Справа № 640/5957/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Харкові, треті особи - Державна казначейська служба України, Головне управління ДКС України в Харківській області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 27000 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 6500,00 грн. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 21.12.2016 року позивач уклав договір про надання послуг водія, згідно якого взяв на себе зобов'язання надати замовнику послуги із перевезення, останнього, використовуючи власний автомобіль, в період з 25.12.2016 року по 24.01.2017 року. Проте, 24.12.2017 року працівниками УПП у м. Харкові щодо позивача було складено протокол серії АП2 №015540 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та вилучено його водійське посвідчення серії НОМЕР_2 видане 15.07.2010 року ВРЕР м. Ровеньки УДАІ УМВСУ в Луганській області. Внаслідок вилучення посвідчення водія, позивач був позбавлений можливості виконувати обов'язки за договором про надання послуг водія, про що було складено акт про розірвання договору від 24.12.2016 року. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року по справі №643/331/17 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП було закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У зв'язку з вищевказаними обставинами, позивач вважає, що його права були незаконно порушені та внаслідок дій працівників УПП у м. Харків він був позбавлений доходів, які він міг одержати якби його права не були порушені. На думку позивача, дії працівників УПП у м. Харкові не мали під собою достатніх правових підстав з огляду на відсутність події і складу адміністративного правопорушення, як встановлено постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року, а тому позбавлення позивача водійського посвідчення (а як наслідок - права користування належного позивачу автомобіля, що призвело до неможливості виконання позивачем взятих на себе за договором про надання послуг водія від 21.12.2016 року обов'язків) було здійснено всупереч нормам діючого законодавства. Позивач, маючи намір захистити свої порушені права, звернувся за отриманням правової допомоги, для чого уклав відповідний договір, відповідно до якого позивач сплатив кошти за надані послуги в сумі 6500,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача УПП у м. Харкові в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив.

Представник третіх осіб Державної казначейської служби України та ГУ ДКС України в Харківській області ОСОБА_3 в судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу, 24.12.2016 року о 03 год. 52 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 в районі будинку 56 по пр. Ювілейному в м. Харкові з ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. За даним фактом відносно позивача було складено протокол серії АП2 №015540 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року, яка набрала чинності 27.02.2017 року, адміністративну справу відносно позивача за ст. 130 ч.1 КУпАП - закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач своє право на відшкодування шкоди, а саме упущеної вигоди, обґрунтовував незаконністю дій поліцейських УПП у м. Харків щодо складання адміністративного протоколу, оскільки це позбавило позивача заробітку відповідно до договору про надання послуг водія від 21.12.2016 року, який було достроково розірвано 24.12.2016 року, тому позивач просить стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 27000 грн.

Саме по собі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 2 частини другої тієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

У даній справі, збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Стаття 22 ЦК України практично визнає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений, обґрунтований, безумовний і реальний дохід.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків настає за наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. 4 ст. 623 ЦК України визначено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд, враховуючи вказані норми закону, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, виходить із того, що діями відповідача не порушено право позивача у правовідносинах, які виникли між позивачем та ОСОБА_2, оскільки договір про надання послуг водія від 21.12.2016 року було розірвано за згодою сторін, та вказано, що претензій та зобов'язань щодо одна одної сторони не мають. Також, вказаним договором були передбачені обов'язки водія, а в акті про дострокове розірвання договору зазначено також, що цей договір вважається розірваним у зв'язку з неможливості виконання його умов у зв'язку з позбавленням прав та вилучення посвідчення водія. Але, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно позивача, вказано, що він отримав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом 24.12.2016 року, тобто не був позбавлений можливості виконувати свої обов'язки водія відповідно до даного договору, оскільки даний дозвіл видається водієві на строк 3 місяці, а постанова відносно позивача була винесена 14.02.2017 року, яка набула чинності та видана позивачу 27.02.2017 року. Тому суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розумінні ст. 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди в розмірі 27000 грн. Також, до суду не надано належних доказів щодо протиправності дій працівників УПП у м. Харків, оскільки працівники поліції відповідно до ЗУ «Про національну поліцію» виконуються обов'язки передбачені цим законом, зокрема поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (ст. 23), а постанова про закриття провадження по справі не є підставою протиправності цих дій. У той же час встановлено, що позивач з адміністративним позовом щодо оскарження неправомірних дій працівників поліції не звертався, та дії працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення не правомірними не визнавались.

Що стосується витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Матеріали справи свідчать, що правову допомогу позивачеві надав адвокат ОСОБА_2 відповідно до договору про надання правової допомоги від 21.03.2017 року, відповідно до яких позивачем сплачено 6500,00 грн., які він просить стягнути з відповідача.

Але, у зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позову, то у вимозі про стягнення витрат на правову допомогу суд також відмовляє відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Харкові, треті особи - Державна казначейська служба України, Головне управління ДКС України в Харківській області про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий -