Справа № 203/4578/17
УХВАЛА

14 грудня 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Казак С.Ю., ознайомившись із матеріалами заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №203/4578/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, по якій позивачем одночасно із поданням позову подано заяву про його забезпечення шляхом заборони будь-якого відчуження нерухомого майна домоволодіння та земельної ділянки за адресою вул. Русанівська, 57 м. Дніпро, а також шляхом заборони виселення та зняття з реєстрації за адресою вказаної нерухомості позивача та його родини. В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову позивач послався на те, що відчуження вказаного нерухомого майна та виселення його родини здійснюється відповідачем на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26 квітня 2016 року, який оскаржується за позовом, питання про забезпечення якого вирішується. Відтак, за переконанням позивача, забезпечення позову зумовлене необхідністю запобігання утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду, у випадку його ухвалення на користь позивача.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та матеріалами позовної заяви, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, при цьому в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Та ж норма цивільного процесуального законодавства встановлює, що забезпечення позову допускається лише за умови, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а отже вказана норма процесуального закону з урахуванням на положення ст.ст.8, 11 ЦПК України встановлює обовязок для особи, яка звертається до суду із заявою про забезпечення позову, довести необхідність вчинення судом таких процесуальних дій.

Крім того, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову тощо.

Як слідує зі змісту позову, який просить забезпечити позивач, предметом спору є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса від 26 квітня 2016 року. Забезпечити цей позов позивач просить шляхом заборони вчинення певних дій, які здійснюються відповідачем, за переконанням позивача, на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса, а отже нерозривно з ним повязаними. Разом з тим, ані матеріали позову, ані заяви про його забезпечення не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування спірного виконавчого напису, зокрема його копії. Посилання ж сторони позивача на записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є такими доказами, оскільки здійснені не на підставі спірного виконавчого напису, а на підставі укладеного між сторонами договору іпотеки, який, в свою чергу, в ст.4 п.4.2, п.4.7 пп.4.7.2 містить умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя як альтернативної підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки поряд із рішенням суду та виконавчим написом нотаріусу, що відповідає вимогам ст.33 Закону України «Про іпотеку». Посилання на здійснення звернення стягнення на іпотечне майно саме на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, викладеному в договорі іпотеки, містить і вимога банку про звільнення житлового приміщення, що додана до позову стороною позивача. Відтак, оскільки існування спірного виконавчого напису, правомірність якого є предметом спору за забезпечуваним позовом, фактично не підтверджено, немає і достатніх підстав вважати, що забезпечення позову спрямовано саме на досягнення мети цієї процесуальної дії запобіганню утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду по справі, у випадку його ухвалення на користь сторони позивача.

Крім того, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, врахуванню підлягає і те, що до заяви про забезпечення позову не подано актуальних даних щодо вчинення відповідачем дотепер дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, які просить заборони позивач, зокрема, продовження спроб здійснити виселення родини позивача та продажу предмета іпотеки. Долучена стороною позивача на підтвердження своїх тверджень письмова вимога датована 13 травня 2016 року, тобто вимоги банку мали місце більше року тому, про існування нових вимог в матеріалах справи даних немає.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не обґрунтовано належним чином необхідність забезпечення позову, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь позивача, не доказано, що відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення суду, приходжу до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про забезпечення позову у цивільній справі №203/4578/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська до Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії оскаржуваної ухвали.

Суддя С.Ю. Казак