ухвала

іменем україни

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велта», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вона», про стягнення суми страхового відшкодування, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вона» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 29 листопада 2013 року між нею і Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Велта» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Велта»), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вона» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Вона»), укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 100 серії ТР.

Згідно з умовами договору застрахованим транспортним засобом є Skoda Super В, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності; страхова сума автомобіля визначена у розмірі 318 478 грн.

Строк дії договору визначено з 29 листопада 2013 року до 09 грудня 2014 року.

29 вересня 2014 року у м. Харкові по провулку Отакара Яроша біля будинку № 16 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Державної автомобільної інспекції.

25 вересня 2014 року ОСОБА_6 подала заяву до страхової компанії з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та проханням про виплату страхового відшкодування.

За результатами проведення експертного розрахунку був складений відповідний висновок та вартість відновлюваного ремонту автомобіля склала 13 564,00 грн.

ОСОБА_6 було замовлено незалежне експертне автотоварознавче дослідження з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 14741/14-54 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Skoda Super В, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склала 47 238,17 грн.

Вказаний висновок був направлений ПрАТ «Страхова компанія «Велта» для проведення відповідного корегування щодо розміру страхового відшкодування, однак цього зроблено останнім не було, у зв'язку з чим позивач вважає, що сума недоплаченого страхового відшкодування складає 33 726,17 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року позовні вимогиОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велта», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вона» суму страхового відшкодування у розмірі 33 726,17 грн, 1682,45 грн - пені за прострочення виконання зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту від 29.11.2013 року та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 811,80 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року доповнено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велта», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вона» про стягнення суми страхового відшкодування.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велта», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вона» на користь держави судовий збір у розмірі 362,20 грн.

УхвалоюАпеляційного суду Харківської області від 07 липня 2016 року рішенняДзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «СК «Вона» просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сума, відшкодована відповідачем, розрахована відповідно до звіту, який не є експертним дослідженням, не має відповідного мотивування, а тому стягненню на користь позивача підлягає різниця між матеріальним збитком, визначеним висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, та виплаченою відповідачем сумою.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 29 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ПрАТ «Страхова компанія «Велта», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «Вона», укладено договір № 100 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язанні з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом Skoda Super В, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За умовами зазначеного договору страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходи по оформленню всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику; у разі несвоєчасної виплати страхового відшкодування, сплатити страхувальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки; відшкодуванню підлягає тільки пряма шкода, завдана транспортному засобу внаслідок настання страхового випадку, виключаючи втрачену вигоду, витрати на оренду або найм іншого транспортного засобу, моральну шкоду та інші непрямі збитки.

Судом також встановлено, що 25 вересня 2014 року у м. Харкові по провулку Отакара Яроша біля будинку № 16 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої застрахований автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою державної автомобільної інспекції.

26 вересня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до страхової компанії з заявою про виплату суми страхового відшкодування у зв'язку із зазначеною подією, нею подані необхідні документи та страховою компанією здійснено відшкодування завданих збитків на підставі звіту від 10 листопада 2014 року № 00/36.11.14, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Асістанс - України», у розмірі 13 512,88 грн.

Згідно з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 листопада 2014 року № 14741/14-54 вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_6, складає 47 238,17 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про страхування», умов договору страхування від 29 листопада 2013 року страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 3.1 договору страхову суму було узгоджено сторонами в розмірі 318 478,00 грн.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відшкодування шкоди здійснюється в межах страхової суми та розміру шкоди з урахуванням франшизи та відношення страхової суми до ринкової вартості транспортного засобу. Таким чином, сума страхового відшкодування не тотожна сумі страхової виплати.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Стандарт), який є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, передбачено, що у разі виникнення необхідності у визначенні розміру ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення. Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків (п. 32).

Відповідно до п. 17 Стандарту у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об'єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов'язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключення до неї суми податку на додану вартість. Умова щодо визначення ринкової вартості з включенням суми податку на додану вартість зазначається у договорі на проведення оцінки майна.

Відповідно до пп. 3.2.3 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про страхування» операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. Страхова компанія, надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку виплачує страхову виплату, розмір якої визначається на підставі розміру матеріального збитку, розрахованого шляхом проведення відповідної експертизи.

Враховуючи зазначене, уразі якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюються з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

У разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюються без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, (далі - Методика) величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного пошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення того (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) у автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення нього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Відповідно до п. 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати її вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суди попередніх інстанцій на порушення ст. ст. 213-214 ЦПК України, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, належним чином не обґрунтували своїх висновків щодо необґрунтованості доводів відповідача, не встановили обставин, що мають значення для справи та не дослідили наявних у матеріалах справи доказів, не навели при цьому переконливих доводів їх належності та допустимості, зокрема щодо включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість, розрахунку ринкової вартості транспортного засобу та вартості матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості, а також про те, що відшкодовуванню підлягає лише завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП.

Крім того, суди належним чином не обґрунтували своїх висновків щодо необґрунтованості доводів відповідача щодо неповноти висновку експертизи, не визначили, які прийоми та методи експерт використовував та чи достатньо він мав доказового матеріалу для проведення відповідної експертизи.

У порушення вимог ст. 189 ЦПК України суд не вирішив питання про виклик експерта для роз'яснення і доповнення свого висновку.

Для правильної оцінки вказаних обставин, які мають важливе юридичне значення для вирішення цієї справи, суд мав право поставити на обговорення питання про призначення додаткової чи повторної експертизи (ст. 150 ЦПК України).

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вона» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік