АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1726/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

08 липня 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів.

Позивач ОСОБА_8 посилається на те, що 23 серпня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір позики щодо надання відповідачу грошових коштів у розмірі 3000 євро та 3000 доларів США під 45 % річних. Даний договір позики був оформлений в простій письмовій формі, тобто письмовою розпискою позичальника, написаною ним власноручно.

Позивач вказував, що він, як позикодавець, має право на одержання відсотків. Заборгованість відповідача ОСОБА_6 по відсоткам за період з 23 серпня 2014 року по 08 червня 2015 року складає 1087,05 євро (3000 євро х (45% річних/100%)/(360 днів х 290 днів (кількість днів прострочення) = 1087,05 євро; 1087,05 доларів США (3000 доларів США х (45% річних/100%)/(360 днів х 290 днів (кількість днів прострочення) = 1087,05 доларів США.

Також позивач ОСОБА_8 зазначив, що за прострочення сплати боргу за договором позики ним нараховано пеню з розрахунку подвійної ставки НБУ, яка складає 23 441,91 грн. Тому позивач ОСОБА_8 просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 3000 євро та 3000 доларів США, суму процентів в розмірі 1087,05 євро та 1087,05 доларів США, та суму пені в розмірі 23 441,91 грн. , стягнути судові витрати в сумі 2057, 24 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2017 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суму боргу за договором позики від 23.08.2014 року у розмірі 3000 євро та 3000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 134 241 грн. та проценти від суми боргу за період з 23.08.2014 року по 08.06.2015 року у розмірі 1087,05 євро та 1087,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 48 642,23 грн., а всього 182 883,23 грн. (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят три гривні 23 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір в розмірі 1828,68 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив рішення в апеляційному порядку. Апелянт вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, таким що не відповідає вимогам законодавства, оскільки було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права України, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом усіх фактичних обставин справ, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, невідповідність висновків суду обставинам справи, які мають значення для вирішення справи. Апеллянт просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2017 року скасувати та ухвалити новее рішення, яким у позові ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивачем, пославшись на боргові розписки, згідно яких вбачається, що позика відповідачем не повернута, а згідно даних розписки сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, тому судом стягнуто позику та проценти за користування коштами та відмолено в стягненні пені з розрахунку подвійної ставки НБУ, стягнення якої не передбачено умовами договору позики.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Розглядаючи справу, суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно та за власним бажанням, особисто позичив у ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 3000 Є (три тисячі євро) та 3000 $ (три тисячі доларів США) під 45% (сорок пять відсотків) річних терміном до 01.03.2015 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої є якості.

Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В матеріалах справи наявна копія письмової розписки відповідача , яка в подальшому була досліджена в суді першої інстанції з оригіналом письмової розписки позичальника, наданої представником позивача від 23 серпня 2014 року, зі змісту якої вбачається наступне : «Я, ОСОБА_6 ( громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) добровільно, та за власним бажанням особисто позичив на власні потреби у ОСОБА_8 (громадянина України), ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) грошові кошти у розмірі 3000 євро та 3000 доларів США під 45 % річних, терміном до 01.03.2015 року. На момент написання цієї розписки жодних претензій до позикодавця не маю. Ця розписка написана мною особисто, добровільно та за власним бажанням, після написання мною уважно прочитана, її зміст мені повністю зрозумілий, із написаним мною повністю погоджуюсь. Зміст цієї розписки відповідає дійсності. Дата написання розписки 23.08.2014 року. Підпис».

Отже, зі змісту представленої письмової розписки вбачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів - у борг та зобов'язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. В наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника ОСОБА_6

Надання позивачем ОСОБА_8 суду оригіналу боргової розписки підтверджує про продовження існування між позикодавцем та позичальником боргових зобов'язань, які не виконано на дату звернення до суду з позовом.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України передбачається презумпція правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконанням договору, але й його укладенням.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, стосовно того, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, й письмова розписка відповідача свідчить про його укладення 23.08.2014 року відповідно до вимог чинного цивільного законодавства.

Оригінал зазначеної розписки знаходиться у позивача ОСОБА_8 і є документом, який підтверджує передавання грошей позикодавцем позичальнику з укладенням між ними договору позики.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, визнавши розписку належним доказом по справі, тому доводи апелянта є безпідставними та не підлягають задоволенню колегією суддів.

За умовами договору позики ОСОБА_6 одержав у борг від позивача ОСОБА_8 на власні потреби грошові кошти у розмірі 3000 доларів США та 3000 євро.

На момент звернення до суду та винесення рішення відповідачем ОСОБА_6 не було здійснено жодних платежів за вищевказаним договором позики, оскільки такі докази не надано і відсутні дані щодо часткового чи повного повернення боргу .

Відповідно до п.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо розрахунку процентів наданих позивачем, відповідно до якого, розмір процентів за користування позикою за період з 23.08.2014 року по 08.06.2015 року становить: 3 000 дол. США х45% /100%/360х290 = 1087,05 дол. США; 3 000 євро х45% /100%/360х290 = 1087,05 євро, де 3000 - сума боргу, 290 кількість днів прострочення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо відмовлення у задоволенні вимог позивача в частині стягнення пені за прострочене зобовязання в розмірі 23 441 грн. 91 коп.

Неустойка (штраф, пеня) є правовим наслідком порушення виконання зобовязання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України та встановлюється договором або законом.

Питання стягнення неустойки також регулюється Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Відповідно до статті 1 зазначеного Закону платники грошових коштів сплачують на користь

одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, можливість нарахування та стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором позики, укладеним між сторонами, повинно бути погоджена сторонами в тексті розписки. В даному випадку зі змісту розписки від 23.08.2014 року вбачається, що сторонами не було погоджено стягнення пені у випадку прострочення зобов`язання, тому вимога про її стягнення є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_8 України № 14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

За таких обставин суд правильно зазначив, що до стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_8 підлягає сума основного боргу за договором позики від 23.08.2014 року в розмірі 3000 дол. США, що в гривневому еквіваленті з розрахунку курсу НБУ за 1-н долар 21,147 складає 63 441,00 грн. та 3000 євро, що в гривневому еквіваленті з розрахунку курсу НБУ за 1 євро 23,600 складає 70 800 грн. та нараховані проценти від суми боргу за період з 23.08.2014 року по 08.06.2015 року за користування позикою в розмірі 1087,05 доларів США( 22 987,85 грн.), 1087,05 євро ( 25 654,38 грн.).

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підлягають відхиленню колегією суддів.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :