Справа № 643/6454/16-ц
Номер провадження 2-п/643/64/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд заочного рішення, ухваленого 20.01.2017 року Московським районним судом м. Харкова у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені за несвоєчасне повернення банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням від 20.01.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1012303,38 грн. (один мільйон дванадцять тисяч триста три гривні тридцять вісім копійок).

На адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій останній просить скасувати вищевказане рішення суду та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування заяви зазначено, що при ухваленні зазначеного рішення суд недостатньо ретельно дослідив обставини справи, що призвело до невірних висновків та неправильного рішення суду. Рішення суду отримано Банком 21.02.2017 року, при цьому представник Банку був повідомлений про слухання справи в судове засідання, яке призначено на 20.02.2017 року. У звязку з тим, що відповідачу фактично не було відомо про дату слухання справи, він був позбавлений можливості надати свої докази та заперечення по суті позову. Крім того, у справі немає розрахунку заборгованості пені. Затримка у виплаті депозиту зявилась у звязку із обєктивними подіями, які відбулись на території України, а саме територія Автономної Республіки Крим була визначена як окупована територія України. Відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та м. Севастополя. Окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». З вказаних причин відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. Таким чином, затримка у виплаті вкладу відбулась не з вини відповідача, та вина дій відповідача не була доведена позивачем. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану внаслідок окупаціэю АРК, згідно чинного законодавства України в повному обсязі покладається на Російську Федерацію. Також Російської Федерацією запроваджено механізм, згідно якого автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (АНО «ФЗВ») прийняв на себе зобовязання здійснювати компенсаційні виплати в тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, зобовязання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», виконує АНО «ФЗВ», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та м. Севастополя. Враховуючи наведене, ПАТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі. Крім того, майно ПАТ КБ «Приватбанк» в АРК було націоналізовано, після чого було зазначено, що вказане майно буде продану з торгів та за рахунок коштів будуть відшкодовувати заборгованість ПАТ КБ «Приватбанк» перед вкладниками. Позивач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому задоволення позовних вимог може стати підставою подвійної виплати заявлених сум. Так, позивач не довів відсутність своїх вимог до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та що його вимоги не входять до складу суми, яка визначена заочним рішенням судових органів АРК. Крім того, затримка виконання рішення суду відбулась через дії позивача та державної виконавчої служби, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» на процес виконання рішення у порядку виконавчого провадження не має впливу.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, в заяві, яка надійшла до суду 29.03.2017 року, просив розглянути заяву про перегляд заочного рішення без участі представника банку.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні 12.04.2017 року заперечував проти заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про скасування заочного рішення від 20.01.2017 року. Крім того, надав письмові заперечення проти заяви.

В обґрунтування заперечень зазначив, що банк не довів обовязкових підстав для скасування заочного рішення, оскільки наявні в матеріалах справи докази та сама заява ПАТ КБ «Приватбанк» свідчить про відсутність підстав для скасування заочного рішення по даній справі. Відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання та не повідомив суд про наявність поважних причин для неявки до суду. Зокрема, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Крім того, наявність в матеріалах справи клопотання банку про відкладення судового засідання додатково свідчить про його обізнаність про дату та час судового засідання. Також усі доводи, викладені в заяві про перегляд заочного рішення, зводяться до надання іншої правової оцінки обставинам справи. При цьому відповідач не посилається на докази, які не були б досліджені судом до ухвалення заочного рішення. Посилання банку на порушення матеріального та процесуального законодавства є необґрунтованими. Банк у своїй заяві вказує на те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості пені, проте в матеріалах справи містяться всі вихідні дані, необхідні для здійснення такого розрахунку. Банк хибно вказує, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанку» не мав правових підстав здійснювати банківську діяльність, оскільки договір був укладений між позивачем та банком як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпро. Доводи відповідача про прийняття певних нормативних актів Російською Федерацією щодо зареєстрованих на території АРК банків та їх структурних підрозділів не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, скільки відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. Щодо посилання відповідача на те, що з певного часу його обовязки має виконувати Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників», то фактично вказуючи на перехід обовязків банку до АНО «ФЗВ», відповідач вказує на те, що у правовідносинах за договором була здійснена заміна боржника у зобовязанні. Однак позивач як кредитор у зобовязанні не давала згоди на заміну боржника у зобовязанні. Крім того, відсутні будь які підстави вважати, що позивач відступила своє право вимоги на користь інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, підставою скасування заочного рішення є сукупність двох умов: поважність причин неявки в судове засідання та наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання щодо наявності поважних причин неявки відповідача в судове засідання, суд керується наступним.

Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Судові повістки неодноразово надсилались відповідачу ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Дніпро, наб. Перемоги, буд. 50, яка є юридичною адресою Банку.

Так, про розгляд справи, який призначено на 30.06.2016 року, ПАТ КБ «Приватбанк» був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 48). 30.06.2016 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с. 53). При цьому доказів на підтвердження вказаної обставини, представником відповідача суду надано не було. Того ж дня, 30.06.2016 року, через канцелярію суду від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшла апеляційна скарга на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 01.06.2016 року про відкриття провадження по справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05.09.2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» було відхилено та вищевказану ухвалу Московського районного суду м. Харкова залишено без змін.

Про розгляд справи, який призначено на 27.10.2016 року, ПАТ КБ «Приватбанк» був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 94). 27.10.2016 року через канцелярію суду надійшли письмові заперечення відповідача на позовну заяву (а.с. 99 а.с. 101).

Про розгляд справи, який призначено на 16.11.2016 року та 21.12.2016 року, ПАТ КБ «Приватбанк» було повідомлено належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 103, а.с. 105). 21.12.2016 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с.107). При цьому доказів на підтвердження вказаної обставини, представником відповідача суду надано не було.

Вказане клопотання судом було задоволено та розгляд справи відкладено на 20.01.2017 року.

Щодо причин неявки представника відповідача в судове засідання 20.01.2017 року, то, виходячи з доводів відповідача, суд вважає за можливе визнати поважними причини неявки представника відповідача у вказане судове засідання.

Вирішуючи питання щодо того, чи мають докази, на які посилався відповідач, істотне значення для правильного вирішення даної справи, суд керується наступним.

Обовязок відповідача повернути позивачу депозит, було встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року, згідно якого стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 263300,00 грн. вкладу та 11036,96 грн. нарахованих відсотків за вкладом, а всього 274336,96 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.03.2015 року, апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року залишено без змін.

Таким чином, обґрунтованість вимог ОСОБА_3, які були предявлені до ПАТ КБ «Приватбанк» та ґрунтувались на факті укладення між ОСОБА_4 та банком депозитного договору, а також на факті відступлення права вимоги за вказаним договором від ОСОБА_4 до позивача ОСОБА_3, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Враховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими доводи банку відносно того, що він є неналежним відповідачем по справі, що відповідальність по вказаних зобовязаннях має нести Російська Федерація, АНО «ФЗВ» тощо, а також що відповідні вимоги мають погашатись за рахунок реалізації конфіскованого майна банку на території АР Крим.

Доводи відповідача відносно того, що позивач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому задоволення позову може бути підставою для подвійного стягнення позивачем сум за договорами банківського вкладу, а також що позивач не довів відсутність своїх вимог до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та що його вимоги не входять до складу суми, яка визначена заочним рішенням судових органів АРК, також не приймаються судом до уваги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема даних позовної заяви, копії паспорту позивача, остання зареєстрована за місцем проживання в м. Харкові. Крім того, обґрунтованість або необґрунтованість вимог позивача не може визначатись її місцем проживання. Також суд враховує, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, тому посилання відповідача на ту обставину, що аналогічні вимоги можуть бути предявлені до інших осіб, не може бути підставою для перегляду заочного рішення. Крім того, вказаним вище рішенням суду від 10.02.2015 року, яке набрало законної сили, встановлено відповідальність саме відповідача за вимогами про повернення вкладу.

Оцінюючи доводи відповідача відносно того, що затримка виконання рішення суду відбулась через дії позивача та державної виконавчої служби, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» на процес виконання рішення у порядку виконавчого провадження не має впливу, суд керується наступним.

Згідно ст. 129, 120-1 Конституції України, судові рішення є обовязковими для виконання.

Відповідно до с. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, після набрання законної сили рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року, воно було обовязковим для виконання відповідачем.

Відповідно, ПАТ КБ «Приватбанк» не був позбавлений можливості виконати вказане рішення самостійно ще до звернення стягувача до органів виконавчої служби для примусового виконання рішення.

Крім того, згідно ст. ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла станом на час проведення виконавчих дій, державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення суду.

Таким чином, державним виконавцем також зверталась увага відповідача на необхідність самостійно виконати рішення суду.

Проте рішення суду, яке набрало законної сили 18.03.2015 року, було виконано в примусовому порядку лише 07.10.2015 року.

Таким чином, виконання рішення в примусовому порядку було наслідком невиконання відповідачем свого обовязку самостійно виконати рішення суду.

Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача відносно того, що несвоєчасне виконання рішення суду відбулось у звязку з діями саме позивача та органів виконавчої служби, та знаходилось поза впливом банку.

Щодо доводів відповідача про відсутність його вини у затримці виплати вкладу, суд враховує наступне.

Неправомірне неповернення вкладу позивачу, наслідком якого стало звернення останнього до суду, встановлене вказаним вище рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року. Вказане рішення набрало законної сили 18.03.2015 року, коли апеляційним судом Харківської області було постановлено ухвалу про залишення рішення без змін.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені, починаючи з 01.06.2015 року. Таким чином, станом на вказану дату рішення суду про стягнення з відповідача суми вкладу з процентами, вже набрало законної сили та було обовязковим для виконання відповідачем. Враховуючи наведене, станом на 01.06.2015 року відповідачу було достовірно відомо про необґрунтованість його доводів щодо відсутності підстав для такої виплати, а також про його обовязок повернути суму вкладу та процентів.

Проте вказаний обовязок, встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідачем виконано не було.

Враховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності його вини у затримці виплати вкладу.

Доводи відповідача щодо відсутності розрахунку заборгованості пені судом не приймаються до уваги, оскільки в позові міститься посилання на розмір пені, визначений законодавством України, а також на початкову та кінцеву дату нарахування пені, кількість днів прострочення та суму вкладу. Наведені дані є достатніми для обрахування розміру пені шляхом проведення відповідної арифметичної операції, яка не потребує спеціальних знань у сфері науки.

Крім того, суд враховує, що відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення, не заперечувався розмір пені та не наводились власні розрахунки, відмінні від розрахунку, виконаного позивачем та судом.

За таких обставин, виходячи з доводів заяви про скасування заочного рішення, суд позбавлений можливості встановити наявність у відповідача доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення даної справи, а відтак, наявність підстав для перегляду заочного рішення.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для скасування заочного рішення.

Керуючись ст. 208-210, 231, 232 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд заочного рішення, ухваленого 20.01.2017 року Московським районним судом м. Харкова у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені за несвоєчасне повернення банківського вкладу залишити без задоволення.

Роз'яснити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк», що заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Крівцов Д.А.