Справа № 639/5054/17
Провадження № 2/639/2142/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Гаврилюк С.М.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 14.06.2017, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру загальною площею 28,50 кв.м, житловою площею 15,00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В обґрунтування вимог заявником зазначено, що в порушення умов договору відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, а саме: не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 113473,23 грн. Тому, у банка відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припиненні недобросовісні дії щодо виконання обов'язків перед кредитором. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, перевіривши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов, серед іншого, забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (Зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, за ОСОБА_3 зареєстровано на підставі договору довічного утримання, р. № 3-571, 15.09.2003 Пятою Харківською державною нотаріальною конторою право вланості на житловий будинок з надвірними будівлями № 193 по вулиці Москалівській в м. Харкові, загальна площа якого становить 86,7 кв.м, житлова 55,4 кв.м, площа земельної ділянки 341 кв.м. Іншого майна за відповідачем не зареєстровано. Отже, суду не надано належних доказів щодо підтвердження права власності відповідача на нерухоме майно за адресою:м. Чернігів, АДРЕСА_2, на яке представник позивача просить накласти арешт.

Таким чином, зазначений в заяві вид забезпечення позову порушує права третіх осіб, яким належить на праві власності квартира загальною площею 28,50 кв.м, житловою площею 15,00 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, щодо розпорядження вказаним майном. Зазначене дає підстави суду відмовити представнику позивача у задоволенні необгрунтованої заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151 153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні необгрунтованої заяви представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Гаврилюк