АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3630/17 Справа № 209/3022/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого остання взяла у ОСОБА_2 у борг 3 000 доларів США, які зобовязалася повернути 19 серпня 2013 року та сплатити проценти в розмірі 7% за місяць. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_4 власноручно написала розписку, в якій, крім іншого, зазначила, що в заставу залишає вібраційний каток «BOMAG» BW 141 AD, 1994 року випуску, який належить їй на підставі технічного паспорту.

У вказаний строк відповідачка грошові кошти не повернула.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, райсуд вірно вважав, що ОСОБА_2 має право на одержання від ОСОБА_4, крім суми боргу, процентів у визначеному в розписці розмірі за весь час користування нею взятими у борг грошовими коштами. Однак, відмовляючи йому у задоволенні позовних вимог, суд повно та всебічно з*ясувавши дійсні обставини справи, обгрунтовано врахував наступне.

Встановлено, що 01 липня 2013 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_2 строком на три роки довіреність, якою, серед іншого, уповноважила останнього представляти її інтереси в різних органах. підприємствах, установах, організаціях з усіх без винятку питань, повязаних з відчуженням належного їй катка вібраційного; укладати від її імені договори купівлі продажу.

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_4, довіреність була видана ОСОБА_2 за її зобовязаннями за укладеним договором позики, який був фактично укладений 01 липня 2013 року, тобто в день видачі нею довіреності, а потім на прохання позивача переукладений розпискою від 19 липня 2013 року. Одночасно з довіреністю вона передала ОСОБА_2 документи на вібраційний каток.

Дані пояснення судом обгрунтовано були прийняті до уваги, оскільки вони підтверджуються розпискою від 19 липня 2013 року, де зазначено, що ОСОБА_4 в заставу отриманих у борг від ОСОБА_5 грошових коштів залишає належний їй каток вібраційний, а також виданою 01 липня 2013 року на імя ОСОБА_2 довіреністю, і, крім того, наступними встановленими судом обставинами:

01 липня 2014 року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4, на підставі довіреності та наявних у нього документів на каток за договором купівлі-продажу продав ОСОБА_6В каток за 105 341,00 грн.

Поясненнями свідка ОСОБА_6 підтверджено, що в липні 2014 року ОСОБА_2, в якого була довіреність від імені ОСОБА_4 на продаж катка та документи, запропонував йому придбати його. Каток вже був знятий з обліку. Договір купівлі-продажу катка між ним та ОСОБА_2 був оформлений ТОВ «Авто Бізнес». Грошові кошти в сумі 105 341 грн. за проданий каток він передав ОСОБА_2 в с.Петриківка після отримання від останнього технічного паспорту на каток на його, ОСОБА_6, імя.

В той же час, доказів передачі ОСОБА_2 отриманих від продажу катка грошей в сумі 105 341,00 грн. власнику ОСОБА_4 позивач не надав, а тому суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_5, залишив собі отримані від ОСОБА_6 кошти.

Усі наведені обставини в сукупності давали суду підстави зробити висновок про правдивість доводів відповідачки про надання нею позивачу довіреності з правом відчуження спірного катка саме у зв*язку із укладенням сторонами договору позики. Тобто, фактично вбачається, що між сторонами малась домовленість про завдаток, тобто про можливий продаж позивачем катка в разі невиконання відповідачкою даного зобов*язання як забезпечувальний захід.

Твердження позивача, що правовідносини між сторонами за наданою довіреністю визначаються не більше як представництво, не могли бути прийняті райсудом до уваги, оскільки останнє мало б місце, коли б вся сума вартості проданого катка довіреною особою була передана довірителю, а у даному випадку встановлено, що грошова сума, отримана за проданий каток, позивачем власниці катка передана не була.

Здійснивши розрахунок боргу Федосюк перед ОСОБА_5 станом на 01 липня 2014 року(на час продажу катка), детально наведений у рішенні, райсуд встановив, що згідно курсу НБУ на цю дату розмір простроченої суми боргу (5 388,82 доларів США) у гривневому еквіваленті складає 63 509,40 грн. і, маючи право на дану суму, ОСОБА_5 01 липня 2014 року задовольнив свої вимоги до ОСОБА_4 за договором позики, однак різницю у сумі, а саме - 41 832,60 грн., він відповідачці не повернув. Згідно викладених судом у рішенні обґрунтувань своїх висновків щодо даної суми,- є очевидним, що висновки суду зводяться до встановлення факту отримання цих коштів позивачем без відповідної правової підстави.

Таким чином, на підставі ст. 598, 599, 601, 604ч.1 ЦК України суд 1-ї інстанції правильно вважав зобов*язання ОСОБА_4 припиненим, а у відповідності до правил ст.1212 ЦКУ щодо безпідставно набутого майна, на яку посилалась відповідачка у своїй зустрічній позовній заяві, обгрунтовано стягнув з позивача на користь відповідачки безпідставно отримані кошти в сумі 41 832,60 грн. При цьому посилання суду на ст.1166 ЦК є помилковим.

З урахуванням наведеного, райсуд у відповідності до вимог закону стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 41 832,60 грн. та на підставі ст.88 ЦПКУ судовий збір.

Обгрунтовано судом не були прийняті до уваги доводи сторони позивача про невірне посилання суду на ст.601 ЦК, яка, на думку позивача, передбачає обов*язковість заяви однієї із сторін договору, - оскільки ця норма права таку обов*язковість не передбачає, а свідчить про можливість здійснення зарахування зустрічних вимог за заявою однієї із сторін. Крім того, райсудом вірно застосовані інші, наведені вище, норми закону щодо підстав припинення зобов*язань, згідно яких ухвалено вірне рішення.

Доводи позивача у скарзі про те, що ОСОБА_4 не був доведений факт укладання договору застави, так як суду не був наданий такий договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом встановлені фактичні обставини справи, наведені вище, крім того, незначний розрив у часі між датою видачі довіреності та датою написання розписки, не може давати категоричний висновок про відсутність взаємозв*язку між видачею довіреності на відчуження катка та зобов*язальних відносин з договору позики.

Твердження про безпідставність висновку суду, що ОСОБА_2, залишаючи кошти у себе, таким чином, здійснив зарахування боргу ОСОБА_4, спростовані дійсно встановленими обставинами справи та наявними у справі доказами.

Інші доводи апеляційної скарги перевірені, пояснення на них приведені вище і не потребують повторних роз*ясень з тих же обставин.

Рішення як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права, повинне бути залишеним без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_7