УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2017 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання недійним рішення засідання комісії по розгляду Акту порушення №37791 від 13 червня 2017 року, оформленого протоколом №1246 від 17 липня 2017 року,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання недійним рішення засідання комісії по розгляду Акту порушення №37791 від 13 червня 2017 року, оформленого протоколом №1246 від 17 липня 2017 року.

Відповідно до частини першої ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Відповідно ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Як роз'яснено у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач визначив у якості відповідача - Публічне акціонерне товариство «Київенерго», місцезнаходження юридичної особи - м.Київ, пл. І. Франка, 5, що територіально відноситься до юрисдикції Печерського районного суду міста Києва.

Відповідно до ч.4 ст.87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації, а за змістом ст.89 Цивільного кодексу України, юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом.

Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру; до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

З аналізу наведених положень закону вбачається, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації за місцем знаходження, яке визначається в даних державної реєстрації.

Виходячи з положень ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, у тому числі її місцезнаходження.

Виключний перелік підстав для розгляду справ за вибором позивача, в тому числі за його місцем проживання, визначений у статті 110 Цивільного процесуального кодексу України, однак позивачем не наведено підстав для звернення з цим позовом до суду за місцем проживання позивача, а виходячи з предмету позову, який стосується оскарження дій суб'єкта господарювання та зобов'язання вчинити певні дії, підстав для визначення правил підсудності з урахуванням ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, не вбачається.

Як роз'яснено у п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Виходячи з предмету спору та суб'єктного складу сторін по справі, позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання недійним рішення засідання комісії по розгляду Акту порушення №37791 від 13 червня 2017 року, оформленого протоколом №1246 від 17 липня 2017 року, не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва, що дає підстави повернути позовну заяву позивачу для подальшого звернення до належного суду за місцезнаходженням відповідача з дотриманням вимог ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено у п.2 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» , сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене та керуючись п.4 ч.3 ст.121, ст.209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання недійним рішення засідання комісії по розгляду Акту порушення №37791 від 13 червня 2017 року, оформленого протоколом №1246 від 17 липня 2017 року, повернути позивачу, для подання позову до належного суду.

Роз'яснити позивачу його право подачі позовної заяви у встановленому порядку до Печерського районного суду міста Києва, за правилами територіальної підсудності.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я