Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/3373/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Номер провадження 22-ц/778/1571/17 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Суддів Спас О.В.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Спірідонова Марина Ашурівна про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Спірідонова М.А. про розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 24 березня 2015 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання. Предметом договору є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

За даним договором ОСОБА_3 зобов'язалася довічно повністю утримувати її та надавати допомогу по господарству, матеріально забезпечувати в розмірі 1000 грн. на місяць.

ОСОБА_4 зазначає, що відповідач з дня укладення договору по теперішній час не виконує жодних умов договору. Вона заявила ОСОБА_3 про свій намір розірвати договір довічного утримання, на що ОСОБА_3 почала їй погрожувати та відмовилася звернутися до нотаріуса про розірвання договору. Між сторонами припинились будь-які стосунки, що виключає можливість нормального спілкування та виконання відповідачем зобов'язань за договором довічного утримання.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила розірвати укладений 24 березня 2015 року між нею та ОСОБА_3 договір довічного утримання.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 24 березня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Спірідоновою М.А., реєстровий № 393.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 проведену на ім'я ОСОБА_3, згідно до договору довічного утримання від 24 березня 2015 року за реєстровим № 393.

Визнано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд першої інстанції прийняв та дав оцінки лише показанням свідків зі сторони позивача, які є її близькими родичами. Однак, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які спростовують доводи позивача до уваги суду не прийняті, як не прийняті до уваги і копії чеків, якими підтверджено, що в протягом року нею здійснювалися витрати по догляду за ОСОБА_4 на виконання умов договору.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Спірідоновою М.А. та зареєстровано у державному реєстрі за № 393. Предметом договору є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору довічного утримання Відчужувач передає у власність Набувачу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Відповідно до п. 2.1 Договору довічного утримання до обов'язків Набувача з надання Відчужувачу довічного утримання та догляду належить: довічно повністю утримувати ОСОБА_4, забезпечуючи закупівлею продуктів харчування один раз на тиждень, приготуванням їжі, здійснення догляду та необхідної допомоги, а саме: прибиранням зазначеної квартири миттям підлоги один раз на тиждень, відвідування Відчужувача не менш ніж два рази на тиждень, купання його один раз на тиждень; надання побутових послуг, а саме: прання спідньої на постільної білизни два рази на місяць; забезпеченням необхідним медичним обслуговуванням та ліками; забезпечення придатним для носінням одягом та взуттям, які відповідають сезону; здійснення поточного та капітального ремонту квартири, та інше. До обов'язків Набувача належить забезпечення Відчужувача готівковими коштами у сумі 1000 гривень.

Відповідно до п. 3.1 Договору довічного утримання, зазначений договір може бути розірвано за рішенням суду: на вимогу Відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов'язків, незалежно від їх вини.

Згідно витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання 24 березня 2015 року. (а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надала доказів виконання умов договору довічного утримання, а надані чеки не підтверджують належне виконання умов договору довічного утримання від 24 березня 2015 року. Невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором є підставою для розірвання договору довічного утримання, в силу ст. 755 ЦК України.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Судом першої інстанції правильно зроблений висновок, про те, що матеріали справи не містять, а відповідачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази організації закупівлі продуктів харчування один раз на тиждень, приготування їжі, здійснення догляду та необхідної допомоги, а саме: прибиранням зазначеної квартири миттям підлоги один раз на тиждень, відвідування ОСОБА_4 не менш ніж два рази на тиждень, її купання один раз на тиждень; надання побутових послуг, а саме: прання спідньої на постільної білизни два рази на місяць; забезпеченням необхідним медичним обслуговуванням та ліками; забезпечення придатним для носінням одягом та взуттям, які відповідають сезону; здійснення поточного та капітального ремонту квартири, та забезпечення ОСОБА_4 готівковими коштами у сумі 1000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції враховані показання свідків лише зі сторони позивача, які є її близькими родичами та не враховані свідчення ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які спростовують доводи позивача та не є родичами відповідача, є не спроможними з огляду на наступне.

Показання свідків є лише одними із засобів доказування, чим скористалась позивач, як правом, яке їй надано процесуальним законодавством. Однак, на підтвердження виконання умов договору, який укладений у письмовій формі мають бути надані і письмові докази, зокрема, розписки ОСОБА_4 про отримання нею від ОСОБА_3 послуг зазначених в договорі, а також розписки про отримання готівкових коштів у сумі 1000 гривень щомісячно. Таких доказів з боку відповідача суду не надано.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що судом не правильно надана оцінка доказам, які нею надані, зокрема, товарним чекам та квитанціям, наданими відповідачем є безпідставними.

Судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що само по собі придбання відповідачем на кошти позивача або на частину коштів відповідача продуктів харчування не свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань по утриманню та догляду за позивачем, оскільки крім періодичного забезпечення ОСОБА_4 продуктами харчування, відповідач зобов'язана виконувати й інші обов'язки, передбачені договором довічного утримання, виконання яких відповідачем не підтверджено та не містить підтвердження в матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, а тому не можуть впливати на правильне по суті та справедливе рішення суду.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: