Справа № 502/1467/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тюміна О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Припас А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кілія Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права постійного користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 17 серпня 2017 року до Кілійського районного суду з позовною заявою до Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області з вимогами:

- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті чоловіка, ОСОБА_3, який помер 29.05.2010 року;

- встановити факт належності ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою, площею 4,40 га, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, Дмитрівська сільська рада, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_3, який помер 29.05.2010 року, яка належала йому на підставі Державного акта на право постійного користування землею, серія ІІ-ОД №021779 від 22.02.1999 року, виданого на підставі розпорядження Кілійської районної держадміністрації Кілійського району Одеської області від 13.08.1997 року;

- визнати за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою, площею 4,40 га, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, Дмитрівська сільська рада, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 07.04.2014 року.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог, в позовній заяві зазначив, що його діду, ОСОБА_3, на праві постійного користування належала земельна ділянка, площею 4,40 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області. Після смерті ОСОБА_3, який помер 29.05.2010 року, у порядку спадкування за законом право постійного користування земельною ділянкою перейшло до його дружини, ОСОБА_2, яка за оформленням спадкового майна до нотаріальної контори не зверталася. 07 квітня 2014 року ОСОБА_2 померла. За життя спадкодавець на все своє майно на імя позивача залишила заповіт. Спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 позивач прийняв, шляхом звернення до нотаріальної контори. Під час звернення до нотаріальної контори позивачу, як спадкоємцю за заповітом, було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю майно та надано розяснення щодо того, що право постійного користування земельною ділянкою спадкодавцем за життя не було переоформлено на своє імя та рекомендовано звернутися до суду.

Позивач, ОСОБА_1, на розгляд справи, до суду не зявився, подав заяву про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, Дмитрівська сільська рада Кілійського району Одеської області, повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи, до суду не з'явилася, представник надав на адресу суду заяву про згоду з позовною заявою і просить розглянути справу без представника сільської ради.

Дослідивши докази, надані сторонами у справі, та розглянувши справу в межах позовних вимог, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії IІ-ОД №021779, виданого 22 лютого 1999 року на підставі розпорядження Кілійської районної держадміністрації Кілійського району Одеської області від 13 серпня 1997 року №382, ОСОБА_3 передано у постійне користування земельну ділянку площею 4.40 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Дмитрівської сільської ради. /а.с. 12/

Відповідно до свідоцтва про одруження серії VI-УР №382532, виданого 10.10.1964 року Дмитрівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. /а.с. 16/

ОСОБА_3 помер 29.05.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №226663, виданим Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області 01 червня 2010 року. /а.с. 18/

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, прийняла його дружина ОСОБА_2, оскільки проживала зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області №859 від 17.07.2017 року. /а.с. 13/

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, який помер 29.05.2010 року, у тому числі право постійного користування земельною ділянкою, площею 4.40 га, прийняла його дружина ОСОБА_2.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 371938, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області 10.04.2014 року, ОСОБА_2 померла 07 квітня 2014 року /а.с. 17/.

За життя ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 залишила заповіт, посвідчений 02.11.2012 року секретарем Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області ОСОБА_4, в якому все належне їй майно заповіла позивачу. /а.с. 8/

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

20 квітня 2016 року ОСОБА_1 отримано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно належне ОСОБА_2, яка померла 07 квітня 2014 року. /а.с. 9-11/

Відповідно листа Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області від 07.07.2017 року № 1408/02-14 видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 4.40 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Кілійсьткого району Одеської області та належала чоловіку померлої ОСОБА_3 (помер 29 травня 2010 року), спадщину після якого ОСОБА_2 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, неможливо в звязку з тим, що відповідно до п. 6 розділу 9 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи., які мають у постійному користуванні земельні ділянки, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності, тобто спадкодавець за життя повинен був переоформити право постійного користування землею у право власності. Позивачу рекомендовано звернутися до суду за захистом його прав.. /а.с. 7/

Пунктом 6 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власноті або право оренди на них.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року, положення пункту 6 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України втрачають чинність як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині зобовязання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Таким чином, враховуючи зазначене, не переоформлення за життя спадкодавцем права постійного користування земельною ділянкою на право власності на спірну земельну ділянку не є підставою для припинення право постійного користування землею, та у свою чергу не є перешкодою для передання такого право у порядку спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого їх встановлення.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зважаючи на встановлені обставини та дослідженні докази суд приходить до висновку, що заявлений позивачами позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1223, 1233, 1261 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті чоловіка, ОСОБА_3, який помер 29.05.2010 року.

Встановити факт належності ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою, площею 4,40 га, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, Дмитрівська сільська рада, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_3, який помер 29.05.2010 року, яка належала йому на підставі Державного акта на право постійного користування землею, серія ІІ-ОД №021779 від 22.02.1999 року, виданого на підставі розпорядження Кілійської районної держадміністрації Кілійського району Одеської області від 13.08.1997 року.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право постійного користування земельною ділянкою, площею 4,40 га, розташованою за адресою: Одеська область, Кілійський район, Дмитрівська сільська рада, цільове призначення: для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 07.04.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5