АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бовбалан НадіяРостиславівна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири та заповіту,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бовбалан Надія Ростиславівна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири та заповіту в якому, з уточненнями, просила визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений 07 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. та заповіт, складений 07 квітня 2010 року ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер Ії батько ОСОБА_7, який перед своєю смертю, 07.04.2010 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., продав ОСОБА_8 належну йому на праві власності квартиру № АДРЕСА_1.

Також 07 квітня 2010 року ОСОБА_7 було складено заповіт щодо належного йому майна на ім'я ОСОБА_9, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р.

Справа № 752/20011/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8452/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Позивач посилається на те, що Ії батько ОСОБА_7 ніколи не мав наміру відчужувати належну йому квартиру, оскільки іншого житла не мав. Також вона зазначила, що батько хворів на психічні захворювання, викликані тривалою хворобою та двома інсультами і в період підписання вказаних правочинів не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Окрім того вказувала, що ціна договору купівлі-продажу занижена у порівнянні з цінами які існували на час укладення договору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1, через свого представника, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що суд першої інстанції не врахував усі наведені нею в позові обставини, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Зокрема, судом не було враховано, що квартира була продана за 64 000 грн., в той час як її реальна вартість на той час сягала 800 000 грн. Також, суд помилково взяв до уваги доводи сторони відповідача про те, що її батько потребував коштів.

Також, апелянт наголошує на тому, що під час укладання оспорюваних правочинів, нотаріусу були надані підроблені довідки лікаря-психіатра. За вказаним фактом здійснюється кримінальне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направили на електронну адресу суду повідомлення про не можливість бути присутніми у судовому засіданні.

У відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб які не з'явились.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_7

За час свого життя ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори 03 червня 2003 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті він заповідає дочці ОСОБА_12 (том 1, а.с.12).

07 квітня 2010 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, заповів ОСОБА_9( том. 1 а.с. 80).

07 квітня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., відповідно до якого ОСОБА_7 відчужив на користь ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 за 64 000 грн. 00 коп. (том 1 а.с. 215).

03 серпня 2013 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 275931 видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 06 серпня 2013 року (том 1 а.с. 11).

31 жовтня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. Відповідно до якого, ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 79).

16 серпня 2016 року укладено шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (том 4 а.с.57).

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, позивач просив визнати договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений 07 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. та заповіт, складений 07 квітня 2010 року ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., з тих мотивів, що ОСОБА_7 в момент підписання вказаних правочинів не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг вчиняти юридично значимі дії.

Ухвалою Голосіївського районного суду м Києва від 15.01.2015 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання».

22.03.2016 року згідно з висновок судово-психіатричного експерта № 218 ц, складеного 24.12.2015 року експерт вказує на неможливість надати відповіді на поставлені перед експертами, судом першої інстанції, питання у зв'язку із браком та протиріччям даних, що містяться в матеріалах справи.

Судом під час розгляду справи також встановлено, що за життя ОСОБА_7 не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт від імені ОСОБА_7 складений по формі та посвідчений відповідно до вимог ст.ст. 1247,1248,1253 ЦК України.

При складанні заповіту та його посвідченні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. були дотримані вищезазначені вимоги цивільного законодавства України та Закону України «Про нотаріат». А встановлені судом обставини, відповідно до наданих доказів, свідчать про те, що волевиявлення сторін щодо договору купівлі-продажу спірної квартири було вільним і відповідало їх волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи, на основі наявних в матеріалах справи доказів, висновки суду відповідають наявним в матеріалах справи доказам, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Згідно висновком судово-психіатричного експерта № 218 ц, складеного 24.12.2015 року, відповісти на кожне питання поставлене судом першої інстанції перед експертом, щодо стану здоров'я ОСОБА_7 та можливість його усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, неможливо через брак та протирічність даних, що містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що інші докази, які є в матеріалах справи не надають точної картини щодо стану здоров'я ОСОБА_7 на момент час та день укладення договору купівлі-продажу та заповіту.

З показів свідків встановити психічний стан ОСОБА_7 не можливо, так як і надати психологічну оцінку його поведінці, оскільки вони не несуть в собі чітких даних та інформації про стан здоров'я померлого.

Так, свідок ОСОБА_15 пояснила що після першого інсульту ОСОБА_7 ще тренував, та сам їздив верхи. Після 2 інсульту його запрошували на змагання, був абсолютно адекватний.

Свідок ОСОБА_16, пояснив що після першого інсульту мова у ОСОБА_7 була порушена. Після 2 другого інсульту на змаганнях його не бачив.

Свідок ОСОБА_17 пояснив що ОСОБА_7 був висококваліфікований спеціаліст, займався приватною тренерською практикою. У березні 2010 р. мова була порушена, уповільнена, вів себе адекватно. У квітні 2010 р. він його вже не впізнав.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що після інсульту стан ОСОБА_7 був нормальний. Трохи погано говорив, но впізнавав. З донькою у ОСОБА_7 були скандали.

Колегія суддів аналізуя пояснення свідків вважає, що вони носять протирічну інформацію, та не можуть бути визнані належним доказом того, що померлий ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладання договору купівлі продажу та заповіту.

Належних медичних документів на підтвердження доводів позивача суду не надано, про що також зазначено у висновку судово психіатричної експертизи.

Оскільки однозначного висновку експерта та доказів на підтвердження доводів позивача не надано, підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову відповідно до вимог ст. 255 ЦК України відсутні.

Доводи позивач про те, що в договорі купівлі-продажу була значно занижена вартість квартири, та те що батько не збирався ії продавати тому що він там жив, нічим крім пояснень позивача не підтверджується.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

При укладені договору купівлі-продажу визначається договірна ціна, згідно з проведеною оцінкою.

Таким чином колегія суддів вважає, ціна в договорі купівлі-продажу відповідала домовленості учасників договору.

Сам ОСОБА_7 під час свого життя з приводу порушення його будь яких прав при укладенні договору купівлі-продажу або заповіту до суду не звертався, що підтверджує те, що його дії по укладанню договору купівлі-продажу належної йому квартири та заповіту відповідали його волі.

Належних доказів на спростування даних обставин позивач не надала.

Доводи апелянта щодо існування підробних документів про стан здоров'я ОСОБА_7, колегія суддів не приймає, оскільки по цьому питанню хоча і порушена кримінальна справа, але вироку з приводу встановлення обставин підробки документів на час розгляду справи не має.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді