Провадження № 22-ц/780/4545/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 14.12.2017
УХВАЛА

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Журби С.О.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 20 травня 2008 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір дарування житлового будинку, за яким вона передала безоплатно у власність ОСОБА_3 житловий будинок № 4-в з надвірними будівлями, який знаходиться по вул. Довженка в с. Глибоке, Бориспільського району, Київської області.

Позивач вказала на те, що вона є непрацездатною, особою похилого віку, має гіпертонічну хворобу та остеохондроз, який фактично повністю обмежує її рухливість. У звязку з цим, ОСОБА_3 зобовязався здійснювати догляд за нею за умови, що до нього перейде право власності на вказаний житловий будинок.

Проте, ОСОБА_3 самоусунувся від виконання обовязку щодо догляду за нею, виїхав з будинку та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, не надає їй ніякої допомоги, в тому числі матеріальної, не здійснює утримання будинку та господарства.

ОСОБА_2 вказує, що вона уклала договір дарування житлового будинку під впливом помилки та у звязку з цим просить визнати недійсним договір дарування, укладений між нею та ОСОБА_3 20 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрований за № 2001.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позовних вимог. Зазначила, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року є незаконним, судом при розгляді справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 травня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 За цим договором, ОСОБА_2 безоплатно передала (подарувала) у власність ОСОБА_3 житловий будинок № 4-в з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Довженка в с. Глибоке, Бориспільського району, Київської області.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2015 року в цивільній справі за позовом Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання удаваним та розірвання договору дарування житлового будинку, встановлено, що приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, яка посвідчувала спірний правочин, перед його укладенням розяснила ОСОБА_2 наслідки укладення цього договору, ОСОБА_2 перечитала текст договору та підписала його. При цьому, ОСОБА_2 не повідомляла про намір укласти договір довічного утримання.

З пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 які вони наддали в суді першої інстанції вбачається, що вони при укладенні сторонами у справі договору дарування житлового будинку присутні не були, їм відомо про те, що ОСОБА_3 допомоги ОСОБА_2 не надає.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так як на підтвердження того, що на час укладення договору дарування житлового будинку, ОСОБА_2 помилялася щодо дійсних прав та обов»язків ОСОБА_3 за вказаним договором, нею належних та допустимих доказів суду не надано, тому, колегія суддів погоджується з думкою Бориспільського міськрайонного суду Київської області про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору дарування житлового будинку від 20 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Колегія суддів також вважає, що Бориспільський міськрайонний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процессуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сил з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: