Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/1625/16 2/382/74/17
РІШЕННЯ

іменем України

14 квітня 2017 року Яготинський районний суд Київської області, в складі:

Головуючого судді Карпович В.Д.

при секретарі Нікішин П.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу.

Встановив:

В позові до суду позивачка вказала, що 25 серпня 2013 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2, була укладена угода позики (на підтвердження якої 18 травня 2016 року була написана боргова розписка), згідно якої вона передала їй в борг суму в розмірі 1000доларів США під 5 % щомісячно.

Відповідачка зобовязувалась віддати всю суму в повному обсязі на протязі трьох місяців, проте, до цього часу зазначене зобовязання відповідачкою не виконано.

При неодноразовому її зверненні до відповідачки з питанням повернути отриманні нею кошти, остання кожного разу її запевняла про повернення коштів найближчим часом,аргументуючи, що на даний час в неї відсутні кошти.

Проте, з моменту отримання відповідачкою боргу минуло 37 місяців, при цьому як вбачається, остання повинна сплачувати їй 5 % щомісячно, тобто суму в розмірі 50 доларів США щомісячно.

Загальна сума по відсотками за вказаний період користування грішми складає суму в розмірі 1850 доларів США.

Станом на 30.09.2016 курс Національного Банку України складає 25,91 гривень за один долар США

Отже, загальна сума боргу разом з відсотками складає, 2850 доларів США (1000 дол. США сума позичених коштів + 1850 дол. США відсотки за користування грішми), що еквівалентно 73 843,50 ( сімдесят три тисячі вісімсот сорок три) гривень 50 коп.

Посилаючись на вимоги передбачені ст. ст..509,526, 1047- 1049 ЦК України, просила:

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму в розмірі 73 843,50 гривен неповернутого боргу, що складається з 25 910 гривень основного боргу, та 47 933,50 гривень відсотків за договором позики.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги позивачки. Відповідачка з»явилась на перше судове засідання позов визнала та пояснила, що вона сплачувала позивачці відсотки за користування позиченими коштами наступним чином; три рази по 650 грн та одноразово 300 доларів США., та обіцяла на наступне судове засідання повернути позивачці суму боргу без врахування відсотків за користування коштами, на що представник позивача погодилась. Проте на наступні судові засідання, відповідачка будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, не з»явилась жодного разу. В зв»яязку з неявкою відповідача в судові засідання судові засідання переносились за клопотанням представника позивача шість разів.

Із пояснення позивача ОСОБА_1 видно, що 25 серпня 2013 року відповідно до угоди вона передала відповідачці кошти в розмірі 1000 доларів США. При передачі нею коштів, відповідачка написала розписку про отримання від неї вказаної суми. Так як відповідачка порушила умови угоди укладені між ними, то на її прохання відповідачка 18.05. 2016 року написала повторну розписку про отримання в неї суми позики, а первинну розписку від 25.08. 2013 року відповідачка порвала. Тому до суду вона надала повторну розписку від 18.05.2016 року.

В судовому засіданні встановлено наступне:

25 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, була укладена угода позики (на підтвердження якої цього ж дня ОСОБА_2 написана боргову розписку, повторна розписка від 18.05. 2016 року), згідно якої ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в борг суму в розмірі 1000 доларів США під 5 % щомісячно./ а.с. 7 /

Відповідачка зобовязувалась віддати всю суму в повному обсязі на протязі трьох місяців, проте, до цього часу зазначене зобовязання відповідачкою виконано частково.

При неодноразовому зверненні позивачки до відповідачки з питанням повернення коштів, остання кожного разу її запевняла про повернення коштів найближчим часом, аргументуючи, що на даний час в неї відсутні кошти.

З моменту отримання відповідачкою боргу минуло 37 місяців, при цьому як вбачається, остання повинна сплачувати позивачці 5 % розміру боргу щомісячно, тобто суму в розмірі 50 доларів США щомісячно.

Загальна сума по відсотками за вказаний період користування грішми складає суму в розмірі 1500 доларів США.

Станом на 24.02.2017 курс Національного Банку України складає 26,91 гривень за один долар США.

Отже, загальна сума боргу разом з відсотками складає, 2500 доларів США (1000 дол. США сума позичених коштів + 1500 дол. США відсотки за користування грішми), що еквівалентно 67 275 грн.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обоє 'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У ст. 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згіднозі ст. 99 Конституції України грошовою одиницеюУкраїни є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України «Про зовнішньо економічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторонни можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не залежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Положення ст.612 ЦК України закріплює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ який посвідчує передання йому позикодавцем визначеноїгрошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

п.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що вимоги позивача з врахуванням їх уточнення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60,209, 212215 ЦПК України, ст.. ст.. 509,526,610,612, 1049 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу, задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, суму в розмірі 67 275 / шістдесят сім тисяч двісті сімдесят п»ять/ гривень неповернутого боргу, що складається з 26 910 ( двадцяти шести тисяч девятсот десять) гривень основного боргу, та 40 365 ( сорок тисяч триста шістдесят п»ять / гривень - відсотків за договором позики.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області, протягом 10днів з дня його проголошення.

Суддя Карпович В.Д.