Справа № 369/4107/15-ц
Провадження № 2/369/1152/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15 вересня 2014 року біля 07 години 30 хвилин на авто дорозі Київ-Чоп поблизу села Стоянка, Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої автомобіль марки «SКОDА ОСТАVІА А5 1,6», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав значні механічні пошкодження.

Згідно висновку експертного дослідження №757 від 30 січня 2015 року внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП завданий збиток у розмірі 174968,05 гривень.

Вказана сума є ринковою вартість автомобіля на момент його пошкодження, оскільки вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 193794,49 гривень, що значно більше його ринкової вартості, а тому відновлювати даний автомобіль економічно не доцільно.

Даний автомобіль залишається у позивача, а тому відповідно до висновку експертного дослідження №757/2 від 06 лютого 2015 року його утилізаційна вартість складає 62793, 78 гривень.

Отже, враховуючи викладене, позивачу внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди шляхом механічного пошкодження автомобіля завдано прямих збитків у розмірі 112174,27 гривень, які були встановлені шляхом віднімання утилізаційної вартості автомобіля від його ринкової вартості.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь 63 874 (шістдесят три тисячі вісімсот сімдесят чотири) гривень в якості відшкодування завданих збитків, стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», на його користь 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень в якості відшкодування завданих збитків, стягнути з ОСОБА_2 на його користь сплачений у справі судовий збір у розмірі 638 (шістсот тридцять вісім) гривень 75 копійок., стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», на його користь сплачений у справі судовий збір у розмірі 500 (п'ятсот ) гривень.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 63 874 (шістдесят три тисячі вісімсот сімдесят чотири ) гривень в якості відшкодування завданих збитків. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», на користь ОСОБА_1 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень в якості відшкодування завданих збитків. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений у справі судовий збір у розмірі 638 (шістсот тридцять вісім) гривень 75 копійок. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», на користь ОСОБА_1 сплачений у справі судовий збір у розмірі 500 (п'ятсот ) гривень.

В серпні 2015 р. ОСОБА_2, відповідача у цивільній справі № 369/4107/14-ц за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.09.2015 року скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2015 року у цивільній справі № 369/4107/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Після скасування заочного рішення суду та протягом розгляду справи позивачем позовні вимоги не змінювались та не уточнювались.

В судове засідання позивач та представник позивача не з»явилися. Надали до суду клопотання про слухання справи у їхню відсутність, позов підтримали. Просили суд задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України).

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Цивільно - правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, шкода заподіяна майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Відповідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.12.2014 р. встановлено, що 15 вересня 2014 року приблизно о 07 годині 30 хвилин на 21 км + 690 см автодороги Київ - Чоп поблизу с. Стоянка Києво-Святошинського району Київської області, водій ОСОБА_2, керував автомобілем марки «ГАЗ 2705» державний номер 245 68 КЕ, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем марки «SCODA OCTAVIA A 5 1.6» державний номер АА 27 15 ІН. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п. 13.1 ПДР України і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексом України про адміністративне правопорушення та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексом України про адміністративне правопорушення закрити у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 Кодексом України про адміністративне правопорушення.

В обгунтування позовних вимог позивач посилається на висновок експертного дослідження №757 від 30 січня 2015 року де зазначено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 174968,05 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, механічним пошкодженням автомобіля завдано прямих збитків у розмірі 112174,27 гривень, які були встановлені шляхом віднімання утилізаційної вартості автомобіля від його ринкової вартості.

Окрім цього, позивачем було сплачено за проведення вище вказаних експертних досліджень 1700 гривень, що підтверджується банківськими квитанціями №1А3Н57387 від 10.02.2015 року та № 0Х6Е56079 від 29.01.2015 року.

Автомобіль відповідача ОСОБА_2 «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_3 був застрахований згідно договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АС/ 6221620 від 03.12.2013 року, який виданий страховою компанією «НАСТА».

Згідно вказаного страхового полісу, страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за шкоду, заподіяну майну становить 50000 гривень.

Не погоджуючись з вимогами позивача представник відповідача зазначає, що автомобіль позивача є фізично знищеним, а завданий позивачці матеріальний збиток полягає у залишковій вартості її автомобіля у грошовому виразі, а не у різниці між нанесеним матеріальним збитком та страховою виплатою. Зазначив, що він не погоджується з висновком експертного дослідження № 757 від 06 лютого 2015 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.12.2016 року за клопотанням представника відповідача у справі було призначено судову авто-товарознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, складеного 28.04.2017 р. № 30 загальна сума вартості неушкоджених автомобільних запчастин з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 199 784,33 грн.

Позивач заявив про утилізацію транспортного засобу, зазначивши розмір спричиненої йому шкоди за результатами експертного дослідження від 30.01.2015 року проведеного за його заявою, де вказано утилізаційну вартість транспортного засобу 62793,78 грн.

Про проведення судової експертизи, що визначала б розмір спричиненої позивачем шкоди, сторонами не заявлено.

З урахуванням цього суд оцінює критично висновок експерта від 30.01.2015 року, однак не має підстав для самостійного визначення розміру спричиненої позивачу шкоди, оскільки в рамках проведеної протягом слухання справи судової експертизи такі питання на вирішення експертом не ставились. За таких умов суд не може на власний розсуд встановити розмір спричиненої шкоди, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене відповідно до ст. 23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов