Справа № 621/1867/15-ц
Пр. № 2/621/102/17
РІШЕННЯ

іменем України

03 квітня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Акулової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

30 липня 2015 року ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 помер 13 січня 2015 року (а.с. 37).

03 лютого 2016 року ПАТ «КБ «Приватбанк» було подано уточнений позов до ОСОБА_1, як до спадкоємця померлого ОСОБА_2 З урахуванням уточненої позовної заяви від 14 липня 2016 року ПАТ «КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 33159 грн. 03 коп. за кредитним договором б/н від 30 серпня 2013 року, а також судові витрати у розмірі 382 грн. 68 коп.

В обгрунтування своїх позовних вимог до ОСОБА_1 ПАТ «КБ «Приватбанк» зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 30 серпня 2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22281 грн. 99 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - починаючи з «1» по «25» число кожного місяця ОСОБА_2 надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та Правилами надання банківських послуг». Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та Правил надання банківських послуг» - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у т.ч. простроченого Кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п. 2.1.2.7 «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. ПАТ «КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому Договором. ОСОБА_2 не надавав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, отже зобовязання за вказаним Договором не виконав. У звязку з порушенням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним Договором у нього, станом на 13 січня 2015 року (день смерті ОСОБА_2Ю.), утворилася заборгованість у розмірі 33159 грн. 03 коп., яка складається із: 1) заборгованості за кредитом 21282,84 грн.; 2) заборгованості по процентам за користування кредитом 2,25 грн.; 3) заборгованості по комісії за користування кредитом 2553,93 грн.; 4) штрафу, відповідно до п. 2.2 Генеральної Угоди 9319,94 грн. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 13 січня 2015 року. Згідно довідки Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, на день смерті ОСОБА_2 і по теперішній час за адресою: Харківська обл., Зміївський район, с. Українське, вул. Українська, буд. 49, зареєстровані: мати померлого - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; брат померлого - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, зокрема, ст. ст. 608, 1218, 1219, 1221, 1268, 1282, ПАТ «КБ «Приватбанк» зазначало, що ОСОБА_2 був власником житлового будинку № 49, розташованого по вул. Українська в с. Українське Зміївського району Харківської області, вартість якого становить значно більшу суму, ніж сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 33159 грн. 03 коп. ОСОБА_4 проживала разом із померлим на день смерті останнього, а отже фактично прийняла спадщину хоча і не отримала Свідоцтва про право на спадщину. Відтак саме ОСОБА_1 є відповідачем по даній справі та повинна задовольнити вимоги Банку в повному обсязі.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, також відповідач просила відмовити ПАТ «КБ «Приватбанк» у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Так, ОСОБА_1 зазначала, що у своєму позові позивач не доводить та не надає жодних доказів того, що відповідач на момент смерті проживала разом із померлим ОСОБА_2. ОСОБА_1 не приймала спадщину від померлого ОСОБА_2 та не володіє на праві власності його майном, а тому позов предявлений до неї за зобовязаннями іншої особи є незаконним. Також, Банк не конкретизує які саме права і обовязки існували на момент відкриття спадщини і що входить до складу спадщини, яку відповідач наче б то прийняла, не визначено яке саме майно ОСОБА_1 успадкувала від померлого, яка його вартість, при цьому, спадкоємець має задовольнити вимоги кредитора лише в межах вартості успадкованого майна. ПАТ «КБ «Приватбанк» не предявив до ОСОБА_1 вимог, як того вимагає ст. 1281 ЦК України, протягом шести місяців від дня коли дізнався про відкриття спадщини. Крім того, ОСОБА_1 вказувала на те, що Генеральна угода від 30 серпня 2013 року, на яку посилається ПАТ «КБ «Приватбанк», не була підписана ОСОБА_2 Позивачем взагалі не надано доказів щодо фактичної видачі ОСОБА_2 кредитних коштів та доказів отримання ним суми кредиту. У генеральній угоді є посилання на договори: Договір - 1 та Договір - 2, однак такі договори не було надано до суду. ОСОБА_4 вважала, що предявлений до неї ПАТ «КБ «Приватбанк» позов не підлягає задоволенню, у звязку із недоведеністю факту існування боргу, а також у звязку із пропуском річного строку на предявлення кредитором вимог до спадкоємців боржника.

У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода), відповідно до якої ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22281 грн. 99 коп. на строк 6 місяців, з 30 серпня 2013 року до 28 лютого 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - починаючи з «1» по «25» число кожного місяця ОСОБА_2 надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом (а.с. 9-10, 106-107).

У звязку з порушенням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним Договором у нього, станом на 13 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 33159 грн. 03 коп., яка складається із: 1) заборгованості за кредитом 21282,84 грн.; 2) заборгованості по процентам за користування кредитом 2,25 грн.; 3) заборгованості по комісії за користування кредитом 2553,93 грн.; 4) штрафу, відповідно до п. 2.2 Генеральної Угоди 9319,94 грн. (а.с. 7-8, 104-105, 181-182).

13 січня 2015 року ОСОБА_2 помер копія актового запису від 14 січня 2015 року № 763 (а.с. 37).

За інформацією Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області від 06 жовтня 2015 року вих. № 02-19/472 на день смерті ОСОБА_2 і по теперішній час за адресою Харківська обл., Зміївський район, с. Українське, вул. Українська, 49 зареєстровані мати померлого - ОСОБА_1 та брат померлого - ОСОБА_3 (а.с. 50).

ПАТ «КБ «Приватбанк», посилаючись на положення ст. 1268 ЦК України, стверджувало, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2, яка шляхом проживання разом із померлим фактично прийняла спадщину після смерті сина.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

ПАТ «КБ «Приватбанк» предявив претензію до спадкоємця ОСОБА_2 ОСОБА_1 безпосередньо шляхом предявлення до неї позову.

За інформацією Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 43/2015 за претензією кредитора ОТП «Факторинг Україна». Із заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався (а.с. 35, 92-95).

З матеріалів справи вбачається, що до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_2 входить лише житловий будинок, розташований за адресою Харківська обл., Зміївський район, с. Українське, вул. Українська, 49, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Геніївської сільської ради 14 липня 2008 року. На вказаний будинок накладено арешт на підставі постанови ВДВС Зміївського РУЮ від 17 жовтня 2008 року (а.с. 61, 67, 70, 71, 79-80, 84-87, 168, 169).

Представником позивача ОСОБА_5 надано на розсуд суду висновок про вартість вказаного вище будинку, яка складає 284715 грн.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Представник ПАТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 стверджував, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, вартість спадкового майна житлового будинку, значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2013 року, а отже відповідач повинна задовольнити вимоги Банку.

Суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено поняття спадкоємців, а саме спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Численні судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ свідчать про те, що сформувалася судова практика при розгляді справ про спадкування, в ході розгляду яких вирішується питання про наявність підстав для спадкування за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а саме коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Зокрема, з Ухвали Верховного Суду України від 03 листопада 2010 року вбачається: «Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини».

Згідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 24 січня 2011 року «Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця».

Позивачем не доведено той факт, що ОСОБА_1 дійсно не тільки була зареєстрована за однією і тією ж адресою разом із ОСОБА_2, а і постійно мешкала разом з ним на день смерті останнього.

В той же час, ОСОБА_1 надано суду виписку з амбулаторної карти хворого ОСОБА_2, а також ОСОБА_5, з яких вбачається, що ОСОБА_2 з 2008 року і по день смерті фактично мешкав за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 188, 204).

Аналіз норми ст. 1282 ЦК України дає підстави дійти висновку, що саме спадкоємці, які належним чином прийняли спадщину, зобов'язані задовольнити вимоги кредитора. Наявні в справі докази свідчать про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, а, відповідно не є особою, яка повинна задовольняти вимоги Банку.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк».

Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено - 10 квітня 2017 року.

Головуючий: