Справа № 372/2986/17
Провадження № 2-1600/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним сторонами договором кредиту та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами, а саме просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.04.2006 року в розмірі 15941 грн. 66 коп., що станом на 31.08.2017 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2392 грн. 47 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12313 грн. 87 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 735 грн. 32 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість, просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

03.04.2006 року між сторонами був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобовязувався надати відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. у формі встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України.

Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів отримання відповідачем коштів в якості кредиту, оскільки позивачем не подано належного і допустимого доказу, який би містив відомості про таку обставину, а відповідач заперечив цей факт. При цьому суд також враховує, що позивач ухилився від всебічного, повного і обєктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої предявлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог.

В обґрунтування позову позивач посилається на розрахунок заборгованості, за яким борг за договором складає 15941 грн. 66 коп., що станом на 31.08.2017 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2392 грн. 47 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12313 грн. 87 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 735 грн. 32 коп.

Суд вважає відповідні доводи непереконливими, оскільки відповідачем заперечено факт заборгованості та дати здійснення платежів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому у наданому суду розрахунку та позовних вимогах позивач вимагає стягнення одночасно заборгованості за пенею і комісією (без належного розмежування) штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 735 грн. 32 коп.

Сукупність описаних вище обставин вказує на необґрунтованість поданого позивачем розрахунку заборгованості, невідповідність такого розрахунку умовам кредитного договору та закону, однак самостійно її розрахувати суд позбавлений можливості через відсутність достатніх відомостей і доказів щодо вихідних даних, зокрема точний розмір та час надходження платежів за кредитом.

Представник позивача ухилився від участі в судовому розгляді, у письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, тому суд вважає можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів, які не дають можливості у достатній ступені достовірності встановити факт умисного ухилення відповідача від виконання договору, а також наявність та розмір заборгованості по кредиту.

Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Відомості у наданих представником відповідача письмових доказах позивачем переконливо не спростовані, від повного, всебічного та обєктивного встановлення судом обставин щодо наявності та розміру заборгованості за кредитом позивач ухилився.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний

розсуд.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжувала правові наслідки у виді виникнення зобовязань сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, яка узгоджується із окремими наявними у справі доказами, зокрема щонайменше щодо пропуску позивачем позовної давності за вимогами щодо стягнення пені (неустойки), однак належну оцінку відповідним обставинам суд не має можливості надати через неможливість встановлення достовірних відомостей про час виникнення і розмір заборгованості за договором за кожним видом платежу помісячно.

Оскільки представник відповідача в судовому засіданні заявив про застосування позовної давності, поважних причин пропуску строку позовної давності не встановлено, а сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові, однак судом не встановлено правомірність і обґрунтованість позовних вимог по їх суті, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог саме з підстав їх недоведеності, тому наслідки спливу позовної давності не застосовуються.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлених цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обовязку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, позивачем пропущено строк позовної давності, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 251-253, 258, 261, 264, 267, 525, 526, 543, 549, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко