Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4335/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого - судді Самсонової О.А.,

при секретарі - Горошко О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Голубенка В.П.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В позовній заяві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_6. 16 вересня 2016 року позивачем підписано заяву про відмову від спадщини після батька на користь матері - ОСОБА_4. Цю заяву ним подано до Другої полтавської державної нотаріальної контори. Оскільки йому не було нотаріусом роз'яснено, що він як спадкоємець за заповітом може відмовитися від спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом, його мати не є спадкоємцем за заповітом, він помилився щодо обставин, які мають істотне значення.

Тому просив суд визнати недійсною заяву ОСОБА_1 від 16 вересня 2016 року про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 як таку, що вчинена під впливом помилки.

Крім того, просив суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 терміном на два місяці.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Голубенко В.П. позов підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала. Проти його задоволення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, уповноваживши ОСОБА_3 представляти його інтереси в суді.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив. В задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Треті особи приватний нотаріус Лугова Лідія Петрівна та Друга полтавська державна нотаріальна контора звернулись до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з'явились.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (а.с.8).

Після його смерті відкрилась спадщина.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, що посвідчений 14 грудня 2005 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, згідно якого все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповідав повністю синові - ОСОБА_1 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Лугової Лідії Петрівни, яка посвідчила його заяву про відмову від спадщини (а.с.10).

Згідно наведеної заяви ОСОБА_1, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку інших, осіб за своєю справжньою волею відмовляється від прийняття спадщини з усіх підстав на майно, з чого б воно не складалося, та яке залишилось після смерті його батька - ОСОБА_6 на користь матері - дружини померлого - ОСОБА_4.

12 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 (а.с.49).

16 січня 2017 року з заявою про прийняття спадщини після померлого батька - ОСОБА_6 до Другої полтавської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_5 (а.с.53).

ОСОБА_4 також звернулась до Другої полтавської державної нотаріальної контори з заявою, у якій просила видати їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (а.с.57).

На підставі вказаної заяви ОСОБА_4 та доданих до неї документів нотаріусом 04 квітня 2017 року їй видано свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна, набутого подружжям за час шлюбу, а саме:

на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.64);

на 1/2 частину гаража АДРЕСА_2 (а.с.64);

на 1/2 частину транспортного засобу марки TOYOTA, моделі COROLLA 1,6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.65);

на 1/2 частину грошових заощаджень, які знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.65);

на 1/2 частину грошових заощаджень, які знаходяться у філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» (а.с.66).

Оскільки ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_6 на час його смерті, відповідно до ст.1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину (а.с.51).

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1, посвідченої 16 вересня 2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Луговою Л.П., він відмовився від прийняття спадщини з усіх підстав на користь матері - ОСОБА_4

При цьому заява містить інформацію про те, що заявнику нотаріусом роз'яснено зміст ст.225, 229-231, 1273, 1275 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що йому нотаріусом не було роз'яснено, що як спадкоємець за заповітом він може відмовитися від спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Оскільки ОСОБА_4 не є спадкоємцем за заповітом, він не міг відмовитись від спадщини на її користь.

В той же час ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_6, відповідно, згідно ст.1261 ЦК України він також є спадкоємцем першої черги за законом (а.с.50).

Як спадкоємець за законом він мав право відмовитися від спадщини на користь іншого спадкоємця за законом - дружини спадкодавця ОСОБА_4

Вказівка у вказаній заяві, що позивач відмовляється від прийняття спадщини з усіх підстав, свідчить про його волевиявлення, спрямоване саме на неприйняття спадщини.

З наданих в судовому засіданні пояснень позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 вбачається, що позивач, відмовляючись від спадщини, мав на меті, щоб спадщину прийняла його мати.

При цьому як позивач, так і відповідач вважали, що відповідач ОСОБА_5 спадщину не прийматиме, про що він їм повідомляв.

Подальше звернення ОСОБА_5 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини стало для них несподіванкою, та їх обурило.

Фактично з наданих позивачем в судовому засіданні пояснень та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивач після закінчення встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, дізнавшись, що відповідач ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, фактично змінив свою думку та також вирішив прийняти спадщину.

Згідно ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 - 233 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

На підставі викладеного суд не бере до уваги посилання позивача та його представника на те, що, відмовляючись від прийняття спадщини, позивач не знав, оскільки йому це не було роз'яснено, що як спадкоємець по заповіту він міг відмовитись від спадщини лише на користь спадкоємця за заповітом.

Не можуть також бути підставою для визнання недійсною заяви про прийняття спадщини дії іншого спадкоємця, пов'язані з прийняттям спадщини.

Інших обставин, що надавали б підстави для визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, позивач суду не повідомив.

Тому суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог відмовити.

Оскільки судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні, у 10-денний строк з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

25.09.2017