Справа № 373/1395/17 Головуючий у І інстанції Рева О. І.
Провадження № 22-ц/780/5827/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 20.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, ухваленого у м. Переяслав-Хмельницкому 26 жовтня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (злочину).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

У С Т А Н О В И Л А :

у липні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 травня 2016 року, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Skoda Felicia», реєстраційний номер НОМЕР_1, виїхавши на смугу зустрічного руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanоs», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4.

Власником «Daewoo Lanоs», реєстраційний номер НОМЕР_2 є позивач.

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вищевказаним кримінальним правопорушенням (злочином) належний позивачу автомобіль марки «Daewoo Lanоs», реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав значні механічні ушкодження та згідно звіту №0097-С про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ становить 57 934 грн. 96 коп.

50 000 грн. 00 коп. страхового відшкодування йому перераховано ПАТ «Страхова група «ТАС», а різницю, на думку позивача, має відшкодувати відповідач по справі.

Також, зазначає, що з 24.04.2016 року належний позивачу автомобіль перебував в оренді у ФОП ОСОБА_5 Розмір щомісячної орендної плати становив 4500 грн. Тому, вважає, що у звязку з неможливістю експлуатації автомобіля в результаті ДТП, відповідач має сплатити позивачу вартість збитків доходів, які він міг би реально одержати на підставі договору оренди транспортного засобі, а саме 63 000 гривень (4500 грн.x14 місяців).

Крім того, в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, посилається на висновок експерта, складений за результатами проведення судово-психологічної експертизи, відповідно до якого можливий розмір компенсації за спричинені моральні страждання становить 27 мінімальних заробітних плат та становить 86 900 грн. 00 коп. (27 x3200).

Враховуючи вищевикладене, позивач просив постановити рішення про стягнення з відповідача на свою користь 72 734 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 86 900 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, 3 466 грн. 40 коп. витрат за проведену експертизу та 1 596 грн. 35 коп. судового збору, понесених позивачем при подачі позову до суду.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 734 грн. 00 коп. майнової шкоди та 20 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. 00 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, просить змінити дане рішення суду стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 31500 грн. упущеної вигоди згідно договору оренди транспортного засобу від 26 квітня 2016 року, а також стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 не 20 000 грн., а 86 900 грн. моральної шкоди. Зокрема, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди, з підстав відсутності в договорі оренди такої істотної умови, як строк оренди. Вважає, що ця обставина могла бути встановлена безпосередньо під час розгляду справи у суді. Крім того, апелянт вважає, що вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції повинен був виходити із положень ч. 2 ст. 220 ЦК України. Також, задовольняючи частково вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, на його думку, не в повній мірі взяв до уваги обставини, на які позивач посилався в обґрунтування глибини та тяжкості душевних страждань, заподіяних йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Дане рішення оскаржується позивачем лише в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди та в частині розміру заподіяної позивачеві моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 25.05.2016, керуючи автомобілем марки «Skoda Felicia», реєстраційний номер НОМЕР_1, проявив злочинну недбалість та рухаючись по вул. Чапаєва в с. Харківці Переяслав-Хмельницького району Київської області в напрямку с. Демянці Переяслав-Хмельницького району, виїхавши на смугу зустрічного руху неподалік електроопори № 22, допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanоs», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, що належав на праві власності позивачу по справі.

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28.10.2016 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Даним кримінальним правопорушенням (злочином) належний позивачу автомобіль марки «Daewoo Lanоs», реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав значні механічні ушкодження та згідно звіту №0097-С про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ становить 57 934 грн. 96 коп.

На доведення позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, позивачем надано суду фотокопію договору оренди транспортного засобу у фізичної особи від 26 квітня 2016 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_5. За умовами вказаного договору, ОСОБА_2 зобовязувався надати ОСОБА_5 в строкове платне користування автомобіль НОМЕР_3, який в свою чергу зобовязувався прийняти названий автомобіль та використовувати його виключно для перевезення пасажирів, а також сплачувати ОСОБА_2 4 500 грн. 00 коп. в місяць орендної плати.

Відповідно до статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обовязок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду не надано доказів нотаріального посвідчення вказаного договору найму належного позивачу транспортного засобу.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди в розмірі 63 00 грн., оскільки відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України вказаний договір оренди транспортного засобу у фізичної особи від 26 квітня 2016 є недійсним правочином та не створює юридичних наслідків, а тому не може бути взятий судом за доказ для відшкодування упущеної вигоди.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо застосування до вказаних правовідносин ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки обставини дійсності договору оренди та ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення не є предметом даного спору.

Щодо висновків суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн., колегія суддів вважає їх обґрунтованими виходячи з наступного.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 86 900 грн. 00 коп., виходячи із висновків судово-психологічної експертизи №543/17-23 від 29.06.2017, проведеної за заявою адвоката ОСОБА_6, який представляє інтереси ОСОБА_2.

Згідно з ст.66 ЦПК України висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Постановою Пленуму ВСУ від 12.06.2009 №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» п.17 встановлено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає також правильними посилання суду першої інстанції на ту обставину, що вказаний вище висновок експерта ґрунтувався на недостовірних даних, оскільки на момент проведення дослідження вивчався актуальний стан ОСОБА_2, а не внутрішні переживання, які він відчував після скоєння ДТП, адже експертне дослідження проводилось майже через рік після завдання шкоди, коли автомобіль уже було продано третій особі, про що позивач експерта не повідомив.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги наданий позивачем висновок судово-психологічної експертизи №543/17-23 від 29.06.2017.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, при визначенні моральної шкоди суд першої інстанції керувався принципами виваженості, розумності, справедливості та врахував характер і обсяг страждань, які позивач зазнав внаслідок пошкодження свого майна, які полягають в душевних переживаннях, порушенні звичного ритму життя, позбавленні можливості користуватися автомобілем, який зазнав механічних пошкоджень та став непридатним до використання.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року є правильним і підстав для його скасування немає.

Доводів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга в собі не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: