АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року про визнання неподаним та повернення позивачу позову ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів визнано неподаним та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки судом було невірно застосовано закон, який регулює спірні правовідносини. Зазначив, що ОСОБА_3 є споживачем фінансових послуг, а тому на правовідносини за його участю, що випливають з договору про надання таких послуг, розповсюджує свою дію Закон України «Про захист прав споживачів». Положеннями даного Закону передбачено, що споживачі мають пільги по сплаті судового збору, а саме: звільняються від його сплати за позовами, пов'язаними з порушеннями їх прав, що суд першої інстанції не врахував та помилково залишив позов ОСОБА_3 без руху в зв'язку з несплатою судового збору, а в подальшому визнав його неподаним і повернув з підстав не усунення недоліків. Посилався на те, що передбачений в Законі України «Про судовий збір» перелік пільг по сплаті судового збору не є вичерпним, а тому відсутність в цьому переліку споживачів не свідчить про те, що останні не звільняються від його сплати. Вважає, що внесення змін до Закону України «Про судовий збір» та звуження внаслідок цього обсягу процесуальних прав споживачів суперечить за своїм змістом положенням Конституції України. Зазначив, що спеціальним актом - Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено механізм захисту прав споживача, складовою частиною якого є право на судовий захист, для реалізації якого цей Закон і передбачає звільнення їх від сплати судового збору, що підтверджується також численною практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Залишаючи позов ОСОБА_3 без руху та, в подальшому, повертаючи його через несплату судового збору, суд першої інстанції не врахував положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, де зазначається, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду чи ускладнювати його.

В судове засідання сторони не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 грудня 2016 року ОСОБА_3 та інші звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів виділено в окреме провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року позов ОСОБА_3 було залишено без руху в зв'язку з порушенням вимог, встановлених ч. 5 ст. 119 ЦПК України, а саме: до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору або доказів на підтвердження звільнення від його сплати, так як доводи позивача про звільнення від його сплати на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про судовий збір», як спеціальним актом, таких пільг для споживачів не встановлено.

25 травня 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва від представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надійшла заява, в якій він зазначає, що повністю не погоджується з висновками, викладеними в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, вважає їх такими, що мають хибне обґрунтування, та, посилаючись на практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у справах з подібними правовідносинами, наполягає на наявності в його довірителя пільг щодо сплати судового збору, а тому просить відкрити провадження у справі та не порушувати право ОСОБА_3 на судовий захист.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів визнано неподаним і повернуто позивачу.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції послався на положення ст. 121 ЦПК України, зазначаючи, що ОСОБА_3 вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року не виконав, подана ним заява не усуває визначені судом недоліки, а лише містить заперечення щодо висновків суду про наявність підстав для залишення позову без руху, а тому, його позовна заява підлягає визнанню неподаною та поверненню.

Проте, в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 30 ЦПК Українисторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Предметом спору в цивільному процесі варто вважати конкретну матеріально - правову вимогу, що пред'явлена позивачем до відповідача. Підставою спору є обставини, якими обґрунтовується така вимога. (пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року)

Відтак, визначення правової природи правовідносин сторін, з приводу яких виник спір, прямо залежить від суб'єктного складу спору, його предмету і підстав, тобто, від того, на чому він ґрунтується та з чого виникає.

ОСОБА_3 було пред'явлено даний позов до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти за вкладами в Публічному акціонерному товариству «Банк Форум», посилаючись на те, що в даному Банку розпочато процедуру ліквідації, а тому Фонд, який в процесі ліквідації здійснює повноваження органів управління Банку, повинен погасити наявну перед позивачем заборгованість.

Таким чином, вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на повноваженнях, які Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює як установа, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації.

Правовою підставою для пред'явлення таких позовних вимог є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими Фонд наділено повноваженнями виконувати функції органів управління неплатоспроможного Банку.

Одночасно, за змістом ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

В рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15рп/2011 висловлено правову позицію, відповідно до якої положення Закону України «Про захист прав споживачів» розповсюджується на споживачів фінансових послуг як в момент укладення договору щодо отримання таких послуг, так і в процесі його виконання.

З сукупного аналізу вказаних положень законодавства варто дійти висновку, що в правовідносинах, які виникають при укладенні та виконанні договору, який за своєю природою є договором про надання фінансових послуг, отримувач таких послуг має статус і користується правами споживача, а особа, що ці послуги надає, зобов'язана дотримуватися положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є особою, яка надає фінансові послуги, оскільки діє як юридична особа публічного права та є установою, створеною державою з метою забезпечення регулювання правовідносин в сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

В даному правовому статусі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приступає до виконання повноважень органів управління неплатоспроможного Банку, а тому, виконання ним таких функцій не свідчить про набуття статусу надавача послуг, який мав банк у правовідносинах з третіми особами.

З огляду на таке, у правовідносинах з клієнтами банку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виступає як публічна установа, яка виконує адміністративні функції, а сам споживач фінансової послуги - вкладник, виступає як особа, перед якою у неплатоспроможного банку наявні невиконані зобов'язання, тобто, має статус кредитора, а не споживача фінансової послуги.

Суд першої інстанції, визначаючись із правовою природою спірних правовідносин, на особливості статусу сторін спору уваги не звернув, та, вирішуючи питання щодо відповідності поданого ОСОБА_3 позову вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, виходив з того, що останній має статус споживача фінансової послуги, в зв'язку з чим помилково вважав визначальною обставиною при вирішенні питання про відкриття провадження у справі з'ясування обсягу процесуальних прав позивача як споживача, зокрема, наявності чи відсутності у нього пільг по сплаті судового збору.

За правилом ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 є частково обґрунтованими, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: