Справа №483/2053/16-ц 09.10.2017 09.10.2017 09.10.2017
Провадження №22-ц/784/1382/17
Справа № 483/2053/16-ц Головуючий у 1 інстанції Куцаров В.І. Провадження №22-ц/784/1382/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1 Категорія 27
У Х В А Л А
09 жовтня 2017 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого - Лисенка П.П.,
суддів Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,
за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (далі ПАТ "КРЕДОБАНК", Банк) до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и л а :
21 грудня 2016 року ПАТ "КРЕДОБАНК" звернулося до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №309Ф-08 від 11 грудня 2008 року на загальну суму 28 801 гривень 28 копійок і судовий збір, який обґрунтовувало наступним.
11 грудня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "КРЕДОБАНК", правонаступником якого є ПАТ "КРЕДОБАНК", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №309Ф-08. За ним Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000 гривень, під зворотне зобовязання останнього повернути таку ж суму грошей не пізніше 10 грудня 2011 року та сплачувати відсотки за користування ними у розмірі 40,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
З метою забезпечення виконання названого кредитного зобов'язання, 11 грудня 2008 року ОСОБА_3 уклав з ПАТ "КРЕДОБАНК" договір поруки б/н, відповідно до умов якого, той поручився перед кредитором за належне виконання позичальником умов кредитного договору всім належним йому майном та грошовими коштами.
Взяті на себе обов'язки Банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, проте той, не виконував взяті на себе обовязки, у звязку з чим станом на 02 серпня 2016 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 28 801 гривень 28 копійок, з яких:
? 7 579 гривень 72 копійки - заборгованість за тілом кредиту;
? 6 021 гривень 20 копійок - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;
? 11 200 гривень 36 копійок пеня.
Посилаючись на небажання відповідачів сплатити борг добровільно, Банк просив стягнути його з них у солідарному порядку, а також 1 378 гривень судового збору.
Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково.
Ухвалою цього ж суду від 27 березня 2017 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, зазначене рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року в задоволені позову відмовлено у звязку зі спливом позовної давності і наявності заяви боржника про її застосування.

ПАТ "КРЕДОБАНК" подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалось на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та порушенням районним судом норм матеріально та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін оскаржене рішення суду 1 інстанції, оскільки воно ухвалене у відповідності з нормами матеріального та процесуального законодавства.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому судовому рішенні, районний суд вважав, що позовна давність за вимогами позивача спливла, і, за наявності заяви відповідача про її застосування, він зобовязаний у позові відмовити.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, в силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України).

Він є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Крім того, договір є підставою виникнення зобовязань.

В силу статей 251, 253, 509, 525-526, 598, 610, 611, 616, 622, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої цієї статті за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, що виникають з кредитних договорів і які не виконані належним чином.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору від 11 грудня 2008 року сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 10 грудня 2011 року включно (а.с. 4-6).

Таким чином, 10 грудня 2011 року був останнім днем, коли позичальник остаточно повинен був виконати взяті на себе обовязки за кредитним договором, а у разі невиконання їх, банк мав право з 11 грудня 2011 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованих сум. Банк нарахував заборгованість на вказану дату, проте позовну заяву про їх стягнення подав лише 16 грудня 2016 року, тобто, далеко за межами позовної давності. При цьому заяву про його поновлення не подавав, а, відповідно, і не назвав, причин пропуску строку, які можна було б визнати поважними.

Виходячи з наведеного, колегія приходить до висновку про те, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, суд обґрунтовано виходив із того, що оскільки позивач пропустив позовну давність, про застосування якого відповідачем було заявлено письмово, то це відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Тому доводи Банку про помилкове застосування судом позовної давності є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.

Що ж до відповідальності поручителя, то вона, по даній справі обмежується відповідальністю основного боржника, і у разі звільнення того від боргового зобовязання за спливом позовної давності, наслідує таку ж долю.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і суд 1 інстанції, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а тому її слід відхилити.

Із урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

ОСОБА_5