АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Болотова Є.В., Вербової І.М.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року

в с т а н о в и л а:

Справа №756/15628/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/9124/2017
Головуючий у суді першої інстанції: А.В. Шевчук
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Вимоги мотивувала тим, що з 07.05.2011 року по 25.10.2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 18.06.2016 року позивач з відповідачем проживають окремо, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. ОСОБА_2 від своїх обов'язків щодо утримання та виховання дітей ухиляється, хоча має матеріальну можливість допомагати дітям, оскільки є працездатним, інших дітей, або непрацездатних батьків відповідач на утриманні не має, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 50% з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.06.2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей даного віку, починаючи стягнення з 02.12.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині визначення виду доходів, з яких судом стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду в цій частині змінити, вказавши, що аліменти підлягають стягненню з усіх видів його заробітку, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» та ст. 183 СК України, в іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вказав, що зазначений у резолютивній частині оскаржуваного рішення термін «з усіх видів доходу» суперечить видам доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146 та терміну «заробіток (дохід)» визначеним ст. 183 СК України. Про це він наголошував у судовому засіданні та поданих запереченнях, однак суд першої інстанції не взяв зазначене до уваги та вказав у резолютивній частині, що стягненню підлягають аліменти «з усіх видів доходу».

Відповідач ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Позивач ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення в частині його оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, а також не заперечувалося сторонами, у період з 07 травня 2011 року по 25 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5,6). Діти проживають разом з матір'ю, батько проживає окремо.

Відповідно до довідки №123 від 22 лютого 2017 року ОСОБА_2 працює на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ у Державній фіскальній службі України з 16 жовтня 2014 року, щомісячно отримує заробітну плату (а.с.36).

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, з наведених норм закону вбачається, що, якщо аліменти стягуються у частці від доходу матері, батька, то дохід, з якого вираховується ця частка складається як із заробітної плати, так і з інших доходів платника аліментів.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається, у позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Проти стягнення аліментів на утримання дітей з усіх видів його заробітку (доходу) не заперечує і сам відповідач, про що зазначав у суді.

Суд першої інстанції не звернув уваги на виклад позовних вимог у позовній заяві та на положення ст. 183 СК України (у редакції на час ухвалення рішення), заперечення відповідача, та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», а тому помилково зазначив у резолютивній частині рішення що стягненню з відповідача підлягають аліменти в частині «з усіх видів доходу» відповідача. А тому, з урахуванням вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та необхідності змінити рішення суду, оскільки зазначене є порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст.183 СК України

Колегія суддів не вважає за необхідне зазначати у резолютивній частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року те, що аліменти підлягають стягненню з усіх видів заробітку, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними.

Відтак, зазначивши у резолютивній частині оскаржуваного рішення те, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в частці з усіх видів його заробітку (доходу) є зрозумілим до виконання та не потребує детального зазначення саме у резолютивній частині судового рішення посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований по АДРЕСА_1, працює в Державній фіскальній службі України) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей даного віку, починаючи стягнення з 02.12.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В іншій частині Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року не оскаржується, а тому з урахуванням положень ст. 303 ЦПК України, його законність та обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований по АДРЕСА_1, працює в Державній фіскальній службі України) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей даного віку, починаючи стягнення з 02.12.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: