Номер провадження: 22-ц/785/1474/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 липня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 р. публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило:

1) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед Банком за кредитним договором № 1372 від 24.07.2008 р. у розмірі 877 481,87 грн., яка складається з: - прострочений основний борг за кредитом - 226 139, 78 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом за період з 04.01.2010 р. по 30.07.2015 р. 285 404,54 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 106 661,00 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 122 693,87 грн.; - інфляційні втрати від прострочених сум по кредиту за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 66 078,84 грн.; - інфляційні втрати від прострочених відсотків по кредиту за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 51 260,61 грн.; - 3% річних від прострочених сум по кредиту за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 19 243,23 грн.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.07.2008 р., зареєстрованим за № 4205, а саме на нежитлову будівлю, кафе, загальною площею 113,2 кв. м., позначену в плані під літерою «А», підвал під літерою «а», що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Дмитрівка, вул. Гагаріна, № 11 «г», яка належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу № 685 від 13.02.2007 р., посвідченим Татарбунарською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим товариством з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» в електронному реєстрі від 11.06.2008 р. за реєстром № 1-4,

шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

2) визнати вищий пріоритет Банку на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.07.2008 р., як єдиного іпотекодержателя на нежитлову будівлю, а саме кафе, загальною площею 113,2 кв. м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Дмитрівка, вул. Гагаріна, № 11 «г».

Банк свої вимоги обґрунтовував тим, що за умовами укладеного 24.07.2008 р. між Банком та ОСОБА_5 кредитного договору № 1372 остання отримала від Банку кредит в сумі - 230 000 грн., зі сплатою - 19% річних, строком до 24.07.2013 р..

ОСОБА_5 зобовязалась належним чином використати та повернути кредит у зазначеному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені зазначеним кредитним договором.

У якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором 24.07.2008 р. між Банком та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, згідно якого останній передав Банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю, кафе, загальною площею - 113,2 кв. м, що знаходиться по вул. Гагаріна, 11«г» в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області.

У звязку з невиконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитом, розмір якої станом на - 30.07.2015 р. складає 877 481,87 грн., що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою до Банку, ОСОБА_4, в якому просила визнати недійсним укладений 24.07.2008 р. між Банком та ОСОБА_4 договір іпотеки нерухомого майна.

У позові ОСОБА_6 посилалась на те, що під час укладення договору іпотеки нерухомого майна нежитлової будівлі, кафе, загальною площею - 113,2 кв. м., що знаходиться по вул. Гагаріна, 11«г» в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, відповідачі не поставили ОСОБА_6 до відома про передачу нерухомого майна в іпотеку, не залучили її під час укладення цього правочину, що порушило її право власності та охоронюваний законом інтерес.

Спірна нежитлова будівля є спільною сумісною власністю подружжя, а майно яке перебуває у спільній власності може бути передано в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Вважає, що не додержання в момент вчинення правочину сторонами вимог законодавства є підставою недійсності правочину.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.03.2016 р. вищевказані позови обєднані в одне провадження.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала позовні вимоги останнього у повному обсязі, просила задовольнити їх з підстав, зазначених у позовній заяві. Заперечувала проти визнання договору іпотеки нерухомого майна недійсним, оскільки ОСОБА_6 дала свою згоду чоловікові ОСОБА_4 на укладення договору іпотеки стосовно спірного нерухомого майна, що оформлено нотаріально.

Представник відповідача та третіх осіб за позовом Банку в судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнав. Вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача за другим позовом у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, просив договір іпотеки нерухомого майна визнати недійсним.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.07.2016 р. позовні вимоги Банку задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед Банком за кредитним договором № 1372 від 24.07.2008 р. у розмірі 877 481,87 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 4205 від 24.07.2008 р., а саме: нежитлову будівлю, кафе, загальною площею 113,2 кв. м., позначену в плані під літерою «А», підвал під літерою «а», що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Дмитрівка, вул. Гагаріна, № 11 «г», яка належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу № 685 від 13.02.2008 р., посвідченим Татарбунарською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим товариством з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» в електронному реєстрі від 11.06.2008 р. за реєстром № 1-4, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Визнано вищий пріоритет Банку на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.07.2008 р., як єдиного іпотекодержателя на нежитлову будівлю, а саме кафе, загальною площею 113,2 кв. м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Дмитрівка, вул. Гагаріна, № 11 «г».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у розмірі 3 654,00 грн..

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Банку, ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки нерухомого майна недійсним відмовлено.

ОСОБА_4в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Банк у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на необґрунтованість скарги. Повідомлення про усунення порушень кредитного договору були отримані апелянтом та ОСОБА_5 05.08.2015 р.. Право вибору способу захисту, зокрема звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором до іпотекодателя, який є відмінним від позичальника, належить Банку. Відсотки та пеня, нараховані після закінчення строку дії кредитного договору, підлягають стягненню, оскільки кредит не повернуто, боржник користується грошима Банку. За умовами п. 7.8 кредитного договору строк позовної давності по пені збільшено до трьох років.

Представник Банку в судовому засіданні підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги. Надав висновок про незалежну оцінку вартості предмета іпотеки на час розгляду справи апеляційним судом.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися.Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними (а. с. 212 216).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_6 про визнання недійсним іпотечного договору. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1046 1050, 1054 - 1055 ЦК України, ст. ст. 1, 33, 39 Закону України «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного 24.07.2008 р. між Банком та ОСОБА_5 кредитного договору № 1372 (а. с. 5 8, 142 144) остання отримала від Банку кредит в сумі - 230 000 грн., зі сплатою 19% річних, строком до 24.07.2013 р..

Пунктом 7.8 кредитного договору передбачено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності до трьох років для всіх грошових зобовязань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього договору (а. с. 7 зворотня сторона).

У якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором 24.07.2008 р. між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки (а. с. 9 11, 148 151), згідно якого, останній передав Банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю, кафе, загальною площею - 113,2 кв. м, що знаходиться по вул. Гагаріна, 11«г» в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 30.02.2007 р. (а. с. 52, 147). Право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ОСОБА_4 у державному реєстрі (а. с. 12 13, 152).

Відповідно до п. п. 3.1.4, 3.1.5, 6.4, 6.5.2 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за цим договором або за кредитним договором, порушення основного зобовязання, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем.

У звязку з невиконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитом.

21.07.2015 р. Банк направив ОСОБА_4 письмову вимогу про усунення порушення, яку останній отримав 05.08.2015 р. (а. с. 20 21).

Заборгованість за кредитним договором погашена не була. Розмір заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 14 19), станом на - 30.07.2015 р. становить 877 481,87 грн., і складається з: - прострочений основний борг за кредитом - 226 139, 78 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом за період з 04.01.2010 р. по 30.07.2015 р. 285 404,54 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 106 661,00 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 122 693,87 грн.; - інфляційні втрати від прострочених сум по кредиту за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 66 078,84 грн.; - інфляційні втрати від прострочених відсотків по кредиту за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 51 260,61 грн.; - 3% річних від прострочених сум по кредиту за період з 30.07.2012 р. по 30.07.2015 р. 19 243,23 грн..

Заборгованість за кредитним договором не погашена, що змусило банк звернутися до суду з позовом.

Між сторонами виникли кредитні правовідносини, правовідносини забезпечення виконання зобовязання.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням положень ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу за рішенням суду, шляхом проведення прилюдних торгів.

За встановлених обставин права Банка щодо повернення кредиту є порушеними і підлягають захисту. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів.

Доводи апелянта щодо звернення Банку з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки без предявлення вимоги про стягнення заборгованості, не надіслання попередньої вимоги про усунення порушення та можливе звернення стягнення на предмет іпотеки третій особі ОСОБА_5 (позичальнику), відсутність доказів отримання останньою такого повідомлення, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони не засновані на положеннях діючого законодавства. Відповідно до розяснень, які містяться у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин», невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення ч. 3 ст. 3 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Доводи апелянта щодо порушення Банком строків відносно пені, безпідставність стягнення відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з положень п. 7.8 кредитного договору, яким передбачено збільшення строків позовної давності до трьох років для всіх грошових зобовязань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього договору. Наявність боргу з повернення кредиту не позбавляє права позичальника вимагати стягнення процентів та пені, які передбачені кредитним договором, оскільки зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (с. 599 ЦК України).

Разом з тим, не можна погодитися з висновками суду щодо визначення початкової ціни предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та не зазначення судом ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах рішення розміру складових частин заборгованості.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Про необхідність зазначення початкової ціни предмета іпотеки в рішенні суду зазначається в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 р., справа № 6-2284цс16. Ці висновки Верховного Суду України повинні враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ст. 360-7 ЦПК України).

Згідно наданого апеляційному суду Банком Висновку про незалежну оцінку вартості предмета іпотеки на час розгляду справи апеляційним судом ринкова вартість предмета іпотеки без ПДВ становить 263 604,00 грн.. Доказів наявності узгодженої між іпотекодавцем та іпотекодержателем початкової ціни предмета іпотеки, іншого розміру вартості предмета іпотеки на час розгляду справи апеляційним судом, відповідачі, будучи належним чином сповіщеними про судове засідання, не надали.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, в ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Таким чином, доводи апелянта щодо не зазначення початкової ціни предмета іпотеки є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки, не зазначення в резолютивній частині рішення суду складових частин боргу, колегія суддів вважає, що резолютивну частину рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити. Викласти її в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки та складових частин боргу в наступній редакції:

«В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за кредитним договором № 1372 від 24.07.2008 р. у розмірі 877 481 (вісімсот сімдесят сім тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 87 коп., яка складається з: - прострочений основний борг за кредитом - 226 139 (двісті двадцять шість тисяч сто тридцять девять) грн. 78 коп.; - прострочені проценти за користування кредитом 285 404 (двісті вісімдесят пять тисяч чотириста чотири) грн. 54 коп.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту 106 661 (сто шість тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 00 коп.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом 122 693 (сто двадцять дві тисячі шістсот девяносто три) грн. 87 коп.; - інфляційні втрати від прострочених сум по кредиту 66 078 (шістдесят шість тисяч сімдесят вісім) грн. 84 коп.; - інфляційні втрати від прострочених відсотків 51 260 (пятдесят одна тисяча двісті шістдесят) грн. 61 коп.; - 3% річних від прострочених сум по кредиту 19 243 (девятнадцять тисяч двісті сорок три) грн. 23 коп.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.07.2008 р., зареєстрованим за № 4205 на нежитлову будівлю, кафе, загальною площею 113,2 кв. м., позначену в плані під літерою «А», підвал під літерою «а», що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Дмитрівка, вул. Гагаріна, № 11 «г», яка належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу № 685 від 13.02.2007 р., посвідченим Татарбунарською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим товариством з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» в електронному реєстрі від 11.06.2008 р. за реєстром № 1-4, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною у розмірі 263 604 (двісті шістдесят три тисячі шістсот чотири) грн. 00 коп. (Без ПДВ).

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 липня 2016 року змінити, виклавши резолютивну частині рішення в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки та складових частин боргу в наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за кредитним договором № 1372 від 24.07.2008 р. у розмірі 877 481 (вісімсот сімдесят сім тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 87 коп., яка складається з: - прострочений основний борг за кредитом - 226 139 (двісті двадцять шість тисяч сто тридцять девять) грн. 78 коп.; - прострочені проценти за користування кредитом 285 404 (двісті вісімдесят пять тисяч чотириста чотири) грн. 54 коп.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту 106 661 (сто шість тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 00 коп.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом 122 693 (сто двадцять дві тисячі шістсот девяносто три) грн. 87 коп.; - інфляційні втрати від прострочених сум по кредиту 66 078 (шістдесят шість тисяч сімдесят вісім) грн. 84 коп.; - інфляційні втрати від прострочених відсотків 51 260 (пятдесят одна тисяча двісті шістдесят) грн. 61 коп.; - 3% річних від прострочених сум по кредиту 19 243 (девятнадцять тисяч двісті сорок три) грн. 23 коп.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.07.2008 р., зареєстрованого за № 4205 на нежитлову будівлю, кафе, загальною площею 113,2 кв. м., позначену в плані під літерою «А», підвал під літерою «а», що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Дмитрівка, вул. Гагаріна, № 11 «г», яка належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу № 685 від 13.02.2007 р., посвідченого Татарбунарською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого товариством з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» в електронному реєстрі від 11.06.2008 р. за реєстром № 1-4, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною у розмірі 263 604 (двісті шістдесят три тисячі шістсот чотири) грн. 00 коп..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3