22-ц/775/263/2017(м)
Головуючий 1 інстанції Доценко С.І.
Доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про встановлення безоплатного постійного земельного сервітуту за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 23 січня 2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом в якому, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просила суд встановити безоплатний постійний сервітут щодо земельної ділянки кадастровий номер :01;001:0096, належної на праві власності ОСОБА_2 для обслуговування та проїзду на транспортному засобі до належного їй гаражу, який складається із майстерні літ.В-1 та боксу літ.Е-1, розташованих за адресою вул. Паркова,6 в с. Нікольське Володарського району Донецької області, тому що відповідач відмовляється від укладення договору щодо користування земельною ділянкою.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 23 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З даним рішенням не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що суд не повно зясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач до суду не зявився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач на підставі договорів дарування від 17.11.2015 року №931,№932, засвідченого Володарською нотаріальною конторою отримала право власності 17.11.2015 року на гараж та нежитлову будівлю загальною площею 180.6 кв.м за адресою вул. Советська,6 в смт.Володарське Воолодарського району Донецької області.

Згідно з копією Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯН423222 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №4084 від 02.12.2009 року став власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0096 площею 0,2640га.

Згідно відповіді Відділу Держгеокадастру у Володарському районі Донецької області встановлено, що станом на 01.01.2013 року згідно Державного акту на право власності серії ЯИ №423222 за гр. ОСОБА_3 зареєстрована земельна ділянка площею 0,2640га на території Нікольської селищної ради, цільове призначення для автотехобслуговування та ремонту автомобілів .Кадастровий № земельної ділянки :01:001:0096,:03:000:0221. 21.05.2013 року була здійснена державна реєстрація речового права на нерухоме майно земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0096 на гр. ОСОБА_2 загальною площею 0,2640га на території Нікольської селищної ради.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №25/с від 07.12.2016 року встановлено, що є технічна можливість для встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці за адресою Донецька область, Нікольский район, с.Нікольське вул. Паркова, 6 та запропонований наступний варіант встановлення сервітуту. Ділянка площею 324.8 кв.м. для здійснення вїзду - виїзду і здійснення обслуговування будівель ОСОБА_1, які складаються із майстерні літВ-1 і боксу літ.Е-1 розмірами 4.09м з боку в»їзда земель Нікольскої селищної ради, 5.96м та 38.38м,8,88м,4.85м,4.79м,8.37м,5.96м по межі з земельною ділянкою ОСОБА_2 ,8.75м,16.38м по межі будівлі ОСОБА_1. Вїзд - виїзд здійснювати через існуючи ворота.

Із листа Нікольської селищної ради встановлено, що доступ до нерухомого майна за адресою с.Нікольське вул.Паркова,6, яке належить ОСОБА_1 неможливий в звязку з тим, що по периметру земельної ділянки встановлено огорожу.

Сервітутні відносини регулюються нормами ст.ст.401-406 ЦК України і стст.98-102 ЗК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Статтею 99 ЗК України передбачені види земельного сервітуту, відповідно до цієї статті власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких сервітутів: в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій.

Порядок встановлення сервітутів визначений ст. 100 ЗК України, якою передбачено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Частиною 3 ст. 101 ЗК України передбачено право власника чи землекористувача земельної ділянки, щодо якої встановлено сервітут, вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до положень ч.3 ст.402 ЦК України, спір про встановлення сервітуту вирішується судом у разі недосягнення домовленості про його встановлення.

Верховний Суд України в своєму Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ вказує, що відповідно до ч.3 ст. 402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом у разі недосягнення домовленості про його встановлення. Якщо особа, яка вимагає встановлення сервітуту, не зверталась до власника нерухомого майна з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, у неї відсутня підстава для звернення до суду.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 1 вересня 2016 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом проект договору про встановлення земельного сервітуту від 31 серпня 2016 року.

При цьому, ОСОБА_1 вже 6 вересня 2016 року звернулася з даним позовом до суду першої інстанції і таким чином не надала ОСОБА_2 часу отримати вказане поштове відправлення, ознайомитися з ним та надати свою відповідь.

З проекту договору про встановлення земельного сервітуту від 31 серпня 2016 року, який було направлено позивачем на адресу відповідача вбачається, що він не підписаний ОСОБА_1, а також межі земельної ділянки, на яку позивач просить встановити сервітут визначені таким чином: земельна ділянка власника в частині, не засадженій садовими та іншими деревами і рослинами, користуючись асфальтовою доріжкою, що веде до річки Дніпро в обидві сторони.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що проект договору про встановлення земельного сервітуту від 31 серпня 2016 року, який запропонований ОСОБА_1, не стосується земельної ділянки, що належить ОСОБА_2

А також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту, що відповідач відмовився від укладення відповідного договору.

Таким чином, позивач не довела наявність підстав для звернення до суду із зазначеним позовом, а саме, що вона зверталась належним чином з пропозицією про укладення договору встановлення земельного сервітуту, але ж між сторонами не була досягнута домовленість, що відповідно до положень ч.3 ст.402 ЦК України є обовязковою умовою для вирішення зазначеного спору в судовому порядку.

Згідно з вимогами статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ррішення Володарського районного суду Донецької області від 23 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про встановлення безоплатного постійного земельного сервітуту залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді