Справа № 183/3172/17
Провадження № 2/183/2345/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з секретарем - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приватне акціонерне товариство "СТ "Ілічівське", Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2017 року позивач звернулась із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 18 червня 2016 року о 13-00 годині в районі будинку № 3 на вул. Гагаріна в смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, з вини відповідача, який керував автомобілем "Opel Vectra", державний номерний знак НОМЕР_1, скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль "Renault Megane", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням її сина ОСОБА_3, внаслідок чого її син отримав тілесні ушкодження, а автомобіль зазнав значних пошкоджень.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Автомобіль "Renault Megane", державний номерний знак НОМЕР_2 є її власністю, який вона отримала у спадок від свого чоловіка. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 95 997,17 грн., вартість проведення експертного дослідження складає 1 400,00 грн. та вартість стоянки пошкодженого автомобіля на охоронюваній стоянці становить 3 690,00 грн., а тому загальна сума матеріальної шкоди склала 101 087,17 грн. Вона разом зі своїм сином спілкувались із відповідачем з приводу відшкодування зазначеної суми матеріальної шкоди, однак останній відмовився від компенсації.

Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснили, що вартість стоянки пошкодженого автомобіля на охоронюваній стоянці становить 3 690,00 грн., однак розрахунок цієї суми навести не можуть.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, оскільки позивач не вчинила всіх належних та достатніх дій для отримання страхового відшкодування в МТСБУ.

Представники третіх осіб - Приватного акціонерного товариства "СК "Ілічівське" та Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи не подавали, тому суд вважає можливим провести такий розгляд за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що 18 червня 2016 року о 13 год. 00 хв. на вул. Гагаріна, 3 в смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області з вини відповідача, який керував автомобілем "Opel Vectra", державний номерний знак НОМЕР_1, скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль "Renault Megane", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Автомобіль "Renault Megane", державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 6, 7).

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 8).

Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експертного дослідження з оцінювання вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику КТЗ № 2807/16/16, складеного експертом Дроздовим Ю. В. від 21 червня 2016 року складає 95 997,17 грн. (а.с. 12-43). Вартість проведення експертного оцінювання транспортного засобу склала 1 400,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 21 червня 2016 року (а.с. 10).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ "СТ "Ілічівське", що підтверджується відповідним полісом № АЕ 7944037 (а.с. 56). 01 липня 2016 року ОСОБА_1 подала ПрАТ "СТ "Ілічівське" заяву про виплату грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем в порядку ст. 35, пп. а) ст.41.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 67). Матеріальна шкода позивачеві відшкодована не була.

Згідно списку страхових компаній, які вибули з Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватне акціонерне товариство "СТ "Ілічівське" 06 грудня 2016 року позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ (а.с. 69-70).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16.

Таким чином посилання відповідача та його представника на те, що позивач не здійснила всіх дій, достатніх для отримання страхового відшкодування, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, не можуть бути прийняті судом до уваги, а позивач вправі вимагати від відповідача відшкодування зазначеною суми матеріальної шкоди, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 97 397,17 коп., яка складається з: завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 95 997,17 грн. та вартості проведення експертного оцінювання пошкодженого транспортного засобу у розмірі 1 400,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди в частині витрат, пов'язаних із зберіганням пошкодженого транспортного засобу на охоронюваній стоянці у розмірі 3 690,00 грн., оскільки з товарного чеку від 28 березня 2017 року (а.с. 11), наданого позивачем в обґрунтування зазначеної суми вимоги, не вбачається, за який саме період проведено її нарахування, і не наведений зрозумілий розрахунок цієї суми, який в судовому позивач та її представник також не змогли пояснити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача, з урахуванням частини задоволених майнових вимог, на користь позивача відшкодування справленого судового збору у розмірі 973,97 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_4, 97 397 грн. 17 коп. відшкодування матеріальної шкоди, а також відшкодування судових витрат у вигляді справленого судового збору в розмірі 973,97 грн., а разом 98 371 (дев'яносто вісім тисяч триста сімдесят одна) грн. 14 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна