Провадження №2/447/43/17
Справа №447/921/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

29.09.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Карбовнік І. М.

при секретарі Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення особи та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням ,-

в с т а н о в и в:

позивачка звернулась до відповідача з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим будинком №84 , що по вулю. Галицькій в смт. Розділ, Миколаївського району, Львівської області та визнання за нею право на користування вказаним житловим будинком.

В обґрунтування покликалась на те, що з 21.10.1995 року по 27.10.2015 року вона з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Протягом подружнього життя у неї з відповідачем по справі народилося двоє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На час звернення до суду із даним позовом її молодший син - ОСОБА_4 - є неповнолітнім. Вона з синами є офіційно зареєстрованими та фактично проживають в житловому будинку № 84, що на вул. Галицькій в смт. Розділ Миколаївського району Львівської області, де крім них фактично проживають та є офіційно зареєстрованими ОСОБА_2 (колишній чоловік) та ОСОБА_5 (колишня свекруха).

Даний житловий будинок належить на праві власності відповідачу по справі - ОСОБА_2, котрий успадкував його після смерті батька ОСОБА_6 в 2004 році. Таким чином в житловий будинок №84 на вул. Галицькій в смт. Розділ вона вселилась як член сім'ї відповідача по справі, і при її вселенні жодних угод про порядок користування даним житловим будинком укладено не було. На сьогоднішній день її проживання у вищевказаному житловому будинку зумовлене насамперед відсутністю в неї іншої можливості для задоволення її із неповнолітнім сином потреб у житлі.

Після фактичного припинення сімейних відносин із відповідачем по справі, він та його матір ОСОБА_5 почали створювати нестерпні умови для її проживання у вищевказаному будинку, постійно виганяючи її з нього, забороняючи користуватися ним, періодично викидаючи її речі тощо. Вона з молодшим сином, фактично проживаючи в одному будинку із ОСОБА_5, ОСОБА_2, спільного господарства з ними з огляду на їхню заборону не веду, кожен із них облаштовує свій побут на власний розсуд, роздільно і незалежно один від одного, зокрема вона з сином на вимогу колишнього чоловіка та його матері харчується окремо, продукти харчування, засоби побуту та особистої гігієни вона купляє роздільно, кухню та інші приміщення загального користування в будинку використовує по черзі, намагаючись не спричиняти незручностей та конфліктів із відповідачем та його матір'ю. Однак, останнім часом її колишній чоловік ініціює численні скандали із приводу її проживання в його будинку, із постійними образами, приниженнями її честі, людської гідності, постійно виганяє її із дому, створюючи численні перешкоди та незручності в користуванні житлом, у звязку з чим вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи.

Нещодавно в кімнаті, що вона займає, в час її відсутності у будинку (перебування на роботі) відповідач по справі від'єднав світло, а також відкрутив розетки, виключателі, забрав матрас, на котрому вона спить, а всі її особисті речі зібрав у картонні коробки, які погрожував знищити, якщо вона не покине їхнього будинку; Крім того, ОСОБА_2, погрожуючи фізичною розправою, заборонив користуватись пральною машинкою, що була придбана за час шлюбу, та користуватись ванною, і це при тому що питання поділу спільного майна подружжя вони ще не вирішили, у звязку з чим просила позов задоволити.

В судове засідання позивача не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Проти задоволення зустручного позову заперечувала та просила в такому відмовити.

Відповідач та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили в такому відмовити в повному обсязі та подали зустрічну позовну заяву про виселення ОСОБА_1 із житлового будинку №84 в смт. Розділ, Миколаївського району, Львівської області без надання іншого житлового будинку, оскільки після розірвання шлюбу ОСОБА_1 почала умисно знищувати його майно - будинок за адресою вул.Галицька 84 , смт. Розділ, зловживати спиртними напоями, не цікавитись проблемами сім'ї, створювати скандали, та навіть дійшло до того, що ОСОБА_1 відкрила газові камфорки в кухні, намагаючись знести будинок у повітря. Такі правила поведінки ОСОБА_1 є систематичними, а заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, покази свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням являється житловий будинок за адресою вул.. Галицька 84, Миколаївського району, Львівської області.

Як передбачено ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього кодексу.

Щодо виселення колишніх членів сімї власника ВСУ в узагальненні щодо аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ зазначив, що відповідно до ст.ст.9,156,157 ЖК сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сімї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сімї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього кодексу. Передбачені стст.9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сімї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції, ст.319, чч.1, 2 ст.321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК. Такий висновок Верховний Суд зробив у справі №6-24089св06 (ухвала від 31.01.2007). Подібний у справі №6-20552св07 (рішення від 28.05.2008).

Відповідно до вимог ст.ст.116, 157 Житлового кодексу України член сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ст.116 ч.1 ЖК України, а саме, якщо дана особа систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винного на вимогу власника будинку провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що будинок №84 на вул. Галицькій в смт. Розділ, Миколаївського району, Львівської області на праві власності належить відповідачу у справі ОСОБА_2. У вищевказаному будинку зареєстрована також позивачка ОСОБА_1, яка є колишньою дружиною відповідача. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27.10.2015 року.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Однак, застосовуючи такий спосіб захисту порушеного права як виселення, необхідно враховувати, що виселення громадян, а також членів сім'ї колишнього власника з жилого приміщення може проводитись лише на підставі норм житлового законодавства, а саме-статей 116 і 157 ЖК України, тому суд повинен з'ясувати, чи є в діях відповідача порушення, за які він може бути виселений з жилого приміщення із зазначених підстав та в чому вони полягають.

Таким чином, вирішення питання щодо судового захисту прав власності на нерухоме майно із застосуванням такого способу захисту порушеного права як виселення закон повязує з існуванням самого факту порушення права власника на користування та розпорядження своїм майном, або перешкоджання у здійсненні таких повноважень з боку інших осіб, за які особа може бути виселена з жилого приміщення з урахуванням положень житлового законодавства .

Виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖК України, припускається у випадках: - протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; - систематичного характеру таких дій; - безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

Водночас, як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 12 квітня 1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами житлового кодексу України», при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, що систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, застосовувані судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також міри громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку або членів ЖБК, трудових колективів та інших громадських організацій за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих указівок щодо можливого виселення).

Таким чином, доказом застосування заходів попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного.

Одні лише факти звернення сторін у Миколаївське відділення поліції ГУ НП України у Львівській області зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Більш того правоохоронним органом було винесено офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки чк позивачу, так і відповідачу.

Виходячи з наведеного вище, обставин справи, встановлених судом, суд дійшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача щодо визнання за ОСОБА_1 права на користування житловим будинком №84 , що по вул. Галицькій в смт. Розділ та зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 116 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення особи - задоволити.

Виселити ОСОБА_1 з будинку №84 по вул. Галицька в смт. Розділ, миколаївського району Львівської області без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя : Карбовнік І. М.