с. 62-66) вбачається, що ОСОБА_7 виявляла ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизотипового розладу з тривалою декомпенсацією психотичного характеру, спричиненою важкою соматичною патологією. В силу свого психічного захворювання ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення оспорюваного заповіту 11.10.2012 року.

З мотивувальної частини цього висновку вбачається, що предметом дослідження експертів була не тільки медична документація, яка містить відомості про наявність у спадкодавця ОСОБА_7 психічного захворювання, встановленої групи інвалідності, а й показання свідків, які підтвердили наявність поведінкових розладів у спадкодавця протягом останнього періоду її життя.

Встановивши наведене суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновки судово-психіатричних експертиз, які проводились в інших справах за позовом ОСОБА_6

Крім того, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді відповідач та його представник не заявляли клопотання про проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи з підстав суперечності даного висновку іншим матеріалам справи.

Суд надав правову оцінку зазначеним доказам у їх сукупності, врахувавши висновок судово-психіатричної експертизи, записи в медичних картах та показання свідків, що відповідає положенням 212 ЦПК України та дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання заповіту недійсним відповідно до положень ч.І ст. 225 ЦК України.

Доводи апелянта про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи «неналежним експертом» є помилковими у зв'язку з таким.

З ухвали Луцького міськрайонного суду від 30 березня 2017 року вбачається, що проведення експертизи доручено експертам Волинської обласної психіатричної лікарні і саме цей медичний заклад проводив експертизу. Це відповідає положенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.10.2001р. N 397 (далі - Порядок) та ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» (далі - Закону).

Зокрема, згідно з п.7 Закону виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що експертиза проводиться в Українському науково-дослідному інституті соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, центрах судово-психіатричних експертиз, відділеннях (амбулаторних, стаціонарних експертиз), які є структурними підрозділами психоневрологічних (психіатричних) лікарень, психоневрологічних диспансерів. Зазначені заклади охорони здоров'я виконують функції судово-експертних установ або підрозділів (далі - експертна установа (підрозділ)).

Згідно з п.3 Порядку експертизу в експертній установі (підрозділі) виконує лікар - судово-психіатричний експерт (далі - експерт) одноособово або у складі амбулаторних (стаціонарних) судово-психіатричних експертних комісій (далі - комісія). Посади експертів та голів комісій встановлюються згідно з чинними нормативними документами Міністерства охорони здоров'я. Склад комісій затверджується наказом керівника експертної установи (підрозділу).

Із змісту висновку судово-психіатричного експерта № 145 (а.с. 62-66) вбачається, що її проводив експерт ОСОБА_14, який включений до реєстру атестованих судових експертів та до складу комісії включена лікар ОСОБА_1

Отже, апелянт помилково стверджує що експертиза була проведена неналежною особою.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з таким позовом.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При прослуховуванні технічного запису судових засідань суду першої інстанції апеляційним судом встановлено, що ні письмова, ні усна заява про застосування строку позовної давності у суді першої інстанції відповідачем та його представником ОСОБА_5 не заявлялась.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції при розгляді даної справи виконав усі вимоги цивільного судочинства та вирішив справу згідно із законом. Апеляційна скарга не містять правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, тому до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: