АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/285/17 Головуючий 1 інст. Майстренко О.М.
Категорія: спори про право власності
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, і визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті його батька, ОСОБА_8, який помер 22.09.2011 року, вказуючи, що відповідачі здійснили незаконне відчуження квартири, на яку він має право, як єдиний спадкоємець першої черги.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що його бабусі ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло належала однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2.

14.08.1995 року ОСОБА_9 померла. Спадкоємцем за законом після її смерті був його батько, син спадкодавці ОСОБА_9 - ОСОБА_8, який прийняв спадщину та 12.03.1996 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом під № 2-1126, видане Харківською державною нотаріальною конторою № 11 на квартиру АДРЕСА_2, однак право на спадщину в БТІ не зареєстрував.

У встановлений законом 6-місячний строк спадщину після смерті батька він не прийняв, був вимушений звернутись до суду з заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, але коли звернувся з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2013 року про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини до Харківської державної нотаріальної контори № 11 (далі по тексту - ХДНК № 11), то довідався що відповідачі скористалися вказаною вище обставиною та незаконним заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.07.2012 року про визнання права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_7, і здійснили її відчуження.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, і визнати за ОСОБА_5 право власності на вказану квартиру у порядку спадкування за законом. (т.1 а.с.167-168).

Відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_6 з заявами про перегляд заочного рішення (ст.ст. 228,229 ЦПК України) не зверталися, належних доказів про виконання судом вимог ч.3 ст.222 ЦПК України та отримання відповідачами копії заочного рішення матеріали справи не містять.

З апеляційною скаргою на заочне рішення від 20.02.2014 року зверталася представник приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 ОСОБА_11

Ухвалою судді-доповідача апеляційного суду від 09.02.2015р. відмовлено у прийнятті апеляційної скарги представника приватного нотаріуса з посиланням на ст.ст.292, 297 ЦПК України та на те, що оскаржене нею заочне рішення не зачіпає права та інтереси приватного нотаріуса ОСОБА_10, яка лише посвідчила оскаржену угоду.

Інших даних про ініціювання перегляду заочного рішення Московського районного суду Харківської області від 20.02.2014 року особами, які брали участь у справі, матеріали справи не містять.

27.09.2016р. з апеляційною скаргою на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 20.02.2014 року звернувся ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого за довіреністю підали апеляційну скаргу та представляли його інтереси в судових засіданнях ОСОБА_4 і ОСОБА_12

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_3 ОСОБА_4 і ОСОБА_12 просили скасувати заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 20.02.2014 року, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8

Обґрунтування апеляційну скаргу, ОСОБА_4 і ОСОБА_12 вказують, що ОСОБА_3 не був стороною у справі № 643/11108/13-ц, проте вказане рішення суттєво вплинуло на його права як власника квартири АДРЕСА_3 - оскільки рішенням суду від 20.02.2014 року договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, було визнано недійсним, то у ході іншого судового провадження (справа № 643/15408/14-ц) на нерухоме майно, а саме на спірну квартиру № 93 за адресою проспект Тракторобудівників, 103-А у м. Харкові, було накладено арешт у порядку забезпечення позову та за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2015 року дану квартиру було витребувано у апелянта.

Апелянти вказують, що рішення суду від 20.02.2014р. у справі № 643/11108/13-ц про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на це майно за ОСОБА_5, будучи незаконним, поклало початок ланцюгу інших незаконних рішень. Крім того, в абз. 6-7 на с. 1 рішення суду від 20.02.2014 вказано: «Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2013 Позивачу був наданий додатковий строк для прийняття спадщини. Після чого він звернувся до ХДНК № 11 з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, де була заведена спадкова справа, однак згідно відповіді Харківського міськБТІ Позивач дізнався, що на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2012 визнане право власності квартиру АДРЕСА_4 ум. Харкові за ОСОБА_7.». Отже, судом було встановлено, що позивач не прийняв спадщину. У абз. 9 на с. 1 рішення суду від 20.02.2014 вказано: «У звязку з тим, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2012, яким було визнане право власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_7, скасоване, договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, є недійсним, позивач просив його позов задовольнити». Жодних висновків щодо даної обставини судом у рішенні надано не було, жодних досліджень не проведено, позивачем не було надано жодних доказів недійсності договору, та ніяким чином не була надана правова оцінка доказам та діям позивача у справі, жодних мотивувань далі у тексті рішення суду від 20.02.2014 року щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним не існує. Судом взагалі не було досліджено питання визнання недійсності вказаного договору.

Також представники ОСОБА_3 вказують, що на час укладення оспореного ОСОБА_5 договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 останній був власником квартири, так як заочне рішення суду від 12.07.2012р. про визнання за ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру було скасоване ухвалою Московського районного суду м. Харкова лише 01.03.2013 року, а відтак він на час укладення договору з ОСОБА_6 мав усі необхідні права для її продажу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_12 підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_13 апеляційну скаргу не визнали і просили її відхилити, а заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 20.02.2014 року залишити без змін.

Представники відповідача ОСОБА_6 апеляційну скаргу визнали і просили задовольнити. В поданих 05.04.2017 року апеляційному суду письмових поясненнях представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_14 міститься чітко і послідовно викладений опис обставин, які мають значення для справи, змістовний аналіз дій сторін та інших осіб, що брали участь у справі, внаслідок яких виникли права та обовязки ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, причини виникнення спірних правовідносин, а також аналіз судових рішень, викладений у відповідності до вимог ст.295 ЦПК України.

Обґрунтовуючи солідарне з апелянтом прохання про скасування заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 20.02.2014 року представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_14, просив не обмежуватися доводами апеляційної скарги представників ОСОБА_3, а вийти у відповідності до вимог ч.3 ст.303 ЦПК України за їх межі, зважуючи на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представників ОСОБА_3 ОСОБА_4 і ОСОБА_12 підлягає закриттю з поверненням апеляційної скарги заявнику за таких підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, а сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що однокімнатна ізольована квартира №93 загальною площею 32,4 м.кв., розташована в будинку №103-А по просп.Тракторобудівників в м.Харкові, яка належала ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації держжитлофонду 14.3.1994 року, яка померла 14.09.1995 року.

12.03.1996 року Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою видано свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_8, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті ОСОБА_9, до складу спадкового майна увійшла спірна квартира. Дані про реєстрацію в БТІ вказаного свідоцтва відсутні. (т.1 а.с.2,4, 56).

22.09.2011 року спадкоємець ОСОБА_16 помер у віці 53 роки.

На день смерті ОСОБА_16 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, а успадкованій ним спірній квартирі (право на отримання якої у успадкування в БТІ він не зареєстрував т.1 а.с.113) на день його смерті були зареєстровані колишня дружина ОСОБА_17 (померла 05.01.2012р.), донька ОСОБА_18, колишній тесть ОСОБА_19, який помер 23.01.2013р. (т.1 а.с.56).

В передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк від дня смерті ОСОБА_17 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

11.03.2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини квартири №93 по просп.Тракторобудівників 103-А в м.Харкові після смерті батька ОСОБА_8, який помер 22.09.2011р.

Заочним Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02.04.2013 року позов задоволено, ОСОБА_5 визначено додатковий строк 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Однак в ході підготовки до розгляду та збору відповідних доказів ОСОБА_5 довідався, що право власності на спірну квартиру вже зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 12.07.2012 року про задоволення позову ОСОБА_7 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно з підстав, передбачених ст.344 ЦК України (набувальна давність).

Ухвалою того ж суду від 01.03.2013 року заочне рішення від 12.07.2012 року про задоволення позову ОСОБА_7 скасоване за заявою ОСОБА_5, а ухвалою від 25.03.2013р. позовну заяву ОСОБА_7 до Харківської міської ради залишено без розгляду за п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, у звязку з повторною неявкою позивача (т.1 а.с.12,1, 14). Однак ОСОБА_7 до цього часу встиг здійснити відчуження спірної квартири громадянці ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 07.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10

25.07.2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_20 і ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного ними 07.12.2012 року, та про визнання за ним права власності на квартиру, який був задоволений заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20.02.2014 року. Однак і цього разу ОСОБА_5 не зміг повноцінно реалізувати право на спадщину і отримав рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації права власності і на квартиру, оскільки в існувала не скасована заборона відчуження, постановлена ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.03.2013р., вжитою судом за заявою ОСОБА_5 у справі за його позовом про визначення додаткового строку, а 14 травня 2014 року ОСОБА_6 спірну квартиру прождала ОСОБА_21

У жовтні 2014 року ОСОБА_22 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна (спірної квартири) з чужого незаконного володіння шляхом віндикації, посилаючись ст.ст. 387,388 ЦК України і обставини вибуття майна поза його волею. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18.03.2015 року, залишеним без змін ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанції (26.11.2015р. і 12.10.2016р. відповідно), позов ОСОБА_5 задоволено, квартиру витребувано від ОСОБА_21 на користь ОСОБА_5 (т.1 а.с.15, 133, т.2 а.с. 39, 40-42, 48-50).

09.12.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, завданих вилученням нерухомого майна за рішенням суду та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 17.01.2017 року заочне рішення цього ж суду від 09.02.2015р. про задоволення позову ОСОБА_21 до ОСОБА_6 скасоване за заявою представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_23 про перегляд заочного рішення. (т.2 а.с.86).

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції для участі у розгляді апеляційної скарги, поданої його представниками, не зявився.

Обґрунтовуючи існування права ОСОБА_3 на апеляційне оскарження заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 20.02.2014 року, представник ОСОБА_3 пояснив, що дійсно, право власності на квартиру №93 по проспекту Тракторобудівників 103-А в м.Харкові ОСОБА_3 набув на підставі договору купівлі-продажу, укладеного ним 12 травня 2014 року, тобто після ухвалення Московським районним судом м.Харкова заочного рішення від 20.02.2014 року, однак вважає, що саме через вказане незаконне, на його думку, рішення суду, суттєво зачіпаються права та законні інтереси ОСОБА_3, який у передбаченому законом порядку купив квартиру, сплативши обумовлену договором її вартість, однак реалізувати право власності на квартиру не може, оскільки за рішенням Московського районного суду від 18.03.2015 року вказана квартира витребувана у нього на користь ОСОБА_5 і ухвалюючи таке рішення суд, керуючись ч.3 ст.61 ЦПК України, посилався на заочне рішення від 20.02.2014 року.

Однак з такими доводами колегія суддів погодитися не може і вважає, що надані представниками ОСОБА_3 докази та встановлені судовим розглядом обставини не свідчать про наявність у ОСОБА_3 передбаченого ч.1 ст.292 ЦПК України права на ініціювання перегляду заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 20.02.2014 року в порядку апеляційного провадження.

ОСОБА_3 не відноситься до передбаченого ч.1 ст.292 ЦПК України кола осіб, які мають право на апеляційне оскарження вказаного рішення, оскільки він не тільки не приймав участь у справі, але й не є стороною спірних правовідносин, суд у вказаній справі не вирішив питання про права та обовязки ОСОБА_3

Апеляційний суд відхиляє доводи представника ОСОБА_3 про неможливість закриття провадження з огляду на не скасовану ухвалу про відкриття апеляційного провадження, оскільки обставини, що мають значення для вирішення цього питання, у повному обсязі встановлені в судовому засіданні.

Крім того, усупереч вимог ч.ч.2,3 ст.27 та ст.ст.131, 295 ЦПК України, особи, які звернулися з апеляційною скаргою, в апеляційній скарзі неповно відобразили обставини, які мають значення, надаючи необхідні докази вибірково, а певні докази, в тому числі копію договору купівлі-продажу від 14.05.2014р. не надали, незважаючи на неодноразові розяснення їм прав і обовязків з метою всебічного і повного зясування обставин справи.

Також апеляційний суд відхиляє і доводи представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_14 про застосування положень ч.3 ст.303 ЦПК України, оскільки вони можуть застосовуватися лише за умови, якщо апеляційну скаргу подано особою, яка за законом має право на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції.

Обставини, на які посилався ОСОБА_14, мають значення і заслуговують належної перевірки, але в іншому порядку і в іншому провадженні.

Керуючись ст.ст. 292, 303, 304, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року у цивільній справі № 643/11108/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом - закрити.

Апеляційну скаргу повернути заявнику

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2