АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/4032/2017 Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Поліщук Н.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", поданою його представником Макаренко Інною Валеріївною, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2015 року ПАТ "Альфа-Банк" звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.10.2007 року між ЗАТ ,,Альфа-Банк", правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 490050870, за умовами якого банк надавав відповідачу кредитні кошти у розмірі 26 254,16 доларів США у строк до 31.10.2013 року. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість зі сплати кредиту у сумі 10291,85 доларів США, що за курсом НБУ на 31.07.2015 року складає 222 425,15 грн, зі сплати процентів 124,30 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2686,34 грн, та пені - 2290 доларів США , що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 49490,96 грн, яку просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2016 року у задоволенні прозову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ "Альфа-Банк" - Макаренко І.В., подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції дійшов до не обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем були надані всі докази, що вказують на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Факт укладення договору відповідачем не оспорюється, а банком зобов'язання виконані у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.10.2007 року між ЗАТ ,,Альфа-Банк", правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 490050870, за умовами якого банк надавав відповідачу кредитні кошти у розмірі 26 254,16 доларів США у строк до 31.10.2013 року.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, у зв'язку з їх недоведеністю.

Колегія судів погоджується з такими висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Обґрунтовуючи заперечення на позов представник відповідача зазначав, що за весь час користування кредитними коштами відповідач мав сплатити за кредитним договором загальну суму 186626,37 грн. Відповідачем було сплачено 282090,2 грн. у зв'язку з чим переплата за кредитним договором становить 95463,83 грн.

Факт укладення кредитного договору з ЗАТ ,,Альфа-Банк", відповідачем не оспорюється.

За змістом положень ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва суду від 21.03.2016 рокуу справі була призначена судово-економічна експертиза з витребуванням у ПАТ ,,Альфа Банк» оригіналів кредитної справи та інших фінансово-бухгалтерських документів, що були складені за кредитним договором № 490050870 від 31.10.2007 року, а також з роз'яснено сторонам наслідків ухилення від подання експертам необхідних документів, передбачених ст. 146 ч. 1 ЦПК України.

Проте, на вимогу експерта про надання додаткових документів, необхідних для проведення судово-економічної експертизи, ПАТ ,,Альфа Банк» не було виконано клопотання судового експерта.

Матеріали цивільної справи було повернуто до суду без виконання ухвали суду. Так, відповідно до повідомленням № 9172/16-45 від 29.07.2016 року судовий експерт немає можливості надати висновок судово-економічної експертизи.

У зв'язку з ухиленням позивача від надання на вимогу експертів необхідних для дослідження матеріалів, суд першої інстанції визнав факт відсутності у відповідача заборгованості за кредитним договором № 490050870.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки позивач, не надавши додаткових документів для проведення експертизи ухилився від проведення такої експертизи, а експертиза була призначена саме для з'ясування питання про те, чи наявна у відповідача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що за правилами ч. 1 ст. 146 ЦПК України факт відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором слід визнати встановленим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції роз'яснювалось, що обставини наявності заборгованості відповідача за кредитним договором від 31.10.2007 року підлягають перевірці шляхом призначення судової-економічної експертизи.

Позивач скористався процесуальними правами на власний розсуд, не надав суду доказів на спростування заперечень відповідача, щодо відсутності заборгованості.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що надаючи оцінку доказам з урахуванням вимог ст. ст. 58,59 ЦПК України про їх належність і допустимість, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ухилення позивача від надання на вимогу експертів необхідних для дослідження матеріалів та пред'явлення суперечливих доказів в обґрунтування підстав позову, не доводять факту наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, та погоджується із висновком суду першої інстанції, що на порушення обов'язку, передбаченого статтею 10 ЦПК України, позивачем не доведено підстави свого позову.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", подану його представником Макаренко ІнноюВалеріївною, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді