Cправа № 127/6622/16-ц
Провадження № 2/127/2682/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 жовтня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування збитків та за позовом ОСОБА_5 до Державного ощадного банку України в особі філії - Вінницьке обласне управління про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до «Державного ощадного банку Україна» в особі філії - Вінницьке обласне управління про відшкодування збитків (справа №127/6622/16-ц).

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено 5 липня 2013 року договір про купівлю-продаж колісного транспортного засобу - марки ВАЗ модель 21134, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, зеленого кольору, за ціною 25 100.00 грн. На виконання умов договору на рахунок позивача 05.07.2013 року в касу банку було сплачено кошти в розмірі 25 100,00 грн. Проте після внесення коштів представник відповідача автомобіль позивачу не передав, що встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2016 року. Так, під час судового розгляду вказаної справи було досліджено копію облікової картки №72668763 від 19.09.2015 року, яка підтверджує, що представником банку було постановлено на облік автомобіль у ПП «Гермес» на імя ОСОБА_4, у власності якого автомобіль перебуває й досі. Таким чином, відповідач в порушення умов договору передав автомобіль іншій особі. В зв'язку з цим, ОСОБА_5 зазнав постійних незручностей, оскільки ні машини, ні коштів, у нього не було. Крім того, через значне падіння курсу національної валюти за останні два роки, наразі позивач позбавлений можливості купити за 25 100,00 грн. аналогічний автомобіль. Тому збитками є витрати, які позивач має понести для придбання аналогічного транспортного засобу сьогодні. З огляду на вищевикладене та керуючись ст.ст. 22, 526, 610, 611, 623, 629, 662, 693, 1172, 1192 ЦК України, ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління на його користь вартість понесених збитків в розмірі 25 100, 00 грн., а також стягнути понесені судові витрати.

До початку розгляду справи по суті представником позивача ОСОБА_1 було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої остання просила згідно ч.2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача вартість понесених збитків з врахуванням індексу інфляції станом на 01.05.2016 року в сумі 47 413,90 грн. та три процента річних від простроченої суми станом на 01.05.2016 року в розмірі 2071,27 грн., а також стягнути вартість судових витрат.

Відповідно до ухвали суду від 23.05.2016 року було залучено до участі в справі треті осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Слід зазначити, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2016 року (а.с. 75-80 Т.1), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.08.2016 року (а.с. 134-136), позов ОСОБА_5 було задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_5 суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 року в розмірі 25 100,00 грн., а також витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 279,46 грн. В задоволенні решти позовних вимог (стягнення інфляційних втрат в розмірі 22313,90 грн. та трьох процентів річних - 2071,27 грн., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) було відмовлено.

Однак, ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 серпня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 168-170 Т.1). Зі змісту даної ухвали вбачається, що рішення були скасовані в зв'язку з не визначенням з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню.

В звя'зку з постановленням вищевказаної ухвали ОСОБА_5 27 лютого 2017 року також звернувся в суд з позовом до Державного ощадного банку України в особі філії - Вінницьке обласне управління про відшкодування збитків (справа 127/4386/17).

Позовні вимоги ОСОБА_5 мотивував тим, що 5 липня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу колісного транспортного засобу. Відповідно до умов договору продавець зобов'язався продати, а покупець - оплатити вартість транспортного засобу. Предметом договору є транспортний засіб марки ВАЗ модель 21134, реєстраційний номер НОМЕР_1, 201 року випуску, зеленого кольору, номер кузова ХТА21340В5036634.

На виконаня даного договору цього ж дня позивачем в касу банку було сплачено кошти в розмірі 25 100,00 грн. Однак, після внесення коштів відповідач автомобіль позивачу не передав, а іншій особі. В зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків. Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2016 року з відповідача на користь ОСОБА_5 стягнуто суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 року в розмірі 25 100,00 грн., а в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсоків річних - відмовлено.

ОСОБА_5 вважає, що за користування його коштами відповідач зобов'язаний сплатити проценти, згідно ст. 1048 ЦК України. За період з 06.07.2013р. по 16.09.2016 року заборгованість процентів становить 14 468,00 грн. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління на його користь проценти за користування грошовими коштами за період з 06.07.2013 року до 01.10.2016 року в розмірі 14 468,00 грн.

