Номер провадження: 22-ц/785/8402/17
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», про визнання договору дійсним, визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі вказаним позовом до Одеської міської ради.

Зазначала, що є власником квартири №24, загальною площею 102,9 кв.м., в будинку АДРЕСА_1.

Розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №925 від 03 вересня 2002 року горише, площею 32,3 кв.м., розташоване у тому ж будинку, продано їй за 4 918,60 грн., які вона сплатила 07 листопада 2002 року.

Проте договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально до теперішнього часу.

Після проведеної реконструкції горище приєднано до квартири, внаслідок чого її загальна площа становить 135,2 кв.м.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд на підставі ст.ст.16,187,204,328,334,392,655 ЦК України 2004 року визнати дійсним договір купівлі-продажу горища, площею 32,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між нею та Жовтневою районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради 03 вересня 2002 року та визнати за нею право власності на горище під №1 площею 32,3 кв.м та на квартиру №24 загальною площею 135,2 кв.м., що розташовані за цією ж адресою (а.с.2).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2016 року до участі у справі залучено публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний» в якості третьої особи (а.с.104).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року ОСОБА_2 у позові відмовлено (а.с.223-224).

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с.229-232).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції керувався нормами ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.16,328,655,658 ЦК України 2004 року та виходив, зокрема із того, що Жовтнева районна адміністрація не мала повноважень на продаж горища, яке належало на праві власності Одеській міській раді.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 102,9 кв.м., житловою площею 66,2 кв.м., належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві власності в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 28 березня 2001 року 9 (а.с.3).

Право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 16 січня 2007 року (а.с.96).

Будинок АДРЕСА_1 має горище площею 32,3 кв.м., яке не є допоміжним та відноситься до нежитлового фонду та є комунальною власністю.

Так, відповідно до змісту розпорядження Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 03 вересня 2002 року та змісту технічного паспорту на це приміщення, виданого Одеським міським БТІ 20 вересня 2002 року, спірне горище належить на праві власності Одеській міській раді на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №510 від 27 вересня 1997 року (а.с.5,26).

У жовтні 2001 року ОСОБА_2 подала заяву до голови Жовтневої районної адміністрації про приєднання нежилого приміщення шляхом викупу (а.с.37).

Дані про те, що співвласник квартири ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не заперечує проти викупу ОСОБА_2 горища площею 32,3 кв.м. або приєднався до цієї заяви, матеріали справи не містять.

Розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 925 від 03 вересня 2002 року горише, площею 32,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 продано ОСОБА_2 за 4 918,60 грн. (а.с.5).

Згідно змісту наявних у справі копій квитанцій, позивачка перерахувала 07 листопада 2002 року 4918,60 грн. в бюджет Жовтневого району м.Одеси (а.с.6).

Статтею 225 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, було визначено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Таким чином, набуття особою права власності на майно є правомірним, якщо майно одержано за угодою з його власником, яка не суперечить вимогам закону.

Згідно з ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі-Закон), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п.30 ч.1ст.26 Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Таким чином, розпорядження комунальним майном (у тому числі його відчуження шляхом продажу чи інших правочинів) є виключною компетенцією саме місцевих рад як органів місцевого самоврядування, а не їх виконавчих чи будь-яких інших органів.

Враховуючи наведене та відсутність даних про те, що Одеська міська рада приймала рішення про відчуження спірного горища, що вона уповноважила Жовтневу районну адміністрацію виконавчого комітету Одеської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір-купівлі продажу, належній їй (ОМР) на праві власності об'єкт нерухомості, правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу горища, укладеного між нею та Жовтневою районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради 03 вересня 2002 року дійсним та похідних від цієї основної вимоги вимог про визнання за нею (позивачкою) право власності на горище під №1 площею 32,3 кв.м та на квартиру №24 загальною площею 135,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, немає.

При розгляді справи суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вимоги ОСОБА_2 заявлено на підставі норм Цивільного кодексу України 2004 року (а.с.2), який не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин, та сам розглянув спір, керуючись нормами зазначеного кодексу. При цьому суд першої інстанції допустив протиріччя, дійшовши помилкового висновку про те, що позивачка виконала умови договору купівлі-продажу горища, який між сторонами не укладався та судом дійсним не визнано.

Крім того, суд першої інстанції не дотримався вимог ч.4ст.10 ЦПК України та не роз'яснив ОСОБА_2, що при вирішенні її вимоги про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 належним співвідповідачем має бути й інший співвласник цієї ж квартири - її син ОСОБА_4

За таких обставин рішення суду про відмову у позові підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2.з інших підстав, які наведені у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що Жовтнева районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради діяла як структурний підрозділ Одеської міської ради та мала право відчужувати майно з тих підстав, що відповідно до пп.1п.«а»ч.1ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їй належало право управління об'єктами житлово-комунального господарства, які перебували у комунальній власності ОМР, є помилковими, оскільки поняття «управління» не є тотожним поняттю «право власності».

Керуючись ст.ст.367,п.2ч.1ст.374,п.4ч.1ст.376,382-384 ЦПК України , колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», про визнання договору дійсним, визнання права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2017 року.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков