Справа № 203/4523/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дзьома Ю.О.
за участю позивача - ОСОБА_1
представника позивача - ОСОБА_2
представника відповідача - Кривошея А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною та спростування інформації, припинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з червня 1999 року проходить військову службу на різних посадах в Збройних Силах України. За час проходження військової служби характеризував себе лише з найкращої сторони. З 16.01.2012 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення. 27.07.2016 року тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 була підписана службова характеристика на нього з висновком: «Займаній посаді не відповідає. Рекомендовано пониження у посаді». Вважає, що вказана характеристика не відповідає дійсності, ґрунтується на суб`єктивному ставленні до нього командира та не має жодних доказів чи підстав з наведенням доводів та аргументації, є такою, що зачіпає його репутацію, честь та гідність. Недостовірна інформація міститься в наступних частинах характеристики: «За час проходження військової служби на займаній посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальник відділення матеріально-технічного забезпечення майор ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо»; «Під час виконання службових обов`язків проявляє активність, але досить часто потребує контролю та нагадування про виконання поставлених завдань»; «Має випадки халатного ставлення до своїх службових обов`язків»; «Мотивація слабка»; «Володіє достатніми навичками щодо керування підлеглими та у проведенні занять, та не завжди методично правильно організовує роботу, що знижує рівень підготовки особового складу, недостатньо розуміє проблеми підлеглих та рідко враховує в своїх рішеннях. Не завжди сприймає їх пропозиції»; «Допускає невпевненість під час практичного застосування вимог статутів та керівних документів»; «Товариський, та при спілкуванні з підлеглими буває неврівноважений»; «Не завжди достатньо розуміє моральні вимоги до офіцерського складу»; «На зауваження реагує емоційно, не завжди розуміючи проступки»; «В цілому дисциплінований, одна допускав дисциплінарні порушення за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, останнім часом знизив вимоги до себе»; «Старанності та ініціативи не проявляє»; «У своїй діяльності критично оцінювався як командуванням частини так і відповідальними особами інших підрозділів частини та відомств суміжними з його посадовими обов`язками»; «Не має прагнення до самонавчання та підвищення кваліфікації».

Посилаючись на те, що вказана недостовірна інформація, поширена командиром Військової частини НОМЕР_1 , шляхом підписання службової характеристики прямо порушує його немайнові права (честь, гідність та ділову репутацію), позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію та висновок, зазначені в службовій характеристиці від 27.07.2016 року в частинах, що ним спростовується; визнати службову характеристику недійсною, з повним її скасуванням; припинити та не допустити будь-які дії посадових осіб, що ґрунтуються (ґрунтувались, можуть ґрунтуватись) на інформації, зазначеній у службовій характеристиці та вважати їх недійсними і неправомірними; при складанні службової характеристики в подальшому відображати в ній твердження, що зазначались в позовній заяві та спростовували за рішенням суду твердження, зазначені в характеристиці та враховувати всі фактори з їх відображенням за весь період проходження ним військової служби в Збройних Силах України.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з червня 1999 року проходить військову службу на різних посадах в Збройних Силах України.

З 16.01.2012 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення.

27.07.2016 року тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 була підписана службова характеристика на позивача з висновком: «Займаній посаді не відповідає. Рекомендовано пониження у посаді».

При цьому, в характеристиці зазначено: «За час проходження військової служби на займаній посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальник відділення матеріально-технічного забезпечення майор ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо»; «Під час виконання службових обов`язків проявляє активність, але досить часто потребує контролю та нагадування про виконання поставлених завдань»; «Має випадки халатного ставлення до своїх службових обов`язків»; «Мотивація слабка»; «Володіє достатніми навичками щодо керування підлеглими та у проведенні занять, та не завжди методично правильно організовує роботу, що знижує рівень підготовки особового складу, недостатньо розуміє проблеми підлеглих та рідко враховує в своїх рішеннях. Не завжди сприймає їх пропозиції»; «Допускає невпевненість під час практичного застосування вимог статутів та керівних документів»; «Товариський, та при спілкуванні з підлеглими буває неврівноважений»; «Не завжди достатньо розуміє моральні вимоги до офіцерського складу»; «На зауваження реагує емоційно, не завжди розуміючи проступки»; «В цілому дисциплінований, одна допускав дисциплінарні порушення за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, останнім часом знизив вимоги до себе»; «Старанності та ініціативи не проявляє»; «У своїй діяльності критично оцінювався як командуванням частини так і відповідальними особами інших підрозділів частини та відомств суміжними з його посадовими обов`язками»; «Не має прагнення до самонавчання та підвищення кваліфікації».

Посилаючись на те, що викладені в характеристиці відомості не відповідають дійсності, позивач звернувся до суду з даним позовом про захист честі, гідності та ділової репутації.

Згідно ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Статтею 276 ЦК України встановлено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей доку-мент має бути відкликаний (ч.5 ст.277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.7 ст.277 ЦК України).

Відповідно до ст.297 ЦПК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Відповідно до ст.299 ЦПК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Як роз`яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює.

В п.15 зазначеної вище Постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Як зазначено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.
Відповідно до п.25 постанови спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Отже, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, право на спростування та відповідь має певний момент виникнення, що пов`язується з юридичним фактом правопорушення, протиправність якого полягає у складі правопорушення та наявності таких елементів, як недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В своєму позові позивач просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, поширену в службовій характеристиці, виданій 27.07.2016 року командиром військової частини за місцем проходження служби позивачем.

З аналізу змісту вказаної службової характеристики вбачається, що зазначені в ній відомості та висновок за своєю суттю є критичною оцінкою певних обставин проходження військової служби позивачем, оціночними судженнями керівника військової частини про ділові якості позивача, його службу та не містять фактичних тверджень, викладених у образливій чи принизливій формі, а також інших відомостей, які були б направлені на порушення особистих немайнових прав позивача, а тому не є такими, що підлягають спростуванню в порядку, передбаченому ст.ст.276,277 ЦК України.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про спростування поширених в характеристиці від 27.07.2016 року відомостей, визнання її недійсною та спростування є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

В зв`язку з цим, не підлягають задоволенню і позовні вимоги, викладені в п.п.4,5 прохальної частини позовної заяви. Крім того, суд вважає, що викладені в п.п.4,5 прохальної частини позову позовні вимоги, а також вимога про визнання недійсною та скасування характеристики, також не підлягають задоволенню з огляду на положення ст.ст.16,277 ЦК України, як такі, що заявлені не у передбачений законом спосіб.

Таким чином,в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову та звільнення позивача від сплати судового збору в силу п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст.16,201,271,276,277,297,299 ЦК України, ст.ст.3,10,11,27, 31,58-61,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною та спростування інформації, припинення дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак