ухвала

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон», ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», відділ державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про звернення стягнення на частину майна товариства та визнання права власності на майно, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон», ОСОБА_6, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», відділ державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про звернення стягнення на частину майна товариства та визнання права власності на майно за касаційною скаргою ОСОБА_13 на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що судовими рішеннями на їх користь з ОСОБА_6 стягнуто суми заборгованості. Проте остання від добровільного виконання цих рішень ухиляється. У відділі Державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави, фізичних та юридичних осіб заборгованості, у тому числі на користь ОСОБА_3 у розмірі 266 151 грн 22 коп., на користь ОСОБА_5 - 149 173 грн 02 коп. та на користь ОСОБА_4 - 306 870 грн 82 коп. Оскільки у ОСОБА_6 відсутнє майно, на яке можна було б звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, але відповідач є учасником товариства з обмеженою відповідальністю магазин «Оріон» (далі - ТОВ «Оріон»), позивачі просили на підставі ст. 149 ЦК України виділити частину майна товариства, пропорційну частці боржника у статутному капіталі та звернути на нього стягнення, визнавши за ними право власності на частину приміщення по АДРЕСА_1, власником якого є ТОВ «Оріон».

У травні 2015 року ОСОБА_7 звернулася із аналогічними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ТОВ «Оріон» та ОСОБА_6, посилаючись на те, що вона також є стягувачем у зазначеному вище зведеному виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_6 грошових коштів. Зазначила, що ОСОБА_6 є боржником перед нею на загальну суму 17 993 грн 72 коп.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2015 року вищевказані позови об'єднано в одне провадження.

Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 липня 2015 року позови ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 задоволено. Звернуто стягнення на частину майна ТОВ «Оріон», пропорційну частці ОСОБА_6 у статутному капіталі товариства у розмірі 65 %, а саме: на частину нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 Тернопільської області, що належить ТОВ «Оріон», в межах суми заборгованості, згідно з висновком експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи від 11 червня 2015 року за № 261/15-22 та додатку № 1 до нього виділено в натурі та визнано право власності за: ОСОБА_3 на 3613/10000 частки, що складає 66,4 кв. м, вартість якої становить 266 743 грн 22 коп., за ОСОБА_5 - на 2021/10000 частки, що складає 37,1 кв. м, вартість якої становить 149 173 грн 02 коп., за ОСОБА_4 - на 30910/10000 частки, що складає 71,8 кв. м, вартість якої становить 288 674 грн 59 коп., за ОСОБА_7 - на 456/10000 частки, що складає 8,4 кв. м, вартість якої становить 33 703 грн 65 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи на користь ОСОБА_3 у розмірі 590 грн 40 коп., на користь ОСОБА_7 - 1 476 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2016 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_13 на заочне рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 липня 2015 року на підставі ст. ст. 292, 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_13 на заочне рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 липня 2015 року, суддя апеляційного суду виходив із того, що скарга подана особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_13 не був стороною у справі та питання про його права та обов'язки судом не вирішувалися.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК Українипередбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_13 посилався на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та прямо впливає на його майнові права, оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 2015 року ОСОБА_6 відчужила йому свою частку у статутному капіталі ТОВ «Оріон», отже вона не є учасником зазначеного товариства й відповідно задоволення вимог про виділ в натурі її частки ТОВ «Оріон» та визнання права власності на неї за третіми особами є незаконним.

Вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги до свого провадження, апеляційний суд вказаного не врахував, а тому дійшов передчасного висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_13

Крім того, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом належним чином не досліджено додані до апеляційної скарги документи, зокрема, другий договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Оріон», укладений 16 квітня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_13

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_13 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик