Справа № 147/663/17
Провадження № 2/147/532/17
26.09.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області
у складі:головуючого судді Волошина І.А.,
з участю секретаря Свистун А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 жовтня 1995 року її син зареєстрував шлюб з відповідачем в Олександрівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, актовий запис № 12, а рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.07.2016 року у справі № 147/776/16-ц його було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхала з житлового будинку по вул. Соборна, 74 в селі Демківка Тростянецького району Вінницької області та поїхала на постійне місце проживання в м. Київ. Відповідно до відомостей домової книги на вищевказаний будинок відповідач зареєстрована в ньому, проте не проживає фактично з липня 2016 року, що порушує права позивача, передбачені Конституцією, цивільним та житловим кодексами.
Даний будинок ОСОБА_1 успадкувала від своєї тітки ОСОБА_3, та відповідно до свідоцтва № 361 про право приватної власності на домоволодіння вищевказаний будинок належить їй на праві приватної власності.
Добровільно ОСОБА_2 з вищевказаного будинку не бажає виписуватися, у звязку з чим позивач звернулася до суду та просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування будинком по вулиці Соборна, 74 в селі Демківка Тростянецького району Вінницької області. Також просила стягнути з відповідача на її користь усі понесені нею судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася просила про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечила.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином судовими повістками, надісланими за місцем її реєстрації. Причини неявки суд не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано.
Враховуючи неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку розташованого по вул. Соборна, 74 в селі Демківка Тростянецького району, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на будинковолодіння №361 від 11.02.1991 року (а.с.7 ).
07 жовтня 1995 року син позивача зареєстрував шлюб з відповідачем в Олександрівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, актовий запис № 12, а рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.07.2016 року у справі № 147/776/16-ц його було розірвано (а.с.13).
Згідно довідки №836 від 07.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою с. Демківка Тростянецького району по вул. Соборна, 74, не проживає з липня 2016 року (а.с.8).
Згідно письмових свідчень ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідач з липня 2016 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14,15).
Згідно даних побудинкової книги, ОСОБА_2 зареєстрована за вищевказаною адресою. Станом на день розгляду справи за власною ініціативою з місця реєстрації не знята.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 15.07.2016 року (з моменту набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу) не є членом сімї позивача, за вказаною вище адресою не проживає та з реєстраційного обліку не знялася.
Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.
На підставі зазначеного, можна зробити висновок, що реєстрація особи за місцем проживання надає особі можливість користування житлом.
Враховуючи, що законодавством України не передбачено порядку втрати права користування житлом особою, яка не є членом сім'ї власника та у такої особи відсутній договір найму житла, суд відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦК України застосовує до спірних правовідносин закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогію закону), а саме положення, які містяться в ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Згідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.
Таким чином, оскільки відповідач добровільно не змінила реєстрацію місця проживання після розірвання шлюбу, договір найму житла відсутній, відповідач не являється членом сім'ї позивача, то ним порушено право власності (розпорядження власністю на свій розсуд) позивача і його право щодо вимоги захисту порушеного права є законним і підлягає захисту. У зв'язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Замовником ОСОБА_1 згідно квитанції від 28.08.2017 без номера заплочено адвокату ОСОБА_7 5000 грн. за надання правової допомоги.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно з положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191 «Про граничний розмір компенсації виплат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції чинній на момент ухвалення судового рішення) затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ.
Статтею 1 передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу станом на день ухвалення рішення містить відмітки про кількість витраченого часу адвоката ОСОБА_7 у розгляді даної справи та розмір ставки за годину його роботи.
Виходячи із тривалості часу зайнятості адвоката у розгляді справи, а саме 2 год. 30 хв., суд вважає, що оплата послуг адвоката складає суму 1600,00 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позива судовий збір у розмірі 640,00 грн. та витрати за надання правової допомоги у розмірі 1600,00 грн.
На підставі ст. ст. 10, 60, 79, 88, 158, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 383, 387, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст.. 71, 72, 163 Житлового кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком № 74 по вулиці Соборна, в селі Демківка Тростянецького району Вінницької області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок грн. ) 00 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1600 (одна тисяча шістсот грн. ) 00 коп. витрат на правову допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя