Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання порушеного права на вільне розпорядження коштами, стягнення коштів, зміну правовідношення,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про визнання порушеного права на вільне розпорядження коштами, стягнення коштів, зміну правовідношення.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 за договором поточного рахунку від 17 серпня 2015 року : 4500 євро (еквівалент у гривні станом на 18 вересня 2015 року складає 109 845 грн) невиданих коштів та 76,5 євро (еквівалент у гривні станом на 18 вересня 2015 року складає 1867,36 грн) пені.

У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за недоведеністю. Стягнуто з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в дохід держави судовий збір в розмірі 1116 грн 97 коп.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року рішення Кузнецовського міськрайонного суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року в частині відмови у стягненні процентів та трьох відсотків річних скасовано, та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 проценти в розмірі 0,21 євро, що по курсу НБУ в еквіваленті до гривні станом на 21 січня 2016 року становить 5 грн 65 коп та 3 % річних в розмірі 6,28 євро, що по курсу НБУ в еквіваленті до гривні станом на 21 січня 2016 року становить 168 грн 92 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року в частині стягнутого з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в дохід держави судового збору змінено, збільшено його розмір з 1 116 грн 97 коп до 1 132 грн 27 коп.

В решті рішення залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 554 грн 88 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_3 та змінити рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року в частині незадоволених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржено, тому, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у частині, що не оскаржена, законність та обґрунтованість ухвалених судами рішень колегія суддів не перевіряє.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, та стягуючи з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 554 грн 88 коп. виходив з того, що є безпідставним посилання ОСОБА_3 на п. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх оскільки така редакція п. 7 вищезазначеного закону діяла до 1 вересня 2015 року, а на момент вчинення 26 листопада 2015року позивачем процесуальної дії (звернення з апеляційною скаргою) діє інша редакція вказаного пункту ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Даний закон з 1 вересня 2015 року не звільняє споживачів від сплати судового збору.

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, оскільки він зроблений із неповним з'ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення в частині стягнення судового збору з ОСОБА_3 не відповідає із наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності

01 листопада 2011 року. При цьому з 01 вересня 2015 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Із матеріалів справи вбачається, що при відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 апеляційним судом не вирішено питання про оплату скарги судовим збором. В клопотанні ОСОБА_3 надав пояснення, в яких посилався на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» у цій частині у зв'язку із прийняттям Закону України «Про судовий збір» у редакції від 08 липня 2011 року, не змінений, з нього не виключена вказівка про звільнення споживачів від сплати судового збору.

За таких обставини, при чинності Закону України «Про захист прав споживачів» яким встановлені права споживачів, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, саме по собі не зазначення споживачів у переліку осіб, що згідно ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити, що споживачі такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав, не мають

Також у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 14 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно зі ст. 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Проте, покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не врахував, неправильно витлумачив закон, тому ураховуючи викладене та положення ст. 341 ЦПК України, оскаржуване рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_3 не може вважатись законним та підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не підлягає скасуванню, оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги, доводи якої фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2016 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Т.О. Писана