ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/4206/17
У Х В А Л А

"21" серпня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Горбань С.І., розглянувши в попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про визнання протиправним та скасування рішення від 17 квітня 2015 р. про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»).

Під час попереднього судового засідання з'ясувалося, що провадження у справі було відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України.

Так, відповідно до положень ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства .

Ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У ч. 1 ст. 3 цього Кодексу визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абзацу 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою

особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

П. 1, 2 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Правова позиція з даного питання викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» № 8 від 20.05.2013, відповідно до п. 3 якої вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У п. 8 вказаної Постанови Пленуму зазначено, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст. 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що ним заявлені лише вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. Ці вимоги обґрунтовані посиланням на порушення нотаріусом як спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора, вимог Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»» і «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Слід зазначити, що процесуальний закон передбачає можливість оскарження до суду в порядку цивільного судочинства нотаріальних дій, проте з наведеного у позовній заяві викладу обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги, вбачається, що нотаріус Єгорова М.Є. при здійсненні реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект» жодних нотаріальних дій не вчиняла.

Наведене свідчить про публічно-правовий характер даного спору, оскільки він виник та пов'язаний зі здійсненням нотаріусом Єгоровою М.Є. владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням делегованих повноважень та завдань, покладених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Водночас з наведеного у позовній заяві викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, вбачається, що вимоги до приватного нотаріуса обґрунтовані, зокрема, посиланням на відсутність у ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за договором іпотеки та порушення ним ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», а саме: відсутність права на одержання у власність іпотечного майна на підставі застереження в іпотечному договорі, не направлення письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання, копія якої повинна надаватися державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Ураховуючи, що вимог до ТОВ «Кей-Колект» ОСОБА_2 не заявив, наявні підстави для надання строку для усунення недоліків, протягом якого позивачу слід визначитися щодо залучення ТОВ «Кей-Колект» до участі у справі в якості відповідача та пред'явлення до останнього вимог у відповідності до ст. 16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення залишити без руху.

Надати ОСОБА_2 строк для усунення недоліків - п'ять днів з дня отримання копії даної ухвали, роз'яснивши, що в разі їх неусунення у встановлений строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Суддя: