Справа № 609/837/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Шумськийрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Ковтуновича О.В.,

за участі секретаря: Кухарчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шумськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ОСОБА_2 Центр» про захист прав споживача, визнання договору недійсними та стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ОСОБА_2 Центр», в якому просить визнати недійсним Договір №3320 від 01 березня 2017 року про надання послуг із оформлення договорів та включення клієнтів до фінансової пропозиції «ОСОБА_2 Центр» та угоду № 3320 з додатками №1 та №2 та стягнути із відповідача на свою користь 12750 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він прочитав оголошення в газеті "Вільне Життя" від 01 березня 2017 року з метою отримання кредиту для придбання приміщення звернувся до ТОВ «ОСОБА_2 Центр» де, при спілкуванні з представником компанії досягнув згоди про укладення договору позики грошових коштів в сумі 150000грн. у розстрочку під 3,6% річних із сплатою гарантійного платежу у розмірі 8,5% від суми позики, що становить 12750грн.

В зв»язку з досягненням згоди про укладення договору позики грошових котів позивачем із ТОВ «ОСОБА_2 Центр» в особі директора ОСОБА_3 було укладено договір № 3320 від 01.03.2017 року « Про надання послуг із оформлення договору та включення клієнтів до фінансової пропозиції «ОСОБА_2 альянс центр» за умовами якого компанія в особі директора ОСОБА_3 зобов'язалася забезпечити оформлення угоди про участь в пропозиції « ОСОБА_2 альянс центр» між компанією та клієнтом, а також надавати інформаційно консультаційні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі клієнта в пропозиції « ОСОБА_2 альянс центр».

Відповідно до п 2.1 зазначеног договору, оплата послуг за договором визначається у розмірі 8,5% від суми позики, сплачується шляхом перерахування 100% попередньої оплати одночасно з підписанням даного договору і становить 12750 грн.

Крім того 01 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 3320 з додатками за умовами якої ТОВ «ОСОБА_2 Центр» зобов»язалося надати клієнту систему послуг, спрямованих на надання позики на умовах фінансової пропозиції ТОВ «ОСОБА_2 Центр».

Під час укладення договору та угоди у позивача не було можливості детально ознайомитись з умовами вище зазначених документів до їх підписання, оскільки представник ТОВ «ОСОБА_2 Центр» постійно відволікала позивача різними запитаннями, не надавала достовірної інформації на питання позивача, переконувала підписати договір та угоду швидше, оскільки її чекають інші клієнти, та запевнила, що з моменту підписання договору та угоди, а також сплати 8,5% від суми позики грошових котів в рахунок гарантійного платежу на рахунок ТОВ «ОСОБА_2 Центр» позивач на протязі доби отримає позику.

01 березня 2017 року позивач сплатив на рахунок відповідача 12750 грн.

Вищевказані договори та угоди були підписані позивачем при відсутності реальної інформації про послуги, так як він вважав, що це звичайний договір позики і, відповідно, не міг здійснювати свідомий вибір будучи юридично необізнаним та введеним в оману, сподіваючись на отримання від відповідача обіцяної позики, сплачуючи добросовісно кошти на користь відповідача.

В кінцевому результаті обіцяної позики грошей позивач не отримав.

В судове засідання позивач не з'явився, проте від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, позивачем та ТОВ «ОСОБА_2 Центр» в особі директора ОСОБА_3 було укладено договір № 3320 від 01.03.2017 року « Про надання послуг із оформлення договору та включення клієнтів до фінансової пропозиції «ОСОБА_2 альянс центр» за умовами якого компанія в особі директора ОСОБА_3 зобов»язалася забезпечити оформлення угоди про участь в пропозиції « ОСОБА_2 альянс центр» між компанією та клієнтом, а також надавати інформаційно консультаційні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі клієнта в пропозиції « ОСОБА_2 альянс центр»

Крім того 01 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 3320 з додатками за умовами якої ТОВ «ОСОБА_2 Центр» зобов»язалося надати клієнту систему послуг, спрямованих на надання позики на умовах фінансової пропозиції ТОВ «ОСОБА_2 Центр».

Відповідно до квитанції №ПН 1743786 від 01 березня 2017 року позивач сплатив на користь відповідача 12750 грн.

Відтак, умовами договору передбачено надати позивачу позику, що за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів/послуг у групах, оскільки послуги, які є предметом договорів, здійснюються шляхом формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.

Оскільки така діяльність ТОВ «ОСОБА_2 Центр».містить ознаки фінансової послуги, то вона підлягає ліцензуванню.

У матеріалах справи наявні докази проте, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, основним видом економічної діяльності ТОВ «ОСОБА_2 Центр» є надання « Інших інформаційних послуг», тобто відповідач не мав права надавати фінансові послуги..

Положення ст.ст.18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вказують на ряд ознак, які встановлюють недійсність правочинів, зокрема, внаслідок несправедливості умов договору (ст.18 Закону) та вчинених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми (ст.19 Закону).

Судом встановлено, що позивач внаслідок укладення оспрюваних договорів був поставлений в залежність від наслідків дій інших учасників, з якими він у відносини безпосередньо не вступалв, крім цього сплачував відповідачу кошти не за одержаний товар, а за можливість придбання товару (позики) за рахунок залучення коштів інших споживачів.

Аналізуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів», суд вбачає, що дійсно у відповідності до ч.2 ст.18 Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно дост. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої, другоїстатті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною першоюстатті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 34 Закону № 2664-ІІІ діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг"внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 11-1, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону № 2664-ІІІ фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням №1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з пунктами 1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Наведений правовий висновок сформовано у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року (справа 6-2389цс15), 16 березня 2016 року (справа № 6-2629цс15), 6 квітня 2016 року (справа № 6 -2531цс15).

За положеннями ч. 1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.360-7 ЦПК України судом береться до уваги правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 23 травня 2012 року (справа 6-35цс12). Зокрема, суд вважає, що вказаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Відтак, відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність, яка вводить позивача в оману, оскільки фонд учасників з надання безвідсоткової позики формується виключно за рахунок внесків інших клієнтів фонду учасників, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду учасників між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми.

Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн.

Крім того, суд вважає за необхіне стягнути з відповідача 640,00 грн. судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись т.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 224-228, 22 ЦПК України, ст.ст.203, 626 ЦК України Закону Україну «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Договір №3320 від 01 березня 2017 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ОСОБА_2 Центр» про надання послуг із оформлення договорів та включення клієнтів до фінансової пропозиції «ОСОБА_2 Центр» та угоду № 3320 з додатками №1 та №2

Стягнути із ТОВ «ОСОБА_2 Центр» на користь ОСОБА_1 12750 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640грн.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4