Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3092/17 Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Є.У.№ 334/6128/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа Військова частина НОМЕР_1 про поновлення роботі,

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 02.08.2010 р. по 08.05.2015 р. він працював слюсарем-ремонтником у відповідача.

08.05.2015 р. він був звільнений з займаної посади згідно з п.3 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з призовом працівника на військову службу. Однак, його було призвано на строкову військову службу під час мобілізації, та відповідач звільнив його у порушення вимог закону

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, поновити його на роботі на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду у ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь, стягнути з ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Позивач наказом № 160 від 08.05.2015 року звільнений з посади слюсаря-ремонтника ПАТ „Запоріжсталь згідно з п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на строкову військову службу.

Як пояснив сам позивач при апеляційному розгляді, він проходив строкову військову службу, не залучався до виконання завдань в особливих умовах. Його призов не був обумовлений мобілізацією.

Зазначене підтверджується довідкою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №704 від 24.03.2017 року (а.с.89) ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 17.02.2015 р. № 88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призваний на строкову військову службу до лав Збройних Сил України.

За законом, який діяв на час звільнення, (п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України), підставою припинення трудового договору був призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову службу), крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

На час звільнення позивача, статтею 119 КЗпП України було передбачено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Зокрема, ч.3 цієї статті передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи положення ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якими військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. та положення ст.10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими передбачені види військової служби, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що .закон розмежовує строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи, що станом на 08.05.2015 року, тобто на дату звільнення позивача, пунктом 3 ч. 1 ст. 36 та ч. 3 ст. 119 КЗпП України заборонено звільняти лише працівників. призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Однак, ця заборона не розповсюджувалась на позивача, який був призваний на інший вид військової служби - на строкову військову службу.

При апеляційному розгляді позивач зазначив, що він наразі поновлений на роботі після закінчення служби, гарантії його працевлаштування дотримані.

Суд першої інстанції врахував, що збереження заробітної плати за особами, призваними на строкову службу було передбачено законом, який був прийнятий та набув чинності 11 червня 2015 року, тобто після звільнення позивача (Закон України № 433-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду»).

Відтак Закон України № 433-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» не розповсюджувався на спірні правовідносини, які виникли на час звільнення позивача.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: