Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2017 року

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Сліпенко Р.Ю..

при секретарі Казмірчук П.Б.

з участю представника позивача адвоката Лісовської О.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайворон справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ТОВ «ЄВРОКАР Україна» про визнання правочину недійсним.

В С Т А Н О В И В:

13.07.2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «ЄВРОКАР Україна» в якому просить в якому просить визнати договір фінансового лізингу №180 від 18 лютого 2017 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія» «ЄВРОКАР Україна» - недійсним. Та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ЄВРОКАР Україна» на його користь, сплачені за договором фінансового лізингу №180 від 18.02.2017 року, кошти в сумі 18 669 грн..

Позов мотивовано тим, що 18 лютого 2017 року між, ОСОБА_2, та ТОВ «ЄВРОКАР Україна» було укладено договір фінансового лізингу №180.

Відповідно до пункту 1.1 предметом фінансового лізингу по договору є транспортний засіб, а саме автомобіль марки ЗАЗ VIDA з приводом 4х2, стандартної комплектації, з обємом двигуна 1,5 л, тип КПП МТ. Відповідно до пунктів 1.7, 4.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісія за організацію договору; авансового платежу; комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору.

Пунктом 2 статті 8 договору визначено, що вартість предмета Лізингу на момент укладання Договору становить 9769,00 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу доларів США до української гривні на фактичну дату укладення договору, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 266 700 грн. з ПДВ.

Пунктом 5 договору визначені платежі у Додатку №1 та Додатку №3 до даного Договору, які сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених Договором.

Однак зазначені Додатки позивачеві не надавались та з ними він не ознайомлювався.

За умовами Договору, комісія за організацію Договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості Предмета Лізингу у розмірі 7%, який Лізингоодержувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку №1 до даного Договору. Комісія входить до складу обовязкових лізингових платежів, які Лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання Предмету Лізингу.

На виконання Договору, 18 лютого 2017 року, позивачем було перераховано на рахунок ТОВ «ЄВРОКАР Україна» суму у розмірі 18 669 грн.

Відповідно до п. 3.1.2 ст. 9 договору на умовах, викладених у даному договорі, лізингодавець зобовязаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу.

Однак, ТОВ «ЄВРОКАР Україна» взяті на себе зобовязання не виконало та предмет лізингу не передало. На неодноразові телефонні дзвінки позивача відповідач відповідає у грубій формі, що є порушенням п. 3.1.6 ст. 3, за яким лізингодавець зобовязаний за вимогою лізингоодержувача надавати інформацію, яка свідчить про хід виконання даного договору.

На підставі п. 12.1 ст. 12 договору позивач надіслав ТОВ «ЄВРОКАР Україна» письмове повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу №180 та повернення 18 669 грн., сплачену у якості комісії за організацію договору. У відповідь ТОВ «ЄВРОКАР Україна» повідомило, що за умовами договору комісія за організацію договору у випадку його розірвання за ініціативи лізингоодержувача не повертається.

Також позивач вважає вважаю, що договір фінансового лізингу №180 порушує принцип добросовісності, розумності та справедливості, що передбачені п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Також, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків, та завдають йому істотної шкоди.

Разом з тим пунктами 12.5, 12.6, 12.7, 12.11, 12.14 договору передбачено, що лізингоодержувач за несвоєчасне внесення лізингових платежів сплачує пеню та проценти за користування чужими коштами штрафи у розмірі 3% від загальної вартості предмету лізингу за використання предмету лізингу не за призначенням, порушенням п.п. 3.3.5., п. 3.3, за створення перешкод в інспектуванні предмета лізингу, штраф у розмірі 10% від вартості предмету лізингу за затримку повернення лізингодавцю предмету лізингу, а також у випадку відмови у прийнятті предмету лізингу і при цьому лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання договору кошти.

А тому позивач бажає, щоб договір було розірвано та стягнено з відповідача на його користь кошти в сумі 18669 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала просить задовольнити її в повному обсязі, скасувати договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 18669 гривень мотивуючи тим що: 18.02.2017 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу при цьому ліцензію на даний вид діяльності відповідач отримав лише 04.07.2017 року, тобто при укладанні договору відповідач не мав права займатися даною господарською діяльністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку пояснень та заперечень відносно позову не надав. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або, якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особо заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ч. 2 і ч. 3 ст. 215 ЦК України.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 ст. 203 цього Кодексу, а саме п. 1 ст. 203, за яким зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону, у разі, коли зміна окремих положень договору або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні, або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Згідно з ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Відповідно з п.4 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм(оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 729 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмові формі: договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові позиції щодо ліцензування послуг фінансового лізингу, нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, недійсності договору з підстав наявності в ньому несправедливих умов, викладені в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі №6-2766цс15, від 11 травня 2016 року у справі №6-65 цс 16, від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551 цс16, від 18 січня 2017 року у справі №6-648 цс 16.

Виходячи з викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач надаючи послугу фінансового лізингу не отримав ліцензії а договір нотаріально не посвідчено. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 3,11,15, 213-215, 118-120 ЦПК України, ч. 1 ст. 220, ч. 1- 3 ст. 215, ч. 1 ст. 227, ч. 2 ст. 806, ст. 779 ЦК України,», ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» ,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «ЄВРОКАР Україна» про визнання правочину недійсним задовільнити .

Визнати договір фінансового лізингу №180 від 18 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія» «ЄВРОКАР Україна» - недійсним.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ЄВРОКАР Україна» на користь ОСОБА_2, сплачені за договором фінансового лізингу №180 від 18.02.2017 року, кошти в сумі 18 669 грн.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ЄВРОКАР Україна» 640 гривень судового збору на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції (Гайворонський районний суд) шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Р. Ю. Сліпенко

Дата документу 09.10.2017