АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/6665/17 Головуючий 1 інст. - Масло С.П.
Справа № 611/622/17 Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: право власності
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року колегія суддів Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що у серпні 2001 року між нею та ОСОБА_4 був укладений усний договір на купівлю домоволодіння № 18, що розташований за адресою: по АДРЕСА_1 та земельної ділянки яка розташована за вказаною адресою.

При цьому нею було сплачено ОСОБА_4 5000 доларів США, що на 2001 рік було еквівалентно 25 000 гривень. На той час нотаріально договір купівлі-продажу не був зареєстрований, так як вони не мали змоги це зробити, а домовились, що зареєструють договір пізніше.

ОСОБА_4 передала їй всі документи на домоволодіння, земельну ділянку та виїхала за свої місцем проживання. З того часу позивач разом з сім'єю зареєстрована в домоволодінні, мешкає там, утримує його, сплачує комунальні послуги.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 рокув задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_3, яка посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано вимоги п. 3.ст. 344 ЦК України, в якій зазначено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років з часу спливу позовної давності.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що весь час з 2001 року вона добросовісно володіє майном, оскільки між нею та відповідачкою було укладено усний договір купівлі-продажу, при якому вона передала відповідачці кошти в розмірі 5000 дол. США за будинок та земельну ділянку. З того часу вона відкрито володіє майном, утримує його, а власник майна протягом 16 років не пред'являла вимоги щодо повернення цього майна.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що в розумінні вимог ст. 344 ЦК України ОСОБА_3 не є добросовісним володільцем спірного житлового будинку та земельної ділянки, оскільки при заволодінні нерухомим майном знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності за усним договором купівлі-продажу, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на цей будинок та земельну ділянку під ним за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.1999 року на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю від 26 березня 1999 року земельна ділянка площею 0,05 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 20.02.1999 року.

Згідно домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_4 була прописана в даному будинку до 07.08.2001 року та після цієї дати вибула на постійне місце мешкання в АДРЕСА_2.

З 16.10.2002 року в вищезазначеному будинку зареєстрована ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст. 390 ЦК України недобросовісним набувачем є особа, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку дії договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК).

Строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

При цьому набуття права власності на майно повинно відповідати вимогам ст. 3278 ЦК України.

Таким чином, в розумінні ст. 344 ЦК України ОСОБА_3 не є добросовісним володільцем спірного житлового будинку, оскільки при вселенні до житлового будинку вона знала про відсутність у неї правових підстав для набуття права власності на нього, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був його сторонами укладений як письмово та нотаріально посвідчений.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на вимоги ч. 3 ст. 344 ЦК України з вказівкою те, що між нею та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна та земельної ділянки не доведені належнимми та допустимими доказами відповідно до вимог ст.ст. 76 -80 ЦПК України, тому не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги

Відповідно до ст. 43 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, яка діяла на час виникнення правовідносин, угоди, що виконуються під час їх укладенні, можуть укладатись усно, якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Таким чином, цивільним законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин не була передбачена можливість укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки в усній формі.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: