Справа № 226/2348/17
Провадження №2/226/942/2017
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

21.12.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати квартиру №6 будинку№9 мікрорайону Західного в м. Мирнограді спільною власністю подружжя, визнати за нею та за відповідачем право власності на ? частину вказаної квартири за кожним, мотивуючи вимоги тим, що квартира була придбана ними у період шлюбу, а відповідачем не визнається її право власності на квартиру.

Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій вона просить в якості забезпечення позову накласти арешт на спірну квартиру. Заява про забезпечення позову обґрунтовується наявністю у позивача відомостей про намір відповідача продати квартиру без її згоди або переоформити її на третіх осіб.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві.

У відповідності з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В той самий час, позивачем не надано доказів належності спірного майна саме ОСОБА_2, ці відомості витребувані судом за заявою позивача під час відкриття провадження у справі 21.12.2017, однак наразі відсутні, що унеможливлює розгляд заяви про забезпечення позову без порушення строків такого розгляду.

За таких умов суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність на теперішній час підстав, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову. Одночасно з цим суд розяснює позивачеві її право звернутися до суду із заявою про забезпечення позову після отримання судом відомостей, які б підтверджували право власності відповідача на спірну квартиру.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153,260,353,354 ЦПК України суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення до апеляційного суду Донецької області.

Суддя: