УхвалА

іменем україни

10 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою її представником - ОСОБА_6, на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 15 травня 2015 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала останній грошові кошти у розмірі 21 800 доларів США, що еквівалентно 501 400 грн, які ОСОБА_5 зобов'язалася повернути до 15 серпня 2015 року, про що видана розписка. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_5 не виконала, грошові кошти не повернула.

Ураховуючи викладене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 21 800 доларів США.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 пред'явила до суду зустрічний позов про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що 15 травня 2015 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона отримала від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 21 800 доларів США, що еквівалентно 501 400 грн, які зобов'язалася повернути до 15 серпня 2015 року. У зв'язку з невиконанням зобов'язань щодо повернення грошових коштів ОСОБА_7 за ініціативою ОСОБА_4 боргові зобов'язання було переоформлено та 15 травня 2015 року укладено договір позики між нею та ОСОБА_4

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 5 червня 2015 року було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого вона продала, а ОСОБА_8 купила квартиру АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що вона не отримувала від ОСОБА_4 коштів, розписка про отримання грошей у борг написана на прохання родини у зв'язку з погрозами з боку останньої, договір купівлі-продажу вчинено з метою приховання договору іпотеки, ОСОБА_5 просила суд визнати договір позики, укладений 15 травня 2015 року між нею і ОСОБА_4, та договір купівлі-продажу, укладений 5 червня 2015 року між нею та ОСОБА_8, недійсними.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 8 серпня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_5 в частині визнання договору позики недійсним об'єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики; у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_5 у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 546 308 грн позики, судові витрати в розмірі 5 014 грн, а разом - 551 332 грн. У задоволенні решти позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_6,просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши ст. ст. 207, 1047 ЦК України, дійшли до правильного висновку про те, що між сторонами укладено договір позики, про що свідчить письмова розписка від 15 травня 2015 року, згідно з якою ОСОБА_5 отримала грошові кошти, які зобов'язалася повернути до 15 серпня 2015 року.

При цьому суди правильно виходили з того, що договір позики є реальним, зміст розписки підтверджує зобов'язання позичальника повернути грошові кошти, справжня правова природа правовідносин сторін відповідає обставинам позики, а доводи ОСОБА_5 про написання розписки з метою приховання іншого правочину та під впливом обману ( ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України) вона не довела, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року та № 6-1967 цс 15 від 11 листопада 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що вона не отримувала від ОСОБА_4 коштів, є безпідставним, оскільки судами встановлено, що боргові зобов'язання ОСОБА_7 стосуються іншого договору, укладеного з ОСОБА_4, та не є предметом даного спору.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.Ф. Хопта