АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6449/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1705/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Триголвоа В.М.

Суддів: Карпушина Г.Л., Дорош А.І.

Секретар Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27 вересня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ПАТ « Акцент-Банк » звернувся до суду з вказаним позовом, де прохає стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13627,75 грн. та судовий збір в сумі 1378,95 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № А328RХ75360257 від 20.04.2012 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2, останній отримав від Банку кредит в розмірі 4799,80 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взятих на себе зобовязань не виконує, а тому станом на 03 серпня 2016 року заборгованість складає 13627, 75 грн.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та 31 серпня 2016 року звернувся до суд із заявою про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. 25). В обґрунтування своїй заяви посилався на те, що позивач не ознайомив його з умовами про збільшення строку позовної давності в п»ять років оскільки в підписаній ним Заяві позичальника, а саме у п.13 зазначено «Я згоден, що заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент Банк» Умовами та правилами, Тарифами складає між мною та банком кредитно заставний договір.» Тобто при укладенні договору банком не було конкретизовано які саме Умови та правила, Тарифи є складовими частинами кредитного договору. Ні якого іншого договору з позивачем про збільшення строку позовної давності він не укладав.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 вересня 2016 рокупозов ПАТ «Акцкент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_2на користь ПАТ «Акцент-Банк » заборгованість по кредитному договору в сумі 13627,75 грн., а саме:

- 4018,29 грн. заборгованість за кредитом

- 2,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом

- 1440,78 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом ;

- 500, 00 грн. штраф (фіксована частина)

- 625,13 грн. штраф ( процентна складова).

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк » судовий збір в сумі 1378,00 грн.

З даним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1515 грн. 80 коп.

Вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував того, що у позивача вже сплив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про що ним було подано відповідну заяву. Але суд першої інстанції на це уваги не звернув, що і призвело до невірного вирішення справи.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" в судове засідання в судове засідання не з»явився бувши повідомленим про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2012 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № А328RХ75360257 згідно умов якого ОСОБА_2, отримав від Банку кредит в розмірі 4799,80 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взятих на себе зобовязань не виконав, а тому станом на 03 серпня 2016 року заборгованість складала 13627, 75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та відмовляючи в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності місцевий суд виходив з того, що згідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт» позовна давність для пред'явлення вимог для стягнення заборгованості встановлюються терміном 5 років. Оскільки відповідач ОСОБА_2 був ознайомлений з даними умовами, місцевий суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Далі судом встановлено, що як вбачається із змісту зазначених раніше умов, а саме п. 4. 1, 4. 4 розрахунки по укладеному кредитному договору здійснюються щомісяця у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту.

Колегія суддів, проаналізувавши умови спірного кредитного договору та враховуючи норми матеріального права, прийшла до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу та обраховуватися по кожному черговому платежу окремо.

Дані висновки не суперечать правовим позиціям, сформульованим в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20 цс14, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-160цс14, від 03 червня 2015 року в справі № 6-31цс15).

Також судова колегія зауважує на тому, що відмовляючи у застосуванні позовної давності за клопотанням відповідача, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору про збільшення позовної давності до п»яти років у встановленій ст.ст. 259, 207 ЦК України письмовій формі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В матеріалах справи наявні умови надання споживчого кредиту «Розстрочка» «Стандарт» (а.с.7-13) на яких наявні реквізити ПАТ «А- Банк», але відсутній підпис відповідача ОСОБА_2 та дата складання цих умов, що суперечить положення ст. 259 ЦК України. Крім того в ході судового розгляду позивач у справі, Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" не зміг навести належних доказів на підтвердження того факту, що саме ти "Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт» яки перебувають у матеріалах справи є невід»ємною частиною від заяви позичальника № А328RХ75360257 від 20 квітня 2012 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи той факт, що останній щомісячний платіж був здійснений відповідачем 19 лютого 2013 року то строк позовної давності для звернення до суду із позовом закінчився ще 19 лютого 2016 року, в той час як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду із позовом лише 08 серпня 2016 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.1,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27 вересня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: /підпис/ В.М. Триголов

Судді: /підписи/ Г.Л. Карпушин

А.І. Дорош

Копія вірно

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області В.М. Триголов