АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Панченка М.М.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 вересня 2015 р. згідно довідки-рахунку НОМЕР_2, вартість якого становить 149 000 грн. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як подружжя. Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого становить 149 000 грн. Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на гаражний бокс АДРЕСА_1 на території ГБК «Бакинський», вартість якого становить 144 997 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 02 жовтня 1982 р. по 08 грудня 2015 р.

В період шлюбу ними було придбано наступне майно: автомобіль Toyota Сorolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, та гаражний бокс №4-11/4-22 в ГК «Бакинський» площею 32 кв. м., який розташований в АДРЕСА_1.

При цьому відповідач без її дозволу та відома відчужив спірний автомобіль на користь третьої особи.

Оскільки відповідач заперечує проти поділу вказаного майна, просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 р. позов задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право приватної власності на гаражний бокс АДРЕСА_1 на території ГБК «Бакинський» вартістю 144 997 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 149000 грн., отримані від продажу ним транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що з весни 2008 року фактичні шлюбні відносини з позивачем було припинено, а з квітня 2010 року вони проживають окремо. Судом не було взято до уваги вказану обставину, а також покази свідка ОСОБА_3

Зазначив, що автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 102 600 грн., було придбано ним 07 грудня 2013 року за власні та позичені кошти. На підтвердження отримання коштів в сумі 96 000 грн. у борг суду було надано копію розписки.

Право власності на гаражний бокс було отримано 05 грудня 2008 року відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення від 19 листопада 2008 року №2045-С/ГК.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірне майно було придбано в період окремого проживання та після припинення шлюбних стосунків, спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1982 р. по 08 грудня 2015 р.

За час перебування у шлюбі, у листопаді 2008 року подружжям було набуто у власність гаражний бокс АДРЕСА_1, про що на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності (а.с.66-67).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 не заперечувала той факт, що спірний гаражний бокс є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до звіту про оцінку майна №3 ТОВ "Експертно-оціночна компанія "Оцінка-Експерт-Інформ" станом на 24.04.2017 р. оціночна вартість вищевказаного гаражного боксу складає 144 997 грн. ( а.с.127).

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження іншої вартості спірного майна. Матеріали справи також не містять доказів існування з цього приводу спору в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у грудні 2013 року придбав автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що вказаний автомобіль було придбано за 102 600 грн., з яких 96 000 грн. він позичив. 10 вересня 2015 року вказаний автомобіль він продав ОСОБА_3 за 149 000 грн. При цьому згоди позивача на відчуження вказаного майна він не отримував.

Заперечення відповідача щодо поділу вказаного автомобіля ґрунтувалось на тому, що вказане майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відхиляючи вказані доводи відповідача суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до наданої суду першої інстанції копії розписки, ОСОБА_2 05.12.2013 р. позичив у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 96 000 грн.

Як пояснив представник ОСОБА_2 в судовому засіданні, вказані кошти були позичені з метою придбання спірного автомобіля та повернуті за рахунок його продажу за 149 000 грн. у вересні 2015 р. ОСОБА_3, з якою відповідач з 2010 року став проживати разом.

Разом з тим, відповідач не довів, що вказаний автомобіль було придбано ним в період окремого проживання з ОСОБА_1 та після припинення з нею шлюбних стосунків.

Покази відповідача ОСОБА_3, яку було допитано судом першої інстанції в якості свідка, не є достатнім доказом на підтвердження вказаної обставини.

При цьому суд критично ставиться до показів останньої в тій частині, що вона мала можливість придбати у відповідача спірний автомобіль за 149 000 грн., маючи дохід близько 5 000 грн. на місяць та отримавши у спадок в 2010 р. 20 000 грн.

На спростування доводів відповідача щодо придбання спірного автомобіля за рахунок його особистих коштів, представником позивача надано відомості за результатами аналітичного пошуку ТЗ по "НАІС ДДАІ" МВС України станом на 31.01.2017 р., згідно яких 30.10.2007 р. на ім'я ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль Renault kangoo, 2003 р., який було продано 26.10.2013 р.

Останній пояснив, що спірний автомобіль було придбано 07.12.2013 р., в тому числі за рахунок коштів від продажу попереднього автомобіля, який був спільною сумісною власністю подружжя (а.с.144).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, яка відповідачем спростована не була, правові підстави для визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю ОСОБА_2 відсутні.

Позовних вимог про розподіл боргових зобов'язань, що виникли в інтересах сім'ї, по справі не заявлено.

Рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

Справа №761/20680/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/10101/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.