АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2306/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,23 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі суддів Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

секретар: Наконечна М.М.;

особа що подала апеляційну скаргу: директор дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу дочірнього сільськогосподарського підприємства "Агрокомплекс" на рішення Камянського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Шкреба В.В. у справі за позовом дочірнього сільськогосподарського підприємства "Агрокомплекс" до ОСОБА_4 про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ДСП «Агрокомплекс» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_4 про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16 вересня 2010 року між сторонами строком на 5 років було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0311 площею 3,64 га. Даний договір 28 грудня 2011 року пройшов державну реєстрацію. 4 вересня 2015 року ДСП «Агрокомплекс» звернулося до ОСОБА_4 з повідомленням про намір продовження дію договору. До вказаного повідомлення позивач долучив проект Додаткової угоди про продовження дії договору до 16 вересня 2020 року, який ОСОБА_4 отримала 15 вересня 2015 року особисто.

Однак, вказував, що на момент звернення з позовом ОСОБА_4 не розглянула звернення ДСП «Агрокомплекс», який продовжує користуватись спірною земельною ділянкою та сплачує орендну плату за землю.

Просив визнати договір оренди землі № 166 від 16 вересня 2010 року, укладений на пять років між сторонами, поновленим на той самий строк, а також визнати додаткову угоду про продовження дії цього договору укладеною.

Рішенням Камянського районного суд Черкаської області від 23 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ДСП «Агрокомплекс» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ДСП «Агрокомплекс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції при розгляді справи були порушені норми матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказував на те, що суд першої інстанції не врахував, що після пятирічного терміну, орендар продовжував користуватися орендованою земельною ділянкою, сплачувати орендну плату та є її законним орендарем відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Суд, при прийнятті рішення не взяв до уваги норму ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» в редакції чинній станом на 15 вересня 2015 року.

Заслухавши осіб, які зявились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що орендодавець мав заперечення щодо подальшого використання земельної ділянки орендарем, про що його повідомив, і починаючи з 11.07.2016 року земельна ділянка оброблялась самим власником по закінченню дії договору. Крім цього, заява Позивача про продовження намірів була подана пізніше ніж за місяць до закінчення дії договору, а тому не було дотримано обовязкової умови для вирішення питання пролонгації договору оренди землі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 має у приватній власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,64 га з кадастровим номером :03:000:0311, що розташована в адміністративно-територіальних межах Райгородської сільської ради Камянського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.50).

16 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ДСП «Агрокомплекс» було укладено договір оренди землі № 166 строком на 5 років, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою.

16 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ДСП «Агрокомплекс» був підписаний акт прийому передачі земельної ділянки (а.с.6 зворот).

28 грудня 2011 року договір оренди землі був зареєстрований у відділі Держкомзему про що у державному реєстрі земель вчинено запис за № 00715 (а.с.6).

12 серпня 2015 року, тобто в період часу з дня укладення договору оренди земельної ділянки до закінчення його дії, ОСОБА_4 звернулася до ДСП «Агрокомплекс» із заявою про небажання продовжувати договір оренди землі, про що свідчить опис вкладення цінного листа (а.с.54).

Даний лист ДСП «Агрокомплекс» отримало про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.55).

Також, 04 вересня 2015 року ДСП «Агрокомплекс» направив на адресу ОСОБА_4 лист-повідомлення про намір продовження терміну дії договору оренди землі до 2020 року та проект Додаткової угоди.

Таким чином, ще до направлення листа ДСП «Агрокомплекс», ОСОБА_4 вже 12 серпня 2015 року заперечував проти продовження орендних відносин, про що належним чином сповістила позивача.

Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ст.13 ЗУ «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627ЦК України).

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно ст.19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

ОСОБА_4 12 серпня 2015 року звернулася до ДСП «Агрокомплекс» із заявою про небажання продовжувати договір оренди землі, про що свідчить опис вкладення цінного листа (а.с.54).

Частинами 1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, мас переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Тому, оскільки орендар висловив своє волевиявлення та відповідно до вимог ст.. 33 ЗУ «Про оренду землі» у встановленому порядку повідомив ДСП «Агрокомплекс» про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, то не вбачається підстави для визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі, що припинив свою дію.

З вищезазначеного не вбачається, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушень норм матеріального чи процесуального права та залишив не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції, що орендодавець мав заперечення щодо подальшого використання земельної ділянки орендарем, про що його повідомив, крім цього, заява позивача про продовження намірів була подана пізніше ніж за місяць до закінчення дії договору, а тому не було дотримано обовязкової умови для вирішення питання пролонгації договору оренди землі.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу дочірнього сільськогосподарського підприємства "Агрокомплекс"- залишити без задоволення.

Рішення Камянського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом дочірнього сільськогосподарського підприємства "Агрокомплекс" до ОСОБА_4 про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Гончар Н.І.

ОСОБА_5

ОСОБА_6

Повний текст постанови виготовлено 28 грудня 2017 року.