Справа № 454/1411/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

при секретарі Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому вказує, що є зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний будинок збудовано 1962р. ще його дідом та згідно свідоцтва про право власності від 04.08.2000р. на даний час належить його сестрі, а відповідачу по справі. Зазначає, що у вказаному будинку він проживає біля пятдесяти років, однак у звязку із подіями на «Майдані» та подальшим проходженням служби в АТО, періодично був відсутній за місцем реєстрації. Повернувшись із служби, він мав намір проживати за місцем реєстрації, в кімнаті в якій проживав із часу народження. Однак, кімната була зачинена на ключ, а відповідач відмовила йому у наданні житлової кімнати, повідомивши, що він не має місця для проживання в будинку, так як у ньому проживає вона із своїми дочками та внуками. Вказує, що з приводу неправомірних дій відповідача він звертався із заявами у правоохоронні органи, з приводу чого її попереджалося про неможливість вчинення насильства в сім»ї. На даний час позивач позбавлений права користуватися житлом, в звязку з чим змушений періодично проживати у своїх товаришів та односельчан. Просить зобовязати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні житлом, а саме кімнатою, шляхом надання ключів від кімнати в житловому будинку №34 по вул. Шевченка в с. Волиця, Сокальського району та вселити його у будинок.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити, в обґрунтування вимог навів доводи аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково повідомив, що відповідачка безпідставно позбавила його права на житло, пропонувала йому перейти проживати у інший будинок, що належить сім»ї, однак такий зовсім не придатний для проживання.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що позивач правомірно будучи зареєстрованим у спірному будинку та проживаючи у ньому, безпідставно був позбавлений відповідачкою права на проживання у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Повідомила, що позивач поводить себе неадекватно, його із будинку вигнав їх батько. Власником спірного житла є вона. Вважає, що позивач міг би проживати в іншому будинку, що їм належить, однак він не бажає цього.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що є батьком сторін. Зазначив, що позивач лише цього року вирішив вселитися у спірний будинок. До цього, він тривалий час, а саме з 2007р. проживав ІНФОРМАЦІЯ_2 в цьому ж селі, однак бажає щоб даний будинок був проданий, а кошти надані йому. Крім цього, зазначив, що син перебував на психіатричному обліку.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і він реалізовує такі права на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об»єктом права приватної власності.

Судом встановлено із дослідженої копії свідоцтва про право власності на будинок, виданого 04.08.2000р. Червоноградським МБТІ, що ОСОБА_2 в цілому належить будинковолодіння №34 по вул. Шевченка в с. Волиця Сокальського району.

Також встановлено зокрема із довідки №883 виданої 21.08.2017р. виконкомом Двірцівської сільської ради, що до складу її сім»ї належать: ОСОБА_4 батько, ОСОБА_5 мати, ОСОБА_1 брат, ОСОБА_6- дочка, ОСОБА_7 внук, ОСОБА_8 онука, ОСОБА_9 дочка.

Дослідженою копією паспорта позивача ОСОБА_1 серії КЛ 027339, встановлено, що згідно відбитка штампа, він з 23.07.1997р. є зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно приписів ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Із копії заяви ОСОБА_1 від 12.03.2017р. на ім»я начальника Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, встановлено, що у такій він просить прийняти міри до його сестри ОСОБА_2, яка протягом тривалого часу не пускає його проживати в будинок де він зареєстрований.

Відповідно до копій відповідей начальника Сокальського ВП на ім»я позивача ОСОБА_1 від 17.03.2017р. та 21.03.2017р., встановлено, що його заяви про вищевказані факти розглянуті, в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Згідно офіційного попередження №10/2017 від 12.03.2017р., винесеного поліцейським групи реагування №3 Сокальського ВП ОСОБА_10, встановлено, що таким ОСОБА_2 попереджено у звязку насильства в сім»ї вчиненого відносно ОСОБА_1.

Крім цього, судом не встановлено неправомірності щодо реєстрації та вселення позивача у спірному житлі, як і не доведено цього відповідачем.

Також встановлено, що відповідач не зверталася в суд із вимогою щодо втрати позивачем права на користування житлом, а саме кімнатою в будинку №34 по вул. Шевченка в с. Волиця Сокальського району, чи його виселення із даного житла.

Натомість в ході розгляду справи суд здобув підтвердження факту щодо перешкоджання відповідачем у користуванні позивачем спірним житлом шляхом обмеження доступу до кімнати яку він займав проживаючи у ній.

Дослідивши акт комісії Двірцівської сільської ради від 19.09.2017р., встановлено, що ОСОБА_1 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, в акті не зазначено причин не проживання позивача у вказаному будинку та періоду не проживання, відтак такий взятим до уваги бути не може.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про зобов»язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні житлом, а саме кімнатою у житловому будинку №34 по вул. Шевченка, в с. Волиця Сокальського району Львівської області.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відтак, встановивши неправомірність у діях відповідача у перешкоджанні користування позивачем спірним житлом, наявні всі підстави щодо задоволення вимоги про вселення позивача в будинок №34 по вул. Шевченка, в с. Волиця Сокальського району Львівської області.

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житлом, а саме кімнатою у житловому будинку №34 по вул. Шевченка, в с. Волиця Сокальського району Львівської області, шляхом надання ключів від кімнати та вселити позивача у будинок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: Т. В. Струс