З огляду на вищевикладене, ухвалою суду від 29 травня 2017 року було об'єднано в одне провадження цивільну справу № 127/4386/17 за позовом ОСОБА_5 до Державного ощадного банку України в особі філії - Вінницьке обласне управління про відшкодування збитків з цивільною справою № 127/6622/16-ц за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування збитків, присвоївши їм спільний №127/6622/16-ц.

Так, до початку розгляду справи по суті представником ОСОБА_5 - ОСОБА_1 подано суду заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої на підставі ст.ст. 655, 663, 693 ЦК України просить ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління на користь ОСОБА_5 суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 5 липня 2013 року в розмірі 25 100,00 грн., а також понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги за двома позовами підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовних заявах. Просила позови задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позови не визнала, надала заперечення та пояснила, що будь-яких доказів оплати позивачем до банку 25 100,00 грн. по договору, позивачем не надано. В основу позову покладено рішення від 12.07.2016 року Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/6622/16-ц про стягнення з банку на користь позивача 25100 грн. за договором. Проте дане рішення суду скасоване в повному обсязі. Просила відмовити в задоволенні позовів.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що він особисто вносив свої власні кошти в касу банку, що підтверджується заявою на переказ готівки, де міститься його підпис. В зв'язку з тим, що кошти йому ОСОБА_5 не повернув - спірний автомобіль був оформлений на його сина - ОСОБА_4 Просив відмовити в задоволенні позовів ОСОБА_5

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 позов не визнав, надав пояснення аналогічні поясненню ОСОБА_3 просив відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його позовів.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 127/20336/15-ц та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 5 липня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підписано договір купівлі-продажу колісного транспортного засобу (а.с. 6-7 Т.1).

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору, продавець зобов'язався продати, а покупець зобов'язався купити та оплатити вартість транспортного засобу.

Згідно п. 1.2 договору, право продавця на продаж товару підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/31/13-ц від 25.02.2013 року.

Предметом даного договору є транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21134, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, зеленого кольору, кузов/рама НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 (п. 2.1. договору).

В пункті 2.2 договору вказано, що товар на момент продажу знятий з обліку в органах ДАІ.

Відповідно до п. 3.1. договору, вартість транспортного засобу становить 25100 грн.

Згідно п. 4.2. договору, продавець зобов'язується передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що підтверджуватиметься квитанцією.

Право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього. При цьому ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від продавця до покупця з моменту фактичної передачі товару. Покупець зобов'язався здійснити розрахунок за товар та підписати акт приймання-передачі транспортного засобу (п.п. 6.1., 7.1. договору).

Згідно п. 7.2 вказаного договору, продавець зобов'язався передати товар та передати покупцеві всі необхідні документи для експлуатації автомобіля та реєстрації його в органах ДАІ та попередньо зняти товар з обліку в органах ДАІ.

Сторони по договору домовились, що за неналежне виконання своїх зобов'язань, несуть відповідальність згідно законодавства України та умов цього договору (п. 8.1. договору).

Як вбачається з копії квитанції № 40337640 від 05.07.2013 року, ОСОБА_5 сплатив в касу банку грошові кошти в розмірі 25100 грн., призначення платежу: за реалізоване майно по кредиту ОСОБА_6 дог. № 8948 від 09.11.2011 року (а.с. 9 Т.1). З заяви на переказ готівки № 40337640 від 05.07.2013 року вбачається, що грошові кошти в розмірі 25 100,00 грн. надійшли від позивача на користь відповідача (а.с. 38 Т.1).

Слід зазначити, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2016 року у справі № 127/20336/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 про визнання права власності, зобов'язання вчинити дії, встановлено, що між ОСОБА_5 та ПАТ «Державний ощадний банк України» 05.07.2013 року був підписаний акт прийому-передачі, в якому зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу продавець передав, а покупець отримав транспортний засіб типу легковий комбі - В, марки ВАЗ, модель 21134, 2011 року випуску, зеленого кольору, держномер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3. Автомобіль повністю відповідає положенням договору купівлі-продажу. Разом із автомобілем продавець передав, а покупець отримав: свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4; ключ запалення 1 шт.; транзитний номерний знак «НОМЕР_5». Проте, на підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів, пояснень позивача та показань свідків, було встановлено, що фактично автомобіль не був переданий ОСОБА_5 Зазначене рішення суду набрало законної сили 01.03.2016 року (а.с. 15-17 Т.1).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Таким чином, обставина не передання автомобіля ОСОБА_5 позивачем є доведена.

