Справа № 344/1967/17
Провадження № 22-ц/779/1453/2017
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Томин О.О., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 серпня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

13 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 135 159, 47 грн.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 уклав з ним договір авансу на транспортний засіб марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1, 2001 року випуску на суму 5000 дол. США, що підтверджується копіює розписки написаної власноручно відповідачем.

Вказаний транспортний засіб на праві власності належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 476983. ОСОБА_2 отримавши кошти в сумі 5000 дол. США в якості авансового платежу за транспортний засіб в подальшому зобов»язаний був зняти його з обліку та перереєструвати на позивача, однак цього не зробив. Даний транспортний засіб був вилучений по виконавчому провадженню для погашення заборгованості відповідача за рахунок належного йому транспортного засобу.

Оскільки договору купівлі-продажу транспортного засобу укладено не було, то передана відповідачу грошова сума в розмірі 5000 дол. США є виключно авансом, а не завдатком, який підлягає поверненню позивачу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 135 159 грн 47 коп.

Вирішено питання судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог норм процесуального та матеріального права, невідповідність рішення вимогам законності і обґрунтованості.

Апелянт зазначив, що суд при винесенні рішення порушив вимоги ст.122 ЦПК України та не відмовив у відкритті провадження, у зв»язку з тим, що існує рішення суду, що набрало законної сили у спорі між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом, на думку апелянта, порушено вимоги норм ст. 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У розписці та дорученні зазначено дату - 2012 рік, позивач звернувся в суд з позовом у 2017 році, тобто через п»ять років.

Апелянт вважає, що розписка і довіреність які підписані стороною відповідача не можуть підтверджувати його обов»язок щодо повернення грошових коштів позивачу, оскільки останній сам не виконав своїх обов»язків зазначених у довіреності. Суд не врахував, що спір між сторонами фактично вичерпано, так як позивач більше п»яти років користувався транспортним засобом.

У розписці від 23.11.2012 року не зазначено, що ОСОБА_2 має повернути ОСОБА_1 грошові кошти у випадку не оформлення автомобіля на ОСОБА_1, а сама по собі розписка не є борговим документом, а тому у суду не було підстав для задоволення позовних вимог для стягнення боргу.

Апелянт, посилаючись на те, що суд не дав належної правової оцінки зібраним доказам по справі, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договору купівлі-продажу транспортного засобу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між позивачем, як покупцем та продавцем (відповідачем) укладено не було, а сторони по справі лише домовилися укласти договір про відчуження транспортного засобу в майбутньому, тому передана відповідачу грошова сума в розмірі 5000 доларів США є виключно авансом, а не завдатком, який підлягає поверненню позивачу.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 23 листопада 2012 року, відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, в рахунок вартості автомобіля НОМЕР_2, з умовою, що ОСОБА_1 згідно нотаріального доручення від імені ОСОБА_2 переоформить на своє ім'я автомобіль, відповідно до технічного паспорта на автомобіль, виданий взамін грошових коштів як вартості автомобіля (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 176983 від 12.12.2012 року вищезазначений автомобіль НОМЕР_2, 2001 року випуску належить на праві власності ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено та не заперечується сторонами, що договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладено.

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 29.07.2016 року транспортний засіб, належний на праві власності ОСОБА_2 - автомобіль НОМЕР_2 на підставі виконавчого провадження №47304293 від 10.07.2015 року вилучений.

Таким чином, ОСОБА_5 отримавши від ОСОБА_1 кошти в розмірі 5000 доларів США в рахунок вартості автомобіля НОМЕР_3, передав автомобіль ОСОБА_1 у володіння, однак договір купівлі-продажу даного транспортного засобу не укладено, а автомобіль як власність ОСОБА_2 вилучено на підставі виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами у справі укладено не було, то колегія суддів приходить до висновку, що передані згідно розписки від 23.11.2012 року ОСОБА_1 - відповідачу ОСОБА_2 кошти у сумі 5000 доларів США, судом першої інстанції правильно визнані авансом, та такими що підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 135159 грн. 47 коп., тобто сумі еквівалентній 5000 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на час пред»явлення позову.

Посилання апелянта на те, що спір між сторонами фактично вирішено, та що існує рішення суду про вирішення спору між тими ж сторонами та щодо того ж предмета спору не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем ОСОБА_2 з цього приводу у суді першої інстанції так і його представником ОСОБА_3 у засіданні апеляційної інстанції не представлено будь-яких доказів.

Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що суд порушив вимоги норм ст. 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст.256 ЦК Укораїни, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, згідно ст. 257 цього Кодексу, встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, згідно положень ч.1 ст. ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ч.3-5 ст. 267 ЦК Укрїни позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до відповідача у лютому 2017 року, оскільки автомобіль НОМЕР_2, яким він керував, було вилучено по виконавчому провадженню з метою погашення за його рахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2, який являється власником даного транспортного засобу. Оскільки за таких обставин укласти договір купівлі-продажу даного автомобіля позивач не взмозі, то звернувся за захистом свого порушеного права шляхом пре»явлення позову про стягнення коштів переданих ним ОСОБА_2 в рахунок вартості автомобіля. Таким чином, позивач пред»явив позов в межах позовної давності.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 серпня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

ОСОБА_6