У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди та за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_6, до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16 жовтня 2014 року об 11:59 год. внаслідок нещасного випадку на виробництві недалеко від неохоронюваного залізничного переїзду в напрямку м. Львів, при виконанні своїх виробничих обов'язків, їх батька, ОСОБА_7., який був оператором дефелескопного візка, було смертельно травмовано. Зазначають, що такий нещасний випадок стався через неналежне виконання своїх прямих трудових обов'язків безпосереднім керівником ОСОБА_7, що і призвело до трагічних наслідків. Вказують, що внаслідок смерті батька, їм завдано моральної шкоди, оскільки за життя батько заміняв їм матір, допомагав виховувати онуків, надавав матеріальну допомогу, а після його смерті вони залишились повними сиротами.

У зв'язку з цим, позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь 240 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 15 лютого 2016 року здійснено заміну первісного відповідача на належного відповідача - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») в особі регіональної філії «Львівська залізниця».

Ухвалою суду від 9 березня 2016 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, малолітню ОСОБА_6, законним представником якої є ОСОБА_5

У квітні 2016 року ОСОБА_6, в інтересах якої діяла її законний представник ОСОБА_5, пред'явила позов до ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 120 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 16 жовтня 2014 року внаслідок нещасного випадку при описаних вище обставинах був смертельно травмований ОСОБА_7, який є батьком малолітньої ОСОБА_6

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_6, задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька ОСОБА_7: 50 тис. грн на користь ОСОБА_3; 50 тис. грн на користь ОСОБА_4; 80 тис. грн на користь малолітньої ОСОБА_6 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що протиправність дій працівників відповідача доведена вироком Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року, який набрав законної сили, а між моральною шкодою, яка завдана позивачам, та дією джерела підвищеної небезпеки є причинно-наслідковий зв'язок.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а наданим суду доказам дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7 працював оператором дефектоскопного візка ВП «Кам'янка-Бузька дистанційна колія» Львівської залізниці.

16 жовтня 2014 року близько 11:59 год. на перегоні Сапіжанка-Добротвір ДТГО «Львівська залізниця», при швидкості 51 км/год., поїзд № 4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 № 3168 під керуванням ОСОБА_8 та ОСОБА_9, застосувавши екстрене гальмування та звукові сигнали, здійснив наїзд на оператора дефектоскопного візка, ОСОБА_7, який внаслідок отриманих травм помер у цей же день.

Вироком Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року по справі №446/2595/14-к, гр. ОСОБА_10 визнаний винним за ч. 2 ст. 271 КК України. Як вбачається із вироку суду, ОСОБА_10, будучи виконуючим обов'язки майстра колії ПЧ-3 ДТГО «Львівська залізниця», не забезпечив під час перевірки рейкового господарства дефектоскопним візком супроводження колійним майстром або бригадиром колії і достатньою кількістю сигналістів, не менше двох, що спричинило смертельне травмування оператора цеху рейкової дефектоскопії Кам'янка-Бузької дистанційної колії ДТГО «Львівська залізниця, ОСОБА_7 (а.с. 101-104).

Відповідно до листа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області від 15 лютого 2016 року № 17-03 в січні 2015 року ОСОБА_3 отримала одноразову допомогу у разі смерті потерпілого у сумі 301 977 грн, а ОСОБА_4 з січня 2015 року по січень 2016 року включно отримала 79 918 грн 41 коп., в тому числі: одноразова допомога в разі смерті потерпілого на утриманця в розмірі 60 395 грн 40 грн та щомісячна страхова виплата особі, яка має на це право в разі втрати годувальника, в розмірі 19 523 грн 01 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).

Як встановлено судом, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 є дочками покійного ОСОБА_7

Пунком 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, з урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суди дійшли правильного висновку про те, що позивачі правомірно просять суд відшкодувати їм моральну шкоду, так як покійний ОСОБА_7 був їх батьком, а помер він внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду поїзда №4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 №3168, яким володів відповідач на правовій підставі, що встановлено судом. При цьому правильно зазначили про те, що між моральною шкодою, яка завдана позивачам та неправомірними діями відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, є причинно-наслідковий зв'язок.

Протиправність дій працівників відповідача встановлена вироком Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року, який набрав законної сили (ч. 4 ст. 61 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Отже, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї. Такі відносини регулюються ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, оскільки моральна шкода дітям загиблого заподіяна за умови, що в трудових відносинах із відповідачем знаходився їх батько, а для них таке заподіяння є позадоговірним правовідношенням.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову, розмір завданої моральної шкоди визначений на підставі ст. 23 ЦК України, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відхилити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик