Справа № 368/773/17
Провадження: № 2/368/420/17
Рішення

Іменем України

"29" вересня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Широкоступ К.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

19.06.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким:

- розірвати шлюб, укладений між нею, - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачем, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (серія НОМЕР_1, актовий запис за № 61);

- стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на її користь сплачений нею судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок грн.. 00 коп) грн.

19.06.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

22.06.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання.

В судове засідання, яке відбулося 29.09.2017 року, позивачка ОСОБА_1 не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, вимоги, викладені в позовній заяві уточнила, - не бажає стягувати з відповідача судові витрати (судовий збір), майнового спору між ними немає, за спільною домовленістю з відповідачем після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з нею. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище ОСОБА_1.

В судове засідання, яке відбулося 29.09.2017 року, відповідач ОСОБА_2 не з»явився, хоча повідомлялася про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява представника відповідача, - ОСОБА_3, в якій вона просить слухати справу без участі відповідача ОСОБА_2, позов визнають частково, за домовленістю з позивачкою спільна дитина залишається проживати з матір»ю, - ОСОБА_1, спорів щодо поділу майна та сплати аліментів між сторонами не існує.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та уточнені позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення рішеня, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Проте, згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь - кого з них.

Враховуючи вищевикладені норми права, даний спір підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 109 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

16 березня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І - ОК № 144593, яке видане 16 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець село Завітне Михайлівського району Запорізької області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Обухів Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 16 березня 2013 року складено відповідний актовий запис № 61.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

чоловіка - ОСОБА_2.

дружини - ОСОБА_2.

Від спільного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину, - дочку, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, яке видане 15 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_2, - відповідач по справі.

В графі «мати» зазначена ОСОБА_1, - відповідачка по справі.

Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не підтримують шлюбних відносин тривалий час, - близько 6 місяців, проживають на різних житлових площах, причому, в різних населених пунктах, окрім того, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками.

Окрім того, судом було використано його право щодо надання сторонам терміну на примирення у відповідності до ч. 1 ст. 111 СК України, згідно ухвали суду в даному цивільному провадженні було сторонам надано термін на примирення, проте, примирення не відбулося, як вважає суд, з причини несумісності проживання сторін як одна сім»я.

На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді на протязі тривалого, значного часу.

Примирення між сторонами неможливе, так як сторони в своїх письмових заявах категорично заперечують проти надання їм терміну на примирення.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено вч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»активну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, позивачка ОСОБА_1 в своїй письмовій заяві зазначила, що після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яке отримала після реєстрації шлюбу, - «ОСОБА_1», тому суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, а саме, - «ОСОБА_1», причому, суд зазначає, що це є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка позивача при вирішенні спору судом не враховується.

Що стосується встановлення місця проживання дитини, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, то, як вбачається з обопільних заяв сторін, спору між сторонами щодо місця проживання дитини між сторонами немає, за обопільною згодою неповнолітня дитина залишається проживати спільно з матір»ю, - позивачкою по справі, - ОСОБА_1.

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_5, - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, уточнений позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою ОСОБА_1;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- захиди забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, а тому має бути розірваний.

Судові витрати.

Питання судових витрат врегульовано ч. 1 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Проте, позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги уточнила, та не забажала стягувати судові витрати з відповідача ОСОБА_2, а тому судові витрати суд залишає за позивачкою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 16 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем село Завітне Михайлівського району Запорізької області, Україна, громадянином України, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище, - ОСОБА_4) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою місто Обухів Київської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 виданий 16 квітня 2013 року Обухівським РВ Управління ДМС України в Київській області, свідоцтво про шлюб серії І - ОК № 144593, яке видане 16 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 61, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженці місто Обухів Київської області, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 виданий 16 квітня 2013 року Обухівським РВ Управління ДМС України в Київській області, залишити прізвище, - «ОСОБА_1».

Місцем проживання неповнолітньої дитини, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, яке видане 15 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, - визначити місцем проживання матері, - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки місто Обухів Київської області, Україна, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 виданий 16 квітня 2013 року Обухівським РВ Управління ДМС України в Київській області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні при проголошенні рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук