АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер № 2-2666/11 Головуючий у 1-й інстанції - Миколаєць І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про примусове проникнення до квартири, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.», боржник ОСОБА_1,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Т.М.М.», поданою його представником Саєнко Юлією Миколаївною

на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2017 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло подання старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про надання дозволу на примусове проникнення до квартири № 78 по вул.. Чаадаєва у м. Києві, що належить ОСОБА_1, оскільки останнім добровільно не виконується рішення суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року в задоволенні подання - відмовлено. Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ТОВ Фірма «Т.М.М.» - Саєнко Ю.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника. Свої вимоги обгрунтовує тим, що боржник добровільно рішення суду не виконує. Державний виконавець позбавлений можливості провести опис майна, яке підлягає арешту та реалізувати його. В судовому засіданні представник стягувача ТОВ Фірма «Т.М.М» - Саєнко Ю.М. підтримала апеляційну скаргу. Представник боржника - ОСОБА_3 подав письмові заперечення проти апеляційної скарги, які в судовому засіданні підтримав. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно. Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка осіб, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку. Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, а також зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на примусовому виконанні старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2/759/61/13 від 26.12.2016 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фірма «Т.М.М.» суми боргу у розмірі 1532136,90 грн. 27.12.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27.02.2017 боржник з'явився до державного виконавця та запропонував провести опис та арешт майна боржника, а саме побутової техніки, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження (т. 3 ас.ас. 242-248). 11.01.2017 року в ході проведення виконавчих дій було виявлене належне на праві власності боржнику майно: квартиру № 78 в м. Києві по вул. Чаадаєва, 2-в, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства Київської міської ради Київське міське бюдро технічної інвентаризації від 11.01.2017 року № 062/14-227(И-2017) та свідоцтвом про право власності від 05.04.2007 року ( т. 3 ас.ас. 274-276). 03.03.2017 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_1 задля проведення виконавчих дій: опису та арешту майна боржника. Однак боржником не було надано жодних документів на техніку, які б свідчили про рік її випуску, технічні характеристики та право власності на неї. 12.06.2017 державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою місця проживання ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій, проте, здійснити опис майна не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчиняв. Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції вірно виходив з того, що в матеріалах справи наявні докази добровільної явки боржника на прийом до державного виконавця, та враховано, що ОСОБА_1 сам надавав документи про належність йому на праві власності майна та пропонував провести опис та арешт майна, а саме побутової техніки, а тому, суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від добровільної сплати боргу, навмисно затягує виконання рішення суду. У відповідності до вимог пункту 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень - вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії. Встановлений в акті від 12 червня 2012 року факт про те, що при здійсненні виходу за адресою боржника потрапити до квартири не виявилось можливим, не свідчить про перешкоджання у вчинені виконавчих дій боржником ОСОБА_1, оскільки на вказану дату боржник не був повідомлений про проведення виконавчих дій, при цьому в акті відсутні дані про особу боржника (т. 3 ас. 227). Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. Боржником було надано належним чином завірену копію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, яким за ОСОБА_1 визнано право власності лише на Ѕ квартири № 78, в м. Києві по вул..Чаадаєва, 2-в, в порядку поділу майна подружжя. З огляду на зазначене, суд першої інстанції вірно вважав, що ця обставина унеможливлює надання дозволу на примусове проникнення до житла без порушення прав та законних інтересів іншого співвласника. З підстав вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подання старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином не обґрунтоване, а тому не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали. Враховуючи вищевикладене, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.», поданою його представником Саєнко Юлією Миколаївною, відхилити. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді