Справа № 378/72/16-ц Головуючий у І інстанції Марущак Н. М.
Провадження № 22-ц/780/1710/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 12.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Іванової І.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду першої інстанції посилаючись на те, що між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-банк», 08 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір №719-041/07Р, за умовами якого банк зобов'язувався надати кредит в іноземній валюті у розмірі 15 902 доларів США строком до 08 жовтня 2014 року, а позичальник зобов'язувався здійснювати своєчасне внесення рівними частинами коштів щомісячно до 10 числа наступного місяця на погашення кредиту, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк визначений договором.

За період користування кредитними коштами відповідачем здійснено часткові платежі і погашення основної суми кредиту, проте відповідачем на момент звернення до суду з позовом не було належним чином виконано всі зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором.

Станом на 17 червня 2015 року у відповідача перед банком виникла заборгованість в розмірі 16 484, 83 долари США, що за курсом НБУ станом на 09.12.2015 становить 377719, 99 грн., з яких: кредит - 11052, 17 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.12.2015 становить 253240, 44 грн.; проценти за користування кредитними коштами - 5432, 66 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.12.2015 становить 124479, 55 грн., а тому позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором від 8 жовтня 2007 року №719-041/07Р в розмірі 7203 (сім тисяч двісті три) долари США 30 центів, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4433 (чотири тисячі чотириста тридцять три) долари США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 2770 (дві тисячі сімсот сімдесят) доларів США 30 центів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для вирішення спору, зокрема не врахував ту обставину, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення чергового платежу, а тому помилково не застосував строки позовної давності.

Оскільки останній платіж було здійснено 20 липня 2011 року, то у відповідності до п. 9.2 кредитного договору, укладеного між сторонами, дія договору припиняється на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто строк дії договору закінчився 10 вересня 2011 року, натомість позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 18 січня 2016 року, тобто зі спливом позовної давності.

Окрім того, під час судового розгляду даної справи, представник відповідача по справі звертав увагу суду першої інстанції на те, що на момент укладення кредитного договору у позивача була відсутня ліцензія на укладення договорів у іноземній валюті, відповідно стягнення заборгованості з відповідача у іноземній валюті є незаконним.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2007 між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-банк», правонаступником вправ та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-банк», було укладено кредитний договір №719-041/07Р, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 15 902 доларів США строком до 08 жовтня 2014 року для купівлі автомобіля (т. 1 а. с. 6-13).

23 січня 2009 року договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору №719-041/07Р від 08 жовтня 2007 року сторони домовились викласти п. п. 1.2. та 4.4. у новій редакції. Відповідно до п. 1.2. договору кредит надається позичальникові терміном з 08 жовтня 2007 року до 10 січня 2008 року зі сплатою 11, 99 % річних, з 11 січня 2008 року до 10 лютого 2008 року зі сплатою 12, 99 % річних, з 11 лютого 2008 року до 10 березня 2008 року зі сплатою 13, 99 % річних, з 11 березня 2008 року до 12 серпня 2008 року зі сплатою 14, 99 % річних, з 13 серпня 2008 року до 08 жовтня 2014 року зі сплатою 13, 99 % річних.

Згідно п. 4.4. кредитного договору (в редакції змін від 23.01.2009) позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту щомісячно включно до 10-го числа, шляхом внесення грошових коштів у відповідності з графіком погашення кредиту, встановленого в додатку № 2 до даного договору (т. 1 а. с. 14, 15-16).

Відповідно до заяв про видачу суми кредиту та заяви на видачу готівки від 08.10.2007 відповідач отримав у касі банку 15902 доларів США (т. 1 а. с. 22-23).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, з урахуванням позовних вимог (про стягнення лише боргу по тілу кредиту і відсотках) та виписок банку за особовим рахунком відповідача він належним чином не виконав умови кредитного договору, у зв'язку з чим загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 17 червня 2015 року становить 16484, 83 долари США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 11052, 17 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 5432, 66 дол. США (т. 1 а. с. 19-21, 96-198).

Останній платіж було здійснено відповідачем 20 липня 2011 року (сплачено 350 доларів США в рахунок погашення прострочених відсотків - т. 1 а. с. 181, 19 зв.).

Зі змісту кредитного договору №719-041/07Р встановлено, що кредит надавався позивачем відповідачу в іноземній валюті - доларах США та встановлено, що позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» має ліцензію на здійснення операцій у іноземній валюті (т. 1 а. с. 29-32).

Враховуючи наведене та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також обставини викладені в заяві відповідача про застосування позовної давності суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом за останні три роки, а до інших позовних вимог застосовано позовну давності.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із такого.

У відповідності із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що останній платіж було здійснено відповідачем 20 липня 2011 року, строк дії договору - до 08 жовтня 2014 року. Також судом першої інстанції вірно встановлено, що не зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором щодо щомісячної сплати коштів по поверненню кредиту, банком не змінювався строк виконання основного зобов'язання, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що про застосування строків позовної давності до частини позовних вимог та те, що стягненню з відповідача підлягає лише сума заборгованості за останні три роки до моменту звернення до суду з позовом.

Щодо доводів скаржника про те, що на момент укладення кредитного договору у банку була відсутня ліцензія на укладення договорів у іноземній валюті, то така обставина спростовується матеріалами справи та перевірялася судом першої інстанції. Крім того, відповідач кредитний договір з цих підстав не оскаржував, договір є дійсним, а тому позивач правомірно заявляв вимоги про стягнення заборгованості з цим договором.

Також не погоджується судова колегія із доводами скаржника про те, що строки позовної давності мають застосовуватися виключно до всіх позовних вимог, оскільки для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається із змісту кредитного договору та договору про внесення змін до нього відповідач зобов'язаний був сплачувати кредит щомісяця до 10-го числа включно згідно погодженого сторонами графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №2 до Договору (т. 1 а. с. 15-16). Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів, що передбачено ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 261, 530, 631 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у випадку неналежного виконання відповідачем-позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, що зазначено у правових висновках, викладених в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14 та від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду в частині застосування позовної давності лише до частини позовних вимог є помилковими. Суд обґрунтовано захистив порушене право позивача лише в межах позовної давності, а саме за останні три роки до часу звернення до суду. Права позивача щодо отримання виконання за кредитним договором поза межами позовної давності не були захищені судом, а тому позов був задоволений лише частково.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги у апеляційного суду немає, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді