Справа №487/1222/17 22.12.2017
Справа №487/1222/17 Головуючий у 1 інстанції Щербина С.В.
Провадження22-ц/784/2672/17 Доповідач Бондаренко Т.З.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом,

ОСОБА_3

до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Душейко Олесі Михайлівни, ОСОБА_2

про

визнання незаконними та скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратор, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення Державного реєстратора нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивачка зазначала, що у неї були договірні зобов'язання перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», які забезпечені договорами іпотеки. В подальшому банк перепродав її борг фізичній особі ОСОБА_2, на ім'я якого приватним нотаріусом Душейко О.М. без будь-яких повідомлень і без документального підтвердження наявності заборгованості, перереєстровано належне їй нерухоме майно - нежитлове приміщення магазину в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1, та квартиру в цьому ж будинку № 5.

При цьому нотаріус, діючи як державний реєстратор, в порушення вимог ст. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, не звернув увагу на відсутність в матеріалах реєстраційної справи належних доказів отримання позивачкою, як боржником, вимоги про усунення порушення основного зобов'язання в 30-ти денний строк. Крім того, рішенням суду з неї стягнуто на користь банку заборгованість, тому інший спосіб захисту замість судового - позасудовий є притягненням особи до подвійної відповідальності за те саме правопорушення. При цьому, на час здійснення реєстрації права власності, на все нерухоме майно належне позивачці було накладено арешт та оголошена заборона на його відчуження, про що в реєстрі містився відповідний запис, що унеможливлювало здійснення реєстрації прав власності. Крім цього, на час здійснення реєстрації прав на нерухоме майно не проводилась відповідна обов'язкова оцінка предметів іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, що також є порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_3 в вересні 2017 року звернулася до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення магазину в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 та квартиру в цьому ж будинку № 5 та заборону ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, знецінення, пошкодження, вилучення та користування вказаним нежитловим приміщенням магазину в житловому будинку та квартирою до розгляду справи по суті, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду по справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2017 року накладено арешт на нежитлове приміщення магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру № 5 за цією ж адресою, та заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, знецінення, пошкодження, вилучення та користування вказаним нерухомим майном до набрання рішення законної сили.

В апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу суду скасувати, відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. На думку апелянта підстави для забезпечення позову відсутні.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити і зробити неможливим виконання рішення суду. З зазначеним висновком слід частково погодитись виходячи з наступного.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені Цивільно-процесуальним Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 вказаної постанови Пленуму, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом п. 10 цієї ж Постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як вбачається із матеріалів виділеної справи, що надійшла до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 пред'явила матеріально-правовий позов до відповідачів, щодо спору, який виник стосовно неправомірних дій нотаріуса, як державного реєстратора щодо здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення магазину в житловому будинку № 33 по проспекту Центральному в м. Миколаєві та квартиру № 5 в цьому ж будинку, які на думку позивача, порушили її права власника на вказане майно, які полягають в праві володіння, користування та розпорядженням цим майном.

За вказаним позовом ухвалою судді Заводського районного суду від 13 березня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 74).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд, виходив з того, що застосування забезпечення позову викликане необхідністю у достатній мірі гарантуванням належного та вчасного виконання судового рішення, яке може бути ухваленим на користь позивача, а також з метою забезпечення ефективного судового захисту.

Так, із змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами виник реальний спір з приводу права власності на спірне нерухоме майно.

В той же час відповідач ОСОБА_2, як титульний власник вказаного майна має реальну можливість розпорядження цим майном на власний розсуд до ухвалення рішення у справі шляхом укладання договору відчуження з іншою особою.

За такого захід забезпечення позову обраний судом, як то накладення арешту на нежитлове приміщення магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру №5 в цьому ж будинку та заборону ОСОБА_2 вчиняти дії, направлені на відчуження, знецінення, пошкодження, вилучення вказаного нерухомого майна до набрання рішення законної сили є виправданим.

Також, вказаний спосіб забезпечення позову, обраний судом, є таким, що відповідає вимогам наведеного процесуального закону та є співмірним, оскільки не порушує права учасників спору, а лише є необхідною умовою гарантування уникнення утруднення або неможливості виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність задоволення заяви про забезпечення позову є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки заборона розпоряджатися, а саме відчужувати нерухоме майно, знецінення, пошкодження, вилучення а також користування цим майном, є тимчасовою мірою, а тому не є такою, що порушує права власника, а є лише обмежувальним заходом встановленим законом, та необхідним для вирішення судового спору.

В той же час, як слідує з пояснень представника позивачки в судовому засіданні, спірні приміщення перебувають на даний час у користуванні відповідача ОСОБА_2, вони звільнені від рухомого майна належного позивачці.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що забезпечення позову у спосіб заборони відповідачу ОСОБА_2 користування спірним нерухомим майном не відповідає принципу співмірності пред'явленим вимогам. Тому в цій частині оскаржувана ухвала підлягає зміні шляхом виключення вказаного способу забезпечення.

В іншій частині оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2017 року змінити, виключивши з резолютивної частини посилання на заборону ОСОБА_2 користуватися нежитловим приміщенням магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та квартирою АДРЕСА_2.

В іншій частині вказану ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2017 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова