АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Вербової І.М.

за участю секретаря Амборської Д.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- припинити право власності ОСОБА_5 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/6 частину квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 2/3 частини цієї квартири, відповідачу та третій особі належить по 1/6 частини цієї кватири. Квартира має загальну площу 42,8 кв.м, складається з 1 житлової кімнати площею 16,6 кв.м.

ОСОБА_5 у цій квартирі не проживає, зареєстрований за іншою адресою, частка, яка йому належить, є незначною, у зв'язку із чим ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом на підставі ст.365 ЦК України.

Не погодившись із первісним позовом, ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом, у якому просить вселити його у квартиру АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні квартирою, шляхом надання вільного доступу з наданням ключів від вхідних дверей.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що в жовтні 2016 року він отримав свідоцтво про право на спадщину на частину квартири, домовленості про порядок користування спільним майном не досягнуто, ОСОБА_1 перешкоджає вселенню.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 165328 грн. компенсації за відступлення 1/6 частки квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про те, що припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди, а також, що судом під час прийняття рішення про грошову компенсацію взято до уваги звіт експерта, який втратив чинність. Також вказує звіт не містить інформації про огляд оцінювачем об»єкта оцінки, даних про внутрішні (оздоблення) характеристики квартири.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Позивач, його представник та третя особа заперечували проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з»явишихся осіб, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_1 (2/3 частини - 1/2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 1998 року, 1/6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 04 жовтня 2016 року), та по 1/6 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 04 жовтня 2016 року.

Квартира має загальну площу 42,8 кв.м, складається з однієї житлової кімнати площею 16,6 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що частка відповідача у праві власності на квартиру є незначної, за своїми технічними характеристиками квартира не дозволяє спільне використання без порушення будь-чиїх прав, при цьому права ОСОБА_5 не будуть істотно порушені.

Визначаючи розмір грошової компенсації, суд виходив з даних висновку про вартість майна від 27 жовтня 2016 року за результатами Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз».

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин 1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 365 ЦК Україниправо особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

У постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року (справа № 6-37цс13) зазначено, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК Україниза умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для застосування ст.365 ЦК України, а відтак і відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки частка у квартирі є незначною, квартира є однокімнатною, виділ кожному у натурі окремої житлової площі є неможливим. Окрім того, позивачем внесено відповідні кошти на депозитний рахунок суду.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що припинення права власності завдасть істотної шкоди інтересам відповідача відхиляються колегією суддів, оскільки є безпідставними.

Так, з матеріалів справи убачається, що відповідач в квартирі АДРЕСА_4 в Києві ніколи не проживав та до отримання у спадщину частини цієї квартири не перебував на реєстраційному обліку за цією адресою, мав інше зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання. За таких обставин відсутні підстави уважати про завдання будь-якої шкоди відповідачу.

Доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру виплати грошової компенсації на підставі Звіту ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» 27 жовтня 2016 року, в якому зазначено про строк його дії не більше 6 місяців з дати оцінки, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Звіт було складено 27 жовтня 2016 року та 07 листопада 2016 року позивач звернулась до суду із цим позовом, надавши Звіт в якості письмового доказу, та ухвалою суду від 10 січня 2017 року у справі відкрито провадження, рішення ухвалено 16 червня 2017 року. Протягом розгляду справи відповідачем вартість квартири, визначена цим Звітом, не спростовувалась, доказів на підтвердження іншої вартості надано не було. За таких обставин з урахуванням засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства судом обґрунтовано вирішено справу на підставі даних Звіту.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

І.М. Вербова