Провадження №2/523/677/17
"13" квітня 2017 р. м. Одеса
Суворовський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Виноградової Н.В.,
при секретарі судового засідання - Одарія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
До суду звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 473 000 грн., посилаюсь на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання.
31.03.2017 р. до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява в якій позивач просив стягнути з відповідача борг у розмірі 4 706 424 грн.
Позивач надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася. Жодних клопотань, заяв чи заперечень на адресу суду не надавала.
Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.02.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав грошові кошти ОСОБА_2 (позичальнику) у розмірі 17 280 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 20.03.2016 року, що підтверджується розпискою.
Відповідно до п.2 договору, сума позики була прийнята позичальником в повному обсязі до підписання договору. Повернення позики повинно було бути здійснено до 20.03.2016 року в м. Одесі, згідно п.5 договору.
Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму позики. У свою чергу позичальник прийняла позику, використавши її за призначенням, але зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконала.
Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Згідно ч. 2 ст.1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (у тому числі грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Статтею 2 вказаного Декрету визначено, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Також мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Позивач, передаючі відповідачу грошові кошти у позику, не оплачував будь - які послуги, або будь - які товари, або що-небудь інше, тому норми законодавства, що регулюють використання іноземної валюти як засобу платежу не можуть бути застосовані до взаємовідносин позики.
Отже, передання грошових коштів у позику на підставі договору, укладеному між фізичними особами - резидентами, у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Тобто, гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Прострочення виконання зобов'язання за договором, позичальник виплачує пеню в розмірі 2,5% від простроченої суми за кожен день прострочення, згідно п. 6 договору.
Кількість днів прострочення з 20.03.2016 р. по 20.03.2017 р. становить 365 днів.
17 280 х 2,5% / 100% х 365 = 157 680 дол. США.
Відтак, відповідач в силу закону зобов'язаний був повернути позивачу суму позики в гривні, за офіційним курсом долару США, встановленим Національним банком України на момент повернення позики або її частини.
Станом на 20.03.2017р., офіційний курс долару США, встановлений Національним банком України дорівнює 26 гривен 90 копійок за 1 долар США. Відтак, сума заборгованості, яка підлягає поверненню позивачу становить 17 280 дол. США + 157 680 дол. США = 174 960 дол. США, еквівалент якого становить 4 706 424 грн.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем.
Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача потрібно стягнути додаткові витрати, які поніс позивач по сплаті судового збору у розмірі 5370 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована на за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1) борг у розмірі 174 960 дол. США, що еквівалентно 4 706 424 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5370 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: