Справа № 630/87/17
Провадження № 2/630/135/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування, -

встановив:

ним право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 82,10 кв.м, житловою площею 43,40 кв.м з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5.

В обґрунтування позову представник ОСОБА_6 вказував, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано з 22 січня 1957 року на праві спільної часткової власності, в 1/3 частині, за ОСОБА_3 - дідом позивача. Ця частина домоволодіння фактично складалася з окремого флігеля та земельної ділянки площею 800 кв.м. Протягом 1960-х років ОСОБА_3 здійснив перебудову житлового будинку. В той же час відбулась зміна поштової адреси домоволодіння з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1. Після смерті у 1978 році ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яку прийняли його дружина, ОСОБА_4, і син, ОСОБА_5, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Але зареєструвати набуте в порядку спадкування право власності дружина померлого не змогла через відсутність реєстрації в органах БТІ нового житлового будинку. За зверненням ОСОБА_4 Люботинською міською радою було прийнято 19 вересня 1989 року рішення про дозвіл на оформлення права власності та введення в експлуатацію новозбудованого житлового будинку на ім'я померлого ОСОБА_3 Але ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла та спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_5 - батько позивача, який постійно мешкав в житловому будинку до 2000 року. Протягом 1989-1992 років новозбудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, було введено в експлуатацію та закріплено за цим будинком земельну ділянку площею 800 кв.м. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем виявився його син ОСОБА_1, позивач в справі, який прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Але у видачі свідоцтва про право власності на спадщину позивачу було відмовлено, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права власності.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не з'явилася, але подав до суду письмову заяву, в якій вказував, що повністю підтримує позовні вимоги, та просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач Люботинська міська рада Харківської області до суду не з'явилася, але подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно з довідкою КП «Люботинська БТІ» від 18 жовтня 2016 року домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстрована в 1/3 частині на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою 22 січня 1957 року за № 394, та в 2/3 частинах за ОСОБА_7 на підставі договору відчуження будинку на умовах утримання продавця покупцем, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою 30 квітня 1958 року за № 1548.

Як вбачається з договору дарування, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою 22 січня 1957 року за № 394, при отриманні у дар від ОСОБА_8 1/3 частини домоволодіння, в користування ОСОБА_3 перейшов житловий будинок дерев'яний на дві кімнати з сіньми та земельна ділянка площею 800 кв.м.

Відповідно до ст.ст. 61, 65 ЦК УРСР 1922 року право власності може належати двом або декільком особам спільно, частками (спільна власність), кожний власник має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна, оскільки це не суперечить закону чи договору.

За заявою ОСОБА_3 виконавчим комітетом Люботинської міської ради депутатів трудящих на засіданні, яке відбулось 23 березня 1957 року, було прийняти рішення про надання йому дозволу на перебудову житлового будинку з подальшим визнанням житлових будинків ОСОБА_3 і ОСОБА_8 самостійними домоволодіннями. Цим же рішенням домоволодінню ОСОБА_8 залишено ту ж саму адресу - АДРЕСА_1, а домоволодінню ОСОБА_3 присвоєно нову поштову адресу - АДРЕСА_1.

В подальшому, зміна нумерації домоволодіння з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 відбулось на підставі рішень виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих № 18 від 08 жовтня 1957 року та № 25 від 01 листопада 1968 року.

Але, не зважаючи на проведення фактичного розподілу домоволодіння, до теперішнього часу в органах реєстрації БТІ залишились відомості про приналежність домоволодіння по АДРЕСА_1 двом власникам ОСОБА_7 і ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» станом на 25 січня 2017 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться житловий будинок літ. «А-1», збудований у 1962 році, з прибудовами літ. «А1-1» та «А2-1», загальною площею 82,10 кв.м, житловою площею 43,40 кв.м, з верандою літ. «а» з надвірними будівлями та спорудами: погребом літ. «ап», літньою кухнею літ. «І», сараями літ. «Б» і «Г», гараж літ. «З», навісом літ. «Ж», вбиральнею літ. «Д», душем літ. «Е», зливною ямою літ. «Я», водопроводом літ. «К», огорожею 1-3.

Схематичне зображення плану земельної ділянки в технічному паспорті, на якій розміщено окремий житловий будинок, свідчить про проведення фактичного розподілу домоволодіння, яке належало спільно ОСОБА_8 і ОСОБА_3, в два окремі домоволодіння.

У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_3 набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим повторно 10 липня 1998 року Люботинським міським відділом РАГС.

За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, відкритих спадкових справ немає, заповіти від його імені не посвідчувались.

Записами в будинковій книзі на житловий будинок АДРЕСА_1 підтверджується, що в ньому разом з ОСОБА_3 були зареєстровані і проживали його дружина ОСОБА_4, реєстрація шлюбу яких підтверджується відновленим свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 від 21 травня 1969 року, та син ОСОБА_5, родинні стосунки якого з батьком підтверджуються відновленим свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 18 листопада 1957 року.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР (редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР (редакції 1963 року), діючого на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 і син ОСОБА_5, прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном - житловим будинком, який використовували для власного проживання, а отже набули права володіння, користування й розпорядження цим житловим будинком.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4, виданим 29 вересня 1989 року Люботинською міською радою.

За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини звернувся її син, ОСОБА_5, та на підставі цієї заяви заведена спадкова справа № 119/90. Але свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось, заповіти від імені померлої не посвідчувались.

За таких умов ОСОБА_5, прийнявши спадщину після смерті батька і матері, набув права володіння, користування й розпорядження житловим будинком в цілому.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5, виданим 14 березня 2000 року Люботинським міським відділом РАГС.

За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області після смерті ОСОБА_5, до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини звернувся його син, ОСОБА_1, інших заяв не надходило, заповіти від імені померлого не посвідчувались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Але у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадщину державним нотаріусом Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Родинні стосунки позивача ОСОБА_1 з померлим батьком ОСОБА_5 підтверджуються свідоцтвом про народження НОМЕР_6, виданим Люботинським міським бюро ЗАГС 19 липня 1965 року.

Досліджені докази свідчать, що ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 і спадщину, яка відрилась після його смерті у виді житлового будинку він прийняв у встановленому порядку.

На підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та визнає за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що в сукупності є окремим домоволодінням з визначеною адресою, та одночасно вважає за необхідне анулювати правову реєстрацію на ім'я ОСОБА_3 на частину спільного домоволодіння, поділ якого фактично відбувся.

Керуючись ст.ст. 61, 65 ЦК УРСР 1922 року, ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Анулювати правову реєстрацію на ім'я ОСОБА_3 на 1/3 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована на підставі договору дарування, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою 22 січня 1957 року за № 394.

Визначити, що ОСОБА_3 являється власником домоволодіння, розташованого як окрема інвентарна одиниця за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування, посвідченого Люботинською державною нотаріальною конторою 22 січня 1957 року за № 394.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 82,10 кв.м, житловою площею 43,40 кв.м з надвірними спорудами, що розташований як окрема інвентарна одиниця за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Люботинського міського суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. О. Малихін