Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 48 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 4 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поділ спільного сумісного майна подружжя та зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на: 1/2 частину будівлі складу хлору та будівлі гаража, площею 217,6 кв.м., вартістю 194871 грн., 1/2 частину будівлі тепловозного депо, площею 103,0 кв.м, вартістю 146370 грн., 1/2 частину будівлі артсвердловини, площею 8,0 кв.м, вартістю 48129 грн., які розташовані в м. Житомирі по вул. Сергія Параджанова, №125; на 1/2 частину 5/100 часток нежитлової будівлі (приміщення контори) за адресою: Житомирська область, Пулинський район, смт. Пулини, вул. Шевченка, 125, площею 68,4 кв.м., вартістю 114426 грн., 1/2 частину будівлі магазину «Сільгосппродукти», розташованого за адресою: Житомирська область, Баранівський район, смт. Камяний Брід, пров. Шкільний, 2, площею 175 кв.м., вартістю 352295 грн.

Також просила визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину даного нерухомого майна.

Окрім того, просила зняти арешт з належної їй 1/2 частини цього майна, який накладений державним виконавцем.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що з 17 листопада 2007 року й по 2 листопада 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та за спільні кошти придбали вищезазначене нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване на імя ОСОБА_1

В подальшому їй стало відомо про те, що під час виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 травня 2016 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики, державним виконавцем Корольовського ВДВС накладено арешт на майно, яке належить відповідачеві.

Вважаючи зазначене нерухоме майно спільним сумісним майном подружжя, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 4 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівлі складу хлору, літера Р, та будівлі гаража ОГЕ , площею 217,6 кв.м, вартістю 194871 грн., на 1/2 частину будівлі тепловозного депо, літера Щ, площею 103,0 кв.м, вартістю 146370 грн., на 1/2 частину будівлі артсвердловини, літера К-І, площею 8,0 кв.м, вартістю 48129 грн., які розташовані в м. Житомирі по вул. Сергія Параджанова,№125; на 1/2 частину 5/100 часток нежитлової будівлі (приміщення контори), розташованого за адресою: Житомирська область, Пулинський район, смт. Пулини, вул. Шевченка, №125, площею 68,4 кв.м., вартістю 114426 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі складу хлору, літера Р, та будівлі гаража ОГЕ, площею 217,6 кв.м, вартістю 194871 грн.; на 1/2 частину будівлі тепловозного депо, літера Щ, площею 103.0 кв.м, вартістю 146370 грн.; на 1/2 частину будівлі артсвердловини, літера К-І, площею 8,0 кв.м., вартістю 48129 грн., які знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Сергія Параджанова, №125; на 1/2 частину 5/100 часток нежитлової будівлі (приміщення контори), за адресою: Житомирська область, Пулинський район, смт. Пулини, вул. Шевченка, 125, площею 68,4 кв.м., вартістю 114426 грн.

Вирішено питання про розподіл судових судових витрат між сторонами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову про поділ майна.

Зокрема, зазначає, що спірне нерухоме майно придбане ним як фізичною особою-підприємцем за кошти, отримані 9 грудня 2011 року у позику від ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності. Повернути позику він не зміг, що й стало підставою для стягнення цих коштів в судовому порядку.

Вважає, що позивачкою не доведений факт використання її заробітної плати саме на придбання спірного майна, а не на інші побутові потреби.

Зазначає, що наявність згоди його колишньої дружини на придбання вказаного майна жодним чином не підтверджує ту обставину, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2007 року сторони уклали шлюб, який розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 2 листопада 2016 року.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з 3 червня 2008 року зареєстрований як фізична особа-підприємець.

24 вересня 2008 року між Рогачівським сільським споживчим товариством та відповідачем укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - магазину Сільгосппродукти, який розташований в смт. Кам'яний Брід, Баранівського району Житомирської області, по вул. Шкільній,№2.

9 грудня 2011 року між ВАТ Льонотекс та відповідачем укладені договори купівлі-продажу, за умовами яких останній придбав будівлі складу хлору та гаража, площею 217,6 кв.м., будівлю тепловозного депо, площею 103,0 кв.м, а також будівлю артсвердловини, площею 8,0 кв.м., які розташовані в м. Житомирі по вул. Сергія Параджанова, №125.

При нотаріальному посвідченні даних угод позивачка надала письмову згоду на укладення її чоловіком цих договорів, зазначивши у заяві, що кошти, котрі будуть витрачені на придбання нерухомого майна, є її з відповідачем спільною сумісною власністю та вказане майно буде об'єктом права їх спільної сумісної власності як таке, що набувається ними за час шлюбу.

Окрім того, на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року відповідач придбав у власність 5/100 частин нежитлової будівлі (приміщення контори) за адресою: Житомирська область, Пулинський район, смт. Пулини, вул. Шевченка, 125, площею 68,4 кв.м.

Письмові заяви про надання згоди на придбання відповідачем за спільні кошти подружжя приміщення магазину Сільгосппродукти та 5/100 частин приміщення контори також були надані ОСОБА_2 при нотаріальному посвідченні договорів купівлі-продажу цього нерухомого майна.

Долучені до матеріалів справи звіти експерта оцінювача містять інформацію про те, що вартість складу хлору та гаража становить 194871 грн; вартість будівлі тепловозного депо складає 146370 грн; вартість будівлі артсвердловини становить 48129 грн; вартість магазину Сільгосппродукти визначена у розмірі 352295 грн; вартість 5/100 частин приміщення контори складає 114426 грн.

21 грудня 2012 року відповідач здійснив відчуження приміщення магазину Сільгосппродукти на користь ОСОБА_5, що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи копію договору позики, укладеного між ним та ОСОБА_3 9 грудня 2011 року, за умовами якого останній надав відповідачеві у позику 40000 дол. США.

В подальшому заборгованість за договором позики була стягнута на підставі рішення Корольовского районного суду м. Житомира від 18 травня 2016 року.

З метою виконання зазначеного рішення постановою державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області від 17 серпня 2016 року накладено арешт на майно боржника.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки відповідач, укладаючи договори купівлі-продажу даних об'єктів нерухомості, діяв в інтересах сім'ї, за письмовою згодою ОСОБА_2 При цьому, у нотаріально посвідчених заявах позивачки зазначено про придбання цього майна за спільні сумісні кошти подружжя.

Посилання відповідача на ту обставину, що дане майно придбане за рахунок коштів, отриманих ним у позику, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, які пов'язані з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

З огляду на вищезазначене, рішення суду в частині задоволених позовних вимог ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308, 313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 4 серпня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: