У Х В А Л А

16 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» Стрюкової І.О. до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства КБ Надра» Стрюкової І.О. про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 6 грудня 2006 року № 56-Б, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Надра». Визнано недійсним іпотечний договір від 5 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 3508 (зі змінами внесеними 9 квітня 2010 року договором про внесення змін до договору іпотеки, що посвідчений за реєстровим № 1253). Визнано недійсними договори поруки від 6 грудня 2006 року № 56-Б/П-1 (зі змінами та доповненнями), укладений між ОСОБА_6 та ПАТ «КБ «Надра», № 56-Б/П-2 від 6 грудня 2006 року (зі змінами та доповненнями), укладений між ОСОБА_7 та ПАТ «КБ «Надра»; № 56-Б/П-3 від 25 вересня 2014 року (зі змінами та доповненнями), укладений між ОСОБА_8 та ПАТ «КБ «Надра». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2016 року, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 5 грудня 2006 року № 56-Б у розмірі 40 352,44 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становила 1 052 391 грн 64 коп., з них: заборгованість за кредитом у розмірі 35 183,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становила 917 592 грн 72 коп., заборгованість за процентами у розмірі 5 168,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становила 134 798 грн 91 коп., та пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 24 185 грн 03 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилено. Рішення Апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 559, частин 1, 2 статті 1049, частини 2 статті 1050, частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_478362/ed_2016_12_06/pravo1/T279000.html?pravo=1>.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року, 23 вересня 2015 року, 16 березня, 14 вересня, 12 грудня 2016 року, 24 травня 2017 року, постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, 2 вересня 2015 року та 16 листопада 2016 року.

Перевіривши наведені в заявах доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, апеляційний суд, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, виходив із того, що інформація про умови кредитування, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо була надана позичальнику, отже порушень Закону України «Про захист прав споживачів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2016_12_20/pravo1/T102300.html?pravo=1> банком не було. Крім того, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору та додаткових угод до нього вказує на те, що їх укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, відтак, волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі; при укладенні кредитного договору ОСОБА_4 були відомі всі його умови, не існувало ніяких інших обставин, які б примусили прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах. Тому, враховуючи статті 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2016_11_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 554 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2016_11_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 549 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843619/ed_2016_11_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 610 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2016_11_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, з урахуванням положень кредитного договору та договорів поруки, з відповідачів на користь банку підлягає стягненню сума заборгованості солідарно.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року, суди відмовили у задоволенні позову з підстав, передбачених частиною 4 статті 267 ЦК України, у зв'язку з пропущенням строку позовної давності; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року, суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходили з того, що позивач, направляючи на адресу відповідачів вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості, не виконав передбаченого укладеним між сторонами договору обов'язку щодо надіслання такої вимоги цінним листом з описом та повідомленням про вручення. Тому суд, дійшов висновку про те, що зазначені вимоги не є вимогами про дострокове повернення кредитних коштів у розумінні умов договору, а отже звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним. Крім того, апеляційним судом установлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором та за процентами за користування кредитом відсутня.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновки щодо застосування статті 559 ЦК України зроблені в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, 2 вересня 2015 року та застосування статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зроблені в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року на які посилається у своїй заяві ОСОБА_4, не суперечать висновку зробленому судом касаційної інстанції у справі про перегляд якої подано заяву.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, 16 березня, 14 вересня 2016 року та 24 травня 2017 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» Стрюкової І.О. до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства КБ Надра» Стрюкової І.О. про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко