АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 642/8082/16-ц Головуючий 1 інстанції Пашнєв В.Г.
Провадження № 22ц/790/5136/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Угрудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є споживачем банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі Анкети-заяви про надання банківських послуг відповідач відкрив картковий рахунок у відділенні Банку та видав їй в користування банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» VisaPlatinum № 149732. 18.06.2015 року її особистий картковий рахунок № 149732 був заблокований. ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку припинив рух коштів на рахунку. 07.10.2015 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було прийнято рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.12. 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2016 р., яким було визнано дії відповідача щодо зупинення проведення операцій за рахунком № 149732, відкритому на її ім'я, на строк не більше 2-х днів протиправними; поновлено проведення операцій за рахунком її № 149732, відкритому у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованим за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 38д-д. До теперішнього часу вказане рішення суду не виконано.

У звязку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» належні їй грошові кошти: залишок на рахунку 111 407,00 грн., три проценти річних за період з 19.06.2015 по 02.04.2017 в розмірі 5 976,78 грн., витрати від інфляції за період з липня 2015 року по березень 2017 року - 21 122,76 грн., а також судові витрати у розмірі 1 385,07 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги, просили стягнути з відповідача три проценти річних за період з 19.06.2015 по 02.04.2017 в розмірі 5976,78 грн., витрати від інфляції за період з липня 2015 року по березень 2017 року - 21122,76 грн., а також судові витрати у розмірі 1385,07. В частині вимог про стягнення з відповідача залишку на рахунку - 111407,00 грн. - відмовились та вказали, що вказані кошти повернуті відповідачем, шляхом розблокування рахунку.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» проти позову заперечував, надав до суду заперечення, в яких зазначив, що відносини, які склалися між сторонами не є грошовими зобовязаннями, а тому підстави стягнення інфляційних витрат та 3 % річних , на підставі ст. 625 ЦК України відсутні.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 22 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 3% річних за період з 19 червня 2015 року по 02 квітня 2017 року в розмірі 5 976,78 грн., витрати від інфляції за період з липня 2015 року по березень 2017 року у розмірі 21 122,76 грн., а також судові витрати у розмірі 1 385,07 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, стягнути з позивачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати понесені по сплаті судового збору за апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, позивачка факсом направила заяву про розгляд справи у її відсутності.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що грошові зобовязання банком не виконані, тому є підстави для стягнення з банку на користь позивачки 3% річних та інфляційні витрати.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Судом встановлено, що на підставі Анкети-заяви про надання банківських послуг Відповідач відкрив позивачу картковий рахунок у відділенні Банку № 2, що знаходиться у Ленінському районі м.Харкова, вул. Карла Маркса, 38 д-д та видав в користування банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» VisaPlatinum №149732.

18.06.2015 року особистий картковий рахунок позивача № 149732 був заблокований.

На момент блокування рахунку 18.06.2015 року залишок на картковому рахунку № 149732 складав 111407 грн.

Не погоджуючись з діями банку, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

07.10.2015 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було прийнято рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.12. 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2016 р., яким було визнано дії відповідача щодо зупинення проведення операцій за рахунком № 149732, відкритому на ім'я ОСОБА_2, на строк не більше 2-х днів протиправними; поновлено проведення операцій за рахунком ОСОБА_2 № 149732, відкритому у відділенні 2 ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованим за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 38д-д.

Таким чином, між сторонами склались договірні відносини банківського рахунку, зміст яких, відповідно до ч. 1ст. 1066 ЦК України, полягає в тому, що банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. ч 1-3ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Отже, вищевказаним рішенням суду було визнано дії банку щодо зупинення проведення операцій за рахунком № 149732, відкритому на ім'я ОСОБА_2, на строк не більше 2-х днів протиправними та поновлено проведення операцій за рахунком ОСОБА_2 № 149732, відкритому у відділенні 2 ПАТ КБ «ПриватБанк».

Після цього, позивачка звернулась до суду із даним позовом і просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» належні їй грошові кошти: залишок на рахунку 111 407,00 грн., три проценти річних за період з 19.06.2015 по 02.04.2017 в розмірі 5 976,78 грн., витрати від інфляції за період з липня 2015 року по березень 2017 року - 21 122,76 грн., а також судові витрати у розмірі 1 385,07 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач просив не враховувати вимогу про стягнення залишку на рахунку в сумі 111407,00 грн., а наполягав на стягненні трьох проценти річних за період з 19.06.2015 по 02.04.2017 в розмірі 5 976,78 грн. та витрат від інфляції за період з липня 2015 року по березень 2017 року - 21 122,76 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою вказаної статі передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12. Зобов'язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і т.д.).

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Як роз'яснив Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Тобто, стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015 р, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.12. 2015 р. та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2016 р, було визнано лише протиправними дії ПАТ КБ ПРИВАТБАНК щодо зупинення проведення операцій за рахунком, відкритому на ім'я ОСОБА_2І, та поновлено проведення операцій по цьому рахунку.

Тобто, за вказаним рішенням суду у ПАТ КБ ПРИВАТБАНК зобов'язання з видачі/сплаті тощо грошових коштів з рахунку №149732 у сумі 111407,00грн. не виникло.

Будь-яких доказів того, що позивач звертався до банку із заявою про видачу коштів з рахунку, матеріали справи не містять.

Крім того, в судовому засіданні позивач відмовився від стягнення суми грошових коштів з рахунку №149732 у сумі 111407,00 грн..

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що підстав стягувати з банку на користь позивачки трьох проценти річних за період з 19.06.2015 по 02.04.2017 в розмірі 5 976,78 грн. та витрат від інфляції за період з липня 2015 року по березень 2017 року - 21 122,76 грн. немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Враховуючи вимоги ст..88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК підлягають стягненню судові витрати, понесені за подання апеляційної скарги у розмірі 1524,27 грн.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» судові витрати понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги у розмірі 1524 грн. 27 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді