Справа № 461/409/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/2574/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта(позивача) ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - Бучковського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 17 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір №7-1/191 к-07 на загальну суму 130000,00 дол. США з терміном повернення кредиту до 16.10.2014 року. Відповідно до п.1.1. цього Кредитного договору №7-1/191 к-07 процентна ставка за користування грошовими коштами - 12,75 % річних. Цього ж дня, між банком та ОСОБА_2 нібито було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 Зазначає, що 17 жовтня 2007 року він підписував багато документів та не пригадує достеменно чи підписував Договір поруки. Вважає, що підпис, поставлений в договорі поруки напроти прізвища та ініціалів «ОСОБА_2» вчинений іншою особою. Укладати Договір поруки та поручатися за виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань наміру не мав. У зв'язку з цим просив суд визнати недійсним договір поруки укладений 17 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним - відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, рішення є незаконним, та таким, що ухвалене з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу суду на те, що судом безпідставно відмовлено в проведені почеркознавчої експертизи підписів на договорі поруки, оскільки він зазначав, що не пам'ятає чи такий підписував в 2007 році, підпис на ньому не схожий на його власний, оригінал договору поруки у нього відсутній. Крім того, банком не надано суду оригінал договору поруки. Зазначає, що мотивом суду для відмови у задоволенні позовних вимог стало те, що відповідач надав суду оригінал додаткової угоди від 18.05.2009р. до договору поруки від 17.10.2007р., а відтак суд прийшов до висновку, що позивач, підписуючи додаткову угоду до договору поруки підтвердив, що він укладав договір поруки та є його стороною, а клопотань про проведення почеркознавчої експертизи додаткової угоди не надходило. Такі висновки суду вважає абсолютно незаконними, оскільки судом не враховано того, що у судовому засіданні його представник звернула увагу суду на те, що позивач не визнав, що він підписував таку додаткову угоду. Базовим правочином, з якого між сторонами виникають правовідносини поруки, а саме Договір поруки від 17.10.2007р., а додаткова угода є вже похідним правочином, а тому призначення судово-почеркознавчої експертизи додаткової угоди довело б тільки той факт, що Позивач не підписував додаткову угоду, що в свою чергу, потягло б недійсність саме додаткової угоди, а не Договору поруки від 17.10.2007р.. Окрім того, позовні вимоги в даній справі стосуються недійсності Договору поруки від 17.10.2007р., а не недійсності додаткової угоди від 18.05.2009р. Відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме визнати недійсним договір поруки від 17.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача(апелянта) ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача Бучковського С.В. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам закону.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, підписуючи додаткову угоду до договору поруки підтвердив, що він укладав договір поруки та є його стороною. Втрата оригіналу оспорюваного договору не може бути підставою для визнання договору недійсним, а відтак прийшов до переконання, що відсутні підстави для визнання недійсним договору поруки.

Проте, погодитись із вказаним висновком суду колегія суддів не може із наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 20.01.2016р. звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про визнання договору поруки недійсним з підстав передбачених ст.215 ЦК України.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що17 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №7-1/191 к-07 на загальну суму 130000,00 дол. США з терміном повернення кредиту до 16.10.2014 року. Відповідно до п.1.1. цього Кредитного договору №7-1/191 к-07 процентна ставка за користування грошовими коштами - 12,75 % річних.

Крім того, 17 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Відповідно до п.1 цього договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржника, що випливають з кредитного договору №7-1/191-к-07 від «17» жовтня 2007 року.

Згідно п.3 договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором, а згідно з п.4 договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до п.5 цього договору поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.

18 травня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № б/н до договору поруки від 17.10.2007 року(а.с.142-145). Згідно з цією додатковою угодою, сторони погодились внести зміни до Договору поруки від 17.10.2007 року у зв'язку із внесенням змін до основного кредитного договору № №7-1/191 к-07.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Намагаючись довести в суді факт неналежності підпису в оскаржуваному договорі поруки позивач просив суд призначити по справі судову почеркознавчу експертизу.

Ухвалою судового засідання, яка занесена в журнал судового засідання від 29.03.2016р. (а.с.40) представника відповідача(Банку) було зобов'язано представити оригінал оскаржуваного договору поруки від 17.10.2007р.. В свою чергу, не виконавши вимог ухвали суду про надання оригіналу оскаржуваного договору поруки, представник відповідача(Банку) не надав оригіналу зіславшись на його відсутність, що стало причиною відмови судом у призначенні почеркознавчої експертизи(а.с.74-75).

Оскільки в проведенні судової почеркознавчої експертизи був зацікавлений саме позивач, який тим самим хотів довести факт неналежності йому підпису на договорі поруки від імені поручителя, а відповідач як кредитор, за цим договором, ухилився від надання оригіналу оскаржуваного позивачем договору поруки, чим унеможливив проведення судової експертизи, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність волевиявлення позивача, як учасника правочину щодо укладення вказаного договору поруки.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно ст. ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За вище наведених обставин, оскаржуване рішення, підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним- задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки від 17 жовтня 2007р. укладений між ВАТ «Банк Універсальний»(правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»в користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 551,20 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета