АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/6059/17 Головуючий суддя І інстанції Муратова С. О.
Провадження № 22-ц/790/5746/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні представники відповідача заявили клопотання, яке також подане через канцелярію Київського районного суду м. Харкова 23.08.2017, про зупинення провадження у даній цивільній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, до вирішення справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства за обвинуваченням ОСОБА_3

Представник позивача заперечувала в судовому засіданні проти задоволення клопотання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2017 року клопотання представників відповідача про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - задоволено. Провадженні по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - зупинено - до вирішення справи, що розглядається Київським районним судом м. Харкова в порядку кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті. При цьому посилався на те, що постановлена ухвала незаконна, необгрунтована.

Зазначив, що вина відповідача в скоєнні адміністративного правопорушення доказана, причинно-наслідковий зв'язок щодо пошкодження автомобіля позивача доказаний у постанові Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року, оскільки в ній зазначено, що ОСОБА_4 своїми діями порушив пп.4.9, 4.14 ПДР України, за що передбачена відповідальність. Зазначена постанова набула чинності 28.02.2017 року.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши її доводи, вважає за необхідне її задовольнити, з наступних підстав.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що Київським районним судом розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження. За текстом обвинувального акту, дорожньо-транспортна пригода мала місце 22.09.2016, за участю водія ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_4

Заявлений по цій справі позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_4, заявлений на підставі подій вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди 22.09.2016, з посиланням на порушення ПДР з боку відповідача.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що до вирішення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України неможливо розглянути цивільну справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі: неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

При цьому неможливість розгляду обумовлена неможливістю в межах провадження по цивільній справі встановлення юридичних фактів в межах заявленого позову та наведених проти нього заперечень.

Дійсно, згідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Аналогічні норми містяться у п. 6 ч. 1 ст. 251, ч. 6 ст. 82 ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017.

Однак в оскаржуваній ухвалі районний суд не навів жодного аргументу на підтвердження тези , що в межах розгляду цивільної справи неможливо з'ясувати усі необхідні юридичні факти, які є підставами заявленого ОСОБА_3 позову.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року по справі № 6-1957цс16 при застосуванні п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України слід враховувати, що: визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Зокрема, пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, що розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення, та є істотними для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені цим судом самостійно по даній справі.

У п. 33 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» було роз'яснено судам, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції зупинив провадження по справі при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; порушив вказану норму процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, то відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України в редакції після 15.12.2017 апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст. 381-384, 388-391 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2017 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішеннябезпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 26.12.2017

Головуючий суддя

Судді колегії