Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Пантіної Лобов Олександрівни про визнання нікчемного договору банківського вкладу «Сім днів» № 349958 від 27 травня 2015 року дійсним та про визнання незаконним рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу «Сім днів» № 349958 від 27 травня 2015 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 27.05.2015р. він уклав договір банківського вкладу № 349958, відповідно до якого передав, а ПАТ «УПБ» прийняв грошові кошти в сумі 149 000 гривень строком на сім днів, із встановленою процентною ставкою 16 % річних, та строком повернення вкладу - 03 червня 2015 року. На підставі постанови Правління НБУ від 28.05.2015р. № 348 «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.05.2015 прийнято рішення № 107 про запровадження з 29.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ». 05 вересня 2015 року позивач отримав від відповідача лист від 27.08.2015 № 01-10/4087, в якому повідомлялося про нікчемність вищевказаного договору банківського вкладу, як такого, що був вчинений з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів. На думку позивача, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів безпідставно прийшла до висновку про нікчемність договору банківського вкладу, неправомірно виключила позивача із переліку вкладників ПАТ «УПБ», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому просить визнати незаконним зазначене рішення, а нікчемний договір - дійсним.

У судовому засіданні представник позивача підтримав обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові. Також показав, що позивач не знав та не міг знати про рішення НБУ про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та заборону укладати з банком договір банківського вкладу. Вважав, що твердження відповідача щодо нікчемності договору банківського вкладу є припущенням, яке не доведене належними доказами у встановленому законом порядку. Також заперечував щодо будь-якого зв'язку між ТОВ «Крокус-1» та позивачем. Зазначив, що підтвердженням внесення позивачем вкладу у ПАТ «УПБ» є квитанція № 349958 від 27.05.2015р.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо позову, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що за результатами перевірки Комісією з перевірки вкладів було виявлено ряд рахунків фізичних осіб, кошти на яких виникли шляхом фактичного перерахування з поточних і депозитних рахунків інших фізичних осіб та/або юридичних осіб. Зокрема, було виявлено депозитний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1, операція за яким була здійснена 27.05.2015р., тобто напередодні запровадження тимчасової адміністрації, в той час, коли діяло обмеження не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб. Зокрема, було достовірно встановлено, що за рахунком, відкритим на ім'я позивача, 27.05.2015 року була здійснена штучна касова операція з внесення готівкових коштів, яка приховувала фактичне перерахування коштів з рахунку ТОВ «КРОКУС-1», відкритого також у ПАТ «УПБ». На думку сторони відповідача, ТОВ «КРОКУС-1», з метою штучного виведення своїх грошових коштів, 27.05.2015р. здійснило операцію, яка полягала у штучному отриманні коштів з каси Банку та одночасним внесенням у цю ж касу цієї ж суми, однак вже на вкладний рахунок фізичної особи - позивача. Також, вважають, що чинним законодавством не передбачена можливість визнання договорів дійсними.

Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

По даній справі позивач посилається на те, що 27 травня 2015 року він уклав із ПАТ «УПБ» договір банківського вкладу «Сім днів» № 349958, відповідно до якого передав, а банк прийняв грошові кошти у сумі 149 000 гривень. Строк дії договору 7 днів, датою повернення вкладу є 03 червня 2015 року.

Разом із тим, 28 травня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015р. «Про затвердження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» Пантіну Л.О. Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на три місяці з 29.05.2015р. по 28.08.2015р.

Слід зазначити, що винесенню вказаної Постанови передувало ухвалення Правлінням Національного банку України Постанови від 30 квітня 2015 року № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було установлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності банку, запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора Національного банку України.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною другою статті 38 Закону визначено один із важливих обов'язків уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме: протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 38 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наказом № 26/ТА від 29.05.2015р., було створено Комісії з перевірки вкладів, якою здійснено перевірку за всіма банківськими рахунками, на яких обліковуються залишки грошових коштів вкладників, щодо виявлення фактів проведення операцій, які призвели до збільшення загальної гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Також, наказом № 31/ТА від 02.06.2015р. створено Комісію з перевірки вкладів фізичних осіб, якою було здійснено аналогічну перевірку.

Протоколом № 1 від 26.06.2015р. засідання комісії про перевірку вкладів фізичних осіб складено список рахунків конкретних фізичних осіб, за якими були здійснені зазначені вище операції. Так, за результатами перевірки було виявлено рахунки фізичних осіб, кошти на яких (в межах гарантованої суми) виникли шляхом фактичного перерахування з поточних і депозитних рахунків інших фізичних осіб та/або юридичних осіб (сума на яких перевищувала суму, яка відшкодовується Фондом або не відшкодовується Фондом взагалі), внаслідок чого збільшилась гарантована сума відшкодування коштів фізичних осіб, за рахунок Фонду. Зокрема, було виявлено депозитний рахунок, відкритий на ім'я позивача - ОСОБА_1.

За наслідками перевірки був виданий наказ від 03.07.2015р. № 64/ТА про тимчасове обмеження здійснення банком банківських операцій із виплати коштів вкладникам за рахунок Фонду.

Так, в ході перевірки було встановлено, що операція за рахунком № 9958, відкритим на ім'я ОСОБА_1, здійснена 27.05.2015р., тобто напередодні запровадження тимчасової адміністрації, у період коли діяла Постанова НБУ від 30.04.2015р. № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої в діяльності Банку діяло обмеження - не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

В силу приписів статті 56 Закону України «Про Національний банк» па п. 1.2 Інструкції Правління Національного банку України № 313 від 20.12.1995р. «Про порядок підготовки, видання, реєстрації надсилання та систематизації нормативних документів Національного банку України» - Постанови Правління НБУ є обов'язковими до виконання усіма банками України, а також юридичними та фізичними особами під час здійснення банківських операцій.

Крім того, положення вищевказаного пункту Інструкції кореспондуються з положеннями частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які визначають підстави нікчемності правочинів неплатоспроможного Банку, однією з яких є здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

При цьому, приписи Постанови № 293/БТ містять у собі чітку заборону на укладення будь-яких договорів, направлених на збільшення суми гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 26 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру (200 000,00 грн.) відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку, а відтак укладення банком будь-яких договорів банківського вкладу (банківських транзакцій) збільшують суму гарантовану фондом.

Таким чином, вищевказаною постановою регулятор фактично обмежив обсяг цивільної відповідальності ПАТ «УАБ» на укладення договорів, що збільшують розмір гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що у співвідношенні з приписами статей 203, 215 ЦК України є підставою нікчемності правочину.

Пунктом 9 частини 3 статті 38 Закону закріплено нікчемність правочину, укладення якого направлено на здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Таким чином, законодавством чітко визначено, що у період дії постанови, якою банк було віднесено до категорії проблемних, ПАТ «УПБ» було заборонено укладати правочини, що призведуть до збільшення витрат фонду, тобто існувала заборона на укладення будь-яких вкладних договорів.

Так, Комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було достовірно встановлено, що за рахунком № 9958, відкритим на ім'я ОСОБА_1, 27.05.2015р. здійснена штучна касова операція з внесення готівкових коштів у сумі 149 000 грн., без фактичного внесення готівки, яка приховувала фактичне перерахування коштів з рахунку ТОВ «КРОКУС-1», відкритого у ПАТ «УПБ».

Також, за результатами перевірки було встановлено, що за рахунком позивача - ОСОБА_1 кошти до каси банку фактично не надходили, документально в ПАТ «УПБ» було оформлено операцію, яка полягала в штучному отриманні товариством «КРОКУС-1» коштів з каси банку та одночасним внесенням у цю ж касу цієї ж суми, однак вже на вкладний рахунок фізичної особи - позивача ОСОБА_1

Таким чином убачається, що з метою виведення з банку, який перебував на межі неплатоспроможності своїх грошових коштів, 27.05.2015р. юридичною особою ТОВ «КРОКУС-1» було оформлено штучну касову операцію з отримання останнім з його поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритого ПАТ «УПБ», готівкових коштів по грошовому чеку № ЛЄ 7834208 від 27.05.2015р. в сумі 149 000,00 грн., без фактичної видачі готівки.

При цьому, 27 травня 2015 року ТОВ «КРОКУС-1» було здійснено штучну касову операцію з видачі готівкових коштів в сумі 149 000,00 грн., яка штучно вносилась в касу банку з подальшим розміщенням на депозитний рахунок позивача у тотожній сумі, яка не перевищує розмір, що гарантується Фондом.

Той факт, що по документах (виписках з рахунку) ТОВ «КРОКУС-1» здійснив операцію (безготівкову) видачі зі свого рахунку позики особі ОСОБА_3, суд не враховує, оскільки згідно виписки по рахунку ТОВ «КРОКУС-1» вказана операція здійснювалася на контр-рах - 100209011, і саме цей же контр-рах є у виписці позивача ОСОБА_1 - як вкладника.

Згідно ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги кредиторів юридичних осіб, які не є пов'язаними особами банку до неплатоспроможного банку, підлягають задоволенню виключно за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку та в 7 чергу.

При цьому, усвідомлюючи ризик неможливості повного або часткового задоволення власних кредиторських вимог, намагаючись отримати кошти позачергово за рахунок держави, а не за рахунок ліквідаційної маси банку, ТОВ «КРОКУС-1» здійснило ряд нікчемних операцій (з порушенням норм закону), спрямованих на порушення публічного порядку та черговості виплат коштів вкладникам та кредиторам неплатоспроможного банку.

Як і не було надано позивачем аргументованих пояснень з приводу доцільності здійснення операцій з розміщення банківського вкладу у неплатоспроможному банку, який на той момент вже не виконував та не міг виконувати свої зобов'язання перед клієнтами, враховуючи існування Постанови Правління НБУ № 293/БТ.

Як підтверджується випискою по поточному рахунку ТОВ «КРОКУС-1», протягом місяця зазначена юридична особа намагалася здійснити перерахування коштів по системі Клієнт - Банк, однак усі операції були сторновані Банком через відсутність коштів, що спонукало в подальшому юридичну особу на здійснення фіктивних операцій з подальшим укладенням нікчемних правочинів з використанням штучної конструкції договору позики, спрямованого на порушення публічного порядку та черговості виплат коштів вкладникам та кредиторам неплатоспроможного банку.

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно частини 8 статті 38 Закону, під наданням переваг чи пільг окремим кредитором законодавець розуміє укладення правочину (у тому числі договору), що спрямований на забезпечення виконання зобов'язань банку чи третьої особи перед окремим кредитором, що вчинений (укладений) до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, а також укладення правочину (у тому числі договору), що спричиняє чи може спричинити зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобов'язаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Враховуючи, що наслідком укладення Договору банківського вкладу позивачем є саме забезпечення виконання банком грошових зобов'язань перед ТОВ «КРОКУС-1», і такий правочин направлений на зміну черговості задоволення кредиторських вимог до банку, такий правочин є нікчемним, як було встановлено відповідачем, і що не було спростовано належними та допустимими доказами стороною позивача.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону, однією з підстав нікчемного правочину є здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, порушенням вимог законодавства.

Згідно приписів статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

На думку комісії банку з перевірки договорів (інших правочинів), рішення якої було оформлено Протоколом № 21 від 17.08.2015р., з урахуванням додатку до нього - Протоколу № 1 від 26.06.2015р., наведені операції були вчинені з наданням окремим кредиторам - клієнтам Банку нічим не обумовленої переваги, порівняно від інших кредиторів з аналогічними вимогами (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452VІ) та сформовано висновок про спробу цими особами - клієнтами Банку здійснити замах на заволодіння коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин, та на виконання вимог статті 38 Закону, відповідачем було направлено сторонам нікчемного правочину відповідні повідомлення щодо нікчемності правочину та застосовано наслідки нікчемного правочину.

При цьому, правочин є нікчемним, у зв'язку з порушенням нормативно-правових актів в момент його укладення. Нікчемність правочину підлягає виявленню, саме тому уповноважена особа забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними, в силу приписів Закону.

Таким чином, Законом передбачено право Уповноваженої особи Фонду виявляти нікчемні правочини, а саме ті правочини, які були укладені сторонами з порушенням норм чинного законодавства України та повідомляти сторони договору про нікчемність такого правочину.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання такого нікчемного правочину у судовому порядку недійсним не вимагається.

Таким чином випливає, що нікчемним правочин є не в силу рішення Уповноваженої особи та не з моменту прийняття такого рішення, а є нікчемним в силу Закону та з моменту укладення правочину.

Правочином, відповідно до статті 202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) У цьому разі визнання такого правочину недійсним судоми не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім таких, що пов'язані з його недійсністю.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, викладеною у п. 4 постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якої, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Щодо визнання дійсними договорів у судовому порядку, то, відповідно до статті 220 ЦК України, така можливість передбачена в разі ухилення сторони від його нотаріального посвідчення.

При цьому, Пленум Верховного суду України у п. 13 Постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підкреслив, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені у зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідачем обґрунтовано та правомірно прийнято рішення про визнання договору банківського вкладу «Сім днів» № 349958 від 27.05.2015 року нікчемним, у зв'язку з наявністю беззаперечних доказів наявності умислу ТОВ «КРОКУС-1» та позивача отримати кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що передбачає незаконне заволодіння державними коштами.

Крім того, судом враховано, що перевірка правочинів згідно статті 38 Закону України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою розпочалася 29 травня 2015 року, відповідно чинне на той момент законодавство не передбачало вимог до порядку виявлення нікчемних правочинів, та обов'язкову наявність нормативно-правових актів Фонду, які регулюють зазначений порядок, оскільки статтю 38 Закону було доповнено відповідними положеннями 16.07.2015р. Таким чином, перевірка договорів та вкладів фізичних осіб вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 ст. 38 Закону, була проведена правомірно та є дійсною.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 34, 36, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 203, 215, 216, 220 ЦК України, ст.ст. 60, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Пантіної Лобов Олександрівни про визнання нікчемного договору банківського вкладу «Сім днів» № 349958 від 27 травня 2015 року дійсним та про визнання незаконним рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу «Сім днів» № 349958 від 27 травня 2015 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: