РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О. О.

з секретарем Прокопчук Л.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, кредитної спілки «Захід-Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, кредитної спілки «Захід-Капітал» (надалі відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить звільнити з-під арешту, накладеного 27 травня 2010 року, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції, майно, належне на праві власності ОСОБА_3, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та виключити запис про обтяження з державних реєстрів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого згідно статуту ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ROХ0GК00000015, згідно з яким позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 34 000,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і ОСОБА_3 18 вересня 2008 року уклали договір іпотеки, згідно якого, ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

При примусовому виконанні судових рішень постановою від 27 травня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції накладено арешт на все майно ОСОБА_3

09 грудня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено рішення за позовом ЗАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Даним рішенням надано право позивачу на укладення договору купівлі-продажу квартири з будь-якою особою покупцем, але в силу накладеного арешту виконання судового рішення є не можливим.

Оскільки, в даному випадку договір іпотеки був укладений 18 вересня 2008 року, а постанова про арешт майна винесена в 2010 році, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки, заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 25.07.2016 року складає 161 658,13 дол. США, що значно перевищує вартість предмету застави, згідно витягу з реєстру іпотека позивача зареєстрована записом №1 та є чинною, отже наявні всі підстави для задоволення позову.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Окрім того, вказав, що в позовній заяві було допущено описку щодо дати винесення постанови державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна вказана дата 02 червня 2010 року, однак при отриманні копії постанови було встановлено, що вона винесена 27 травня 2010 року. Щодо заперечень відповідача вказав, що немає жодних доказів того, що позовні вимоги позивача в даній справі спрямовані на відчуження в односторонньому порядку житла ОСОБА_3

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, оскільки враховуючи, що накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є лише дією, спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому, а також те, що стягнення коштів за рахунок предмета іпотеки можливо лише у випадку порушення боржником основного зобовязання, а залишок коштів після задоволення вимог іпотекодержателя використовується для задоволення вимог інших стягувачів, тому факт накладення арешту на предмет іпотеки не може порушувати переважне право іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці. Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції було правомірно накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 Окрім того, Закон України «Про виконавче провадження», в редакції на момент подання даного позову, не визначає такої процедури як звільнення майна з-під арешту. Враховуючи, що у межах спірних правовідносин підтверджено правомірність накладення арешту на майно ОСОБА_3, тому відсутні правові підстави для зобовязання третьої особи звільнити з-під арешту іпотечне майно. Також, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» по даній справі спрямовані на відчуження в односторонньому порядку єдиного житла відповідача, в якому також живе малолітня дитина ОСОБА_3

Представник відповідача кредитної спілки «Захід-капітал» та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судових засідань, що підтверджується повідомленнями про вручення відправлення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що 18 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого згідно статуту є ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ROХ0GК00000015, згідно якого позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 34 000,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і ОСОБА_3 18 вересня 2007 року уклали договір іпотеки квартири, згідно якого, ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_3, накладено заборону 18 вересня 2007 року.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служи ОСОБА_4 міського управління юстиції ОСОБА_5 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 травня 2010 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2010 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задоволено частково: звернуто стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ЗАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Як на обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що виконання судового рішення Рівненського міського суду від 09 грудня 2010 року є не можливим, оскільки 02 червня 2010 року зареєстровано обтяження на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служи ОСОБА_4 міського управління юстиції ОСОБА_5 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 травня 2010 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 3 цього Закону у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

З вказаного випливає, що заставодержатель має переважене право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Таким чином, обтяження спірного нерухомого майна іпотекою було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек 02 жовтня 2007 року та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18 вересня 2007 року. При цьому обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служи ОСОБА_4 міського управління юстиції ОСОБА_5 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 травня 2010 року зареєстровано 02 червня 2010 року, тобто після обтяження спірного нерухомого майна іпотекою.

Крім того, відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до ч. 1 та 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час розгляду справи, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження,основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно з ч.1 ст. 51 цього Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

Водночас ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Згідно з ч. 6 ст. 51 цього Закону спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

А отже за змістом статті 51 Закону «Про виконавче провадження» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на те, що обтяження у вигляді іпотеки зареєстроване до реєстрації обтяження на підставі постанови державного виконавця.

Доводи представника відповідача про те, що факт накладення арешту на предмет іпотеки не може порушувати переважне право іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці на увагу не заслуговують, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк», як вказано вище, має переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, оскільки виконавче провадження відкрито та накладено арешт на спірне майно після реєстрації іпотечного обтяження спірного майна, тому заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливлює виконання умов кредитного договору та договору іпотеки шляхом звернення стягнення на заставлене майно і позбавляє права ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, чим обмежуються права ПАТ КБ «ПриватБанк» як заставодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, кредитної спілки «Захід-Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про звільнення майна з-під арешту - задовольнити повністю.

Звільнити з-під арешту, накладеного 27 травня 2010 року, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 міського управління юстиції, майно, належне на праві власності ОСОБА_3, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та виключити запис про обтяження з державних реєстрів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 06 квітня 2017 року.

Суддя О.О. Першко