Крім того, з відомостей згідно з бази даних АІС «ДАІ-2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та Єдиного державного реєстру МВС України, станом на 11.12.2015 року власником спірного транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21134, кузов НОМЕР_2, є ОСОБА_4 (а.с. 11, 12 Т.1). Даний факт підтверджується в судовому засіданні показами третіх осібОСОБА_3 та ОСОБА_4

Суд не приймає до уваги твердження третьої особи ОСОБА_3 про те, що кошти згідно договору він вносив свої власні, з наступних підстав.

Так, ОСОБА_3 не було надано суду жодних письмових доказів наявності в нього в день укладення договору та здійснення проплати готівкових коштів в розмірі 25 100,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Слід зазначити, що платіж було здійснено від імені ОСОБА_5 в погашення кредиту ОСОБА_6, про що зазначено в квитанції.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що в день укладення договору знаходився в кабінеті, який для них із ОСОБА_3 є спільним і бачив, як позивач передав ОСОБА_3 кошти для внесення їх згідно умов договору купівлі-продажу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він виконував вказівку свого безпосереднього начальника - ОСОБА_3, а саме виписав довідку-рахунок на спірний автомобіль на ім'я ОСОБА_4

Також факт внесення коштів позивачем підтверджується листом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління від 05.07.2013 року № 1531 (а.с. 13 Т.1). Зі змісту даного листа вбачається, що ОСОБА_5 внесено повну суму розрахунку за придбання спірного транспортного засобу, відповідно до встановленої стартової вартості висновком ТОВ «Експертно-консалтинговий центр», яка станом на момент продаж становила 25 084,00 грн. Ціна продажу склала 25100,00 грн.

Однак, договір відповідачем не було виконано, зокрема не передано спірний автомобіль позивачу (а.с. 14 Т.1).

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Згідно ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи з положень п. 4.2. договору купівлі-продажу, продавець був зобов'язаний передати покупцю товар відразу після внесення повної суми платежу, однак останній, отримавши суму попередньої оплати, не передав товар позивачеві.

Отже, матеріалами справи встановлено, що в рахунок попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 5 липня 2013 року позивачем було сплачено в повному розмірі грошові кошти в розмірі 25 100 грн. 00 коп. Оскільки зобов'язання відповідачем так не були виконані (не передано у власність спірний автомобіль позивачу), тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідча на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування грошовими коштами за період з 06.07.2013 року до 01.10.2016 року в розмірі 14 468,00 грн., то судом враховано наступне.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд звертає увагу, що в разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Так статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Слід зазначити, що розмір процентів договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу визначений не був, тому їх слід нараховувати згідно закону - облікової ставки НБУ, що діяла в період користування відповідними грошовими коштами.

Розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами з врахуванням облікової ставки НБУ, виконаний представником позивача, є вірний.

Кошти ОСОБА_5 отримані 02.10.2016 року, що не заперечується сторонами, отже у володінні та користуванні відповідача вони перебували по 01.10.2016 р.

Відносно вимоги про стягнення судових витрат то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Також, Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Позивачем ОСОБА_5 було понесено судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в загальному розмірі 6 000,00 грн, згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру та актів виконаних робіт, розрахунок в яких відповідає вимогам Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах».

Повноваження адвоката підтверджені належними і допустими доказами, зокрема договорами про надання правової допомоги від 27.08.2015 року та від 12.01.2017 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 18 Т.1, а.с.16, 17 Т.2).

Тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 191 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн. 00 коп., що підтверджені документально (а.с. 22а Т.1, 1, 103-106 Т.2, ).

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 526, 536, 610, 629, 655, 656, 662, 663, 692, 693, 1048 ЦК України, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування збитків - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12г, ) на користь ОСОБА_5 суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 5 липня 2013 року в розмірі 25 100 (двадцять п'ять тисяч сто) грн. 00 коп.

Позов ОСОБА_5 до Державного ощадного банку України в особі філії - Вінницьке обласне управління про відшкодування збитків - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12г, ) на користь ОСОБА_5 проценти за користування грошовими коштами за період з 06.07.2013 року до 01.10.2016 року в розмірі 14 468 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12г, ) на користь ОСОБА_5 витрати на оплату судового збору в розмірі 1 191 (тисяча сто дев'яносто одна) грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: