Справа № 461/1932/16 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/983/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участю третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

22.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що третьою особою - ОСОБА_5 щодо нього було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, в ході якого йому були завдані тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому другого ребра зліва по лопатковій лінії, пошкодження ключино-акроміального зчленування зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 290/14 від 18.07.2014 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 13.07.2015 року у справі №461/11592/14-к встановлено, що ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. В ході судового розгляду ОСОБА_5 свою вину у вчиненні визнав частково, завдану матеріальну і моральну шкоду не відшкодував. В результаті неправомірних дій відповідачів ОСОБА_2 було завдано тілесні ушкодження, Завдану йому матеріальну шкоду оцінював в сумі 61 593,09 грн., що включало компенсацію за знищення його особистих речей, а також витрати на лікування. Крім того, неправомірними діями відповідачів йому було задано моральну шкоду. Так, в момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, тривоги, страху за свої здоровя та життя. Наслідки перенесеної травми призвели до негативних змін у його житті. Завдану йому моральну шкоду оцінював в розмірі 71 212 грн., розмір якої підтверджується висновком психологічного дослідження на предмет моральної шкоди від 11.12.2015 року. Просив стягнути з відповідачів на його користь завдану йому майнову шкоду вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 39 572,35 грн., шкоду заподіяну життю та здоровю в сумі 22 020,74 грн. та моральну (немайнову) шкоду у розмірі 71 212 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану йому моральну шкоду, вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 15 000 грн. Вирішено питання судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням ТзОВ «Торговий дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України, чим обмежив право позивача на доступ до правосуддя. Вважає, що судом першої інстанції проігноровано та не надано правової оцінки допустимим та належним доказам, які підтверджують вартість шкоди, завданої здоровю, та матеріальної шкоди. Позивачем подано до суду копії квитанцій, товарні чеки та інші документи на підтвердження розміру понесених ним витрат та такі долучено до матеріалів справи. Зазначає, що мотиви відхилення доказів позивача не обгрунтовані в рішенні суду першої інстанції, що свідчить про упередженість суду та порушення ст. 212 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості судового рішення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч.1 ст.988, ч. 1 ст.990 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє механізмом, використання, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

За змістом ч.1 ст. 16, п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 35-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно ч.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Судом встановлено, що 15 липня 2014 року о 13:30 год. ОСОБА_5, керуючи автобусом марки «БАЗ-А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Львові та рухаючись ним по вулиці Дорошенка в напрямку проспекту Свободи, на перехресті проспекту Свободи вулиці Беринди, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме: п.п.1.5; 2.3 (б,д); 10.1. та 16.6, які виразилися в тому, що він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху та поворотом вліво не переконався, що це не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч на зелений сигнал основного світлофора, будучи нерейковим транспортним засобом, не надав дорогу велосипеду «Кубе» під керуванням ОСОБА_2, що рухався в зустрічному напрямку прямо, що і призвело до зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №290/14 від 18 липня 2014 року ОСОБА_2 заподіяно наступні ушкодження: закритий перелом другого ребра зліва по лопатковій лінії, пошкодження ключично-акроміального зчленування зліва, які утворилися від контакту з тупими предметами, могли бути спричинені 15.07.2014 року за кермом велосипеда під час ДТП, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя.

Вказані обставини встановлені вироком Галицького районного суду міста Львова від 13.07.2015 року у справі №461/11592/14-к, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. Даний вирок не оскаржувався, набрав законної сили. Тому, ці обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 61 593,09 грн., районний суд вірно виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування внаслідок ДТП за участю застрахованого транспортного засобу - автобуса марки «БАЗ-А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3.

Таким чином, враховуючи, що позивачем було порушено порядок та умови отримання ним страхового відшкодування, позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та витрат, понесених ним у звязку з лікуванням, не підлягають до задоволення.

Тому, в цій частині оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в його користь моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно результатів психологічного дослідження на предмет моральної шкоди від 11.12.2015 року, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2, становить 71 212 грн. Ця сума включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психічного стану.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції враховував характер та обставини вчиненого ОСОБА_5 правопорушення, ступінь його вини, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_2 у звязку з отриманими ним травмами, тривалість його лікування у медичних закладах, прикладення ним зусиль до відновлення вимушених змін у його життєвих стосунках.

За таких обставин, колегія суддів приходить до вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2моральної шкоди. Однак, при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 15 000 грн. районним судом не в повній мірі враховано стан здоров'я ОСОБА_2, тяжкість вимушених змін у його житті внаслідок ДТП, їх тривалість та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому, враховуючи глибину моральних страждань ОСОБА_2, причиновий зв»язок між діями відповідача та погіршенням стану здоров»я позивача, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 слід змінити, збільшивши такий до 25 000 грн.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 листопада 2016 року в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 змінити.

Стягнути з фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 25 000 (двадцять п»ять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_6