Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/526/17
Провадження № 2/674/451/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

при секретарі Мудрицькій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

третя особа : державний нотаріус Дунаєвецької державної

нотаріальної контори ОСОБА_4

про тлумачення заповіту

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2017 року позивачка, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Дунаєвецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про тлумачення заповіту посилаючись на те, що 02 січня 2014 року померла її бабка по материнській лінії - ОСОБА_5, яка проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, пров.Колгоспний,4 Хмельницької області.

При житті ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого ? частину житлового будинку (веранда, 3 житлових кімнати), літня кухня, ? частина сарая з пристройкою гаража - заповідала своїй дочці ОСОБА_6»євій ОСОБА_7, решту житлового будинку з господарськими спорудами заповідала своїй онуці ОСОБА_1. Заповіт від 06 вересня 2004 року посвідчений секретарем Січинецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №69, є не зміненим та не скасованим.

Позивачка є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, крім неї спадкоємцем за законом є донька померлої ОСОБА_2, котра на спадщину претендує, спадкоємцем за заповітом крім позивачки є також дочка померлої - Григор»єва ОСОБА_7, котра на спадщину не претендує, з заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини не зверталась та звертатись не буде.

10 лютого 2017 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Дунаєвецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчений Січинецькою сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області 06 вересня 2004 року, зареєстрованим в реєстрі за №69, на майно, що належало ОСОБА_5, яка померла 02 січня 2014 року, у звязку з неможливістю тлумачення заповіту, а саме, в заповіті зазначене розпорядження стосується житлового будинку з господарськими будівлями, адреса якого не вказана, крім того, неможливо встановити які конкретно частини цього домоволодіння заповідані, так як вказані у заповіті житлові кімнати та господарські споруди не являються відокремленими обєктами та не мають окремих правовстановлюючих документів.

Позивачка вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямовано на те, щоби заповісти їй ? частину жилого будинку з ? частиною належними до нього господарськими будівлями, який розташований в м.Дунаївці, пров.Колгоспний,4, Хмельницької області та ? частину жилого будинку з ? частиною належними до нього господарськими будівлями, який розташований в м.Дунаївці, пров.Колгоспний,4, Хмельницької області - Григор»євій ОСОБА_7, іншого будинку який би перебував у власності ОСОБА_5 немає. Позивачка зареєстрована в даному будинку та проживає в ньому до цього часу. Заповіт від 06 вересня 2004 року був складений секретарем в Січинецькій сільській раді і через недостатність досвіду та професіоналізму службової особи, він був складений саме так. У звязку з цим змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, пославшись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову не заперечила.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву в якій проти позову не заперечила та просила проводити розгляд справи у її відсутності.

Третя особа: державний нотаріус Дунаєвецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду повідомлення в якому просила проводити розгляд справи у її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши позивачку, відповідачку та свідка, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про смерть 1-БВ №225133 від 03.01.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_5, померла 02 січня 2014 року.

Відповідно до заповіту від 06 вересня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 69, посвідченого секретарем Січинецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області ОСОБА_8, ОСОБА_5 заповіла ? частину житлового будинку (веранда, 3 житлових кімнати), літня кухня, ? частина сарая з пристройкою гаража - своїй дочці ОСОБА_3, решту житлового будинку з господарськими спорудами заповіла своїй онуці ОСОБА_1.

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 2002 року, серія АЕК №146809, зареєстрованого в реєстрі за №1006 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 мала право на один незакінченого будівництвом, готовністю будівництва 95% житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться в м.Дунаївці по пров.Колгоспний, 4 Хмельницької області. Житловий будинок цегляний, критий шифером, загальною площею 109,5 кв.м., в тому числі розміром житлової площі 59,4 кв.м., зазначений в плані літерою «А-1», до будинку належать: цегляна, крита шифером літня кухня літ. «Б», цегляна, крита шифером літня кухня - літ. «В».

Відповідно до акта про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 30 вересня 2002 року, виданого на імя ОСОБА_5 Арефіни видно, що закінчено будівництво будинку в м.Дунаївці по пров.Колгоспному, 4 Хмельницької області у квітні 2002 року та введено в експлуатацію 30 вересня 2002 року. Житловий будинок складається з 1 поверху з підвалом та верандою, житлова площа 59,4 кв.м, корисна площа 109,5 кв.м., площа забудови 141,1 кв.м., надвірні будови складаються з двох літніх кухень.

З дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи №9-2017 вбачається, що дана спадкова справа заведена 10 лютого 2017 року після смерті ОСОБА_5, яка померла 02 січня 2014 року, за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 відмовилася, подавши до нотаріуса відповідну заяву.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Дунаєвецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 10 лютого 2017 року вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Січинецькосільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області 06 вересня 2004 року зареєстрованим в реєстрі за №69, на майно, що належало ОСОБА_5, яка померла 02 січня 2014 року, у звязку з неможливістю тлумачення заповіту, оскільки нотаріус встановила, що зазначене у заповіті розпорядження стосується житлового будинку з господарськими будівлями, адреса якого не вказана. Крім того, неможливо встановити які конкретно частини цього домоволодіння заповідані , так як вказані у заповіті житлові кімнати та господарські споруди не являються відокремленими обєктами та не мають окремих правовстановлюючих документів.

Суд дійшов висновку, що в даному випадку існує неоднозначність у питанні наявності спадкових прав позивачки щодо домоволодіння.

У своїх рішеннях ЄСПЛ підкреслює, що оскільки питання виконання статті 6 Конвенції стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Таким чином, суд, з огляду на те, що спір про тлумачення заповіту може виникати тільки між спадкоємцями, приходить до висновку, що предявляючи позов позивачка має «законні сподівання» (ухвали щодо прийнятності у справах ЄСПЛ «Мелгоус проти Чеської Республіки» (Malhous v. the Czech Republic) [ВП, заява № 33071/96, ECHR 2000-XII, «Грацінгер та Грацінгерова проти Чеської Республіки» (Gratzinger and Gratzingerova v. the Czech Republic) [ВП], заява № 39794/98, п. 69, ECHR 2002-VII,рішення у справі «Копецький проти Словаччини»(Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 35, ECHR 2004-IX, ухвалу щодо прийнятності у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» (Von Maltzan and Others v. Germany) [ВП], заяви №№ 71916/01, 71917/01 та 10260/02, п. 74, ECHR 2005-V, та ухвалу від 24 червня 2008 року щодо прийнятності у справі «Бата проти Чеської Республіки» (Bata v. the Czech Republic), заява № 43775/05) на оформлення спадщини на домоволодіння і відсутність конкретного посилання на цей обєкт у заповіті при наявності зазначення загальної волі спадкодавця у ньому не може слугувати перешкодою в ефективному доступі до судового захисту.

Відповідно ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може здійснюватися, як спадкоємцями так і судом відповідно до вимог ст. 213 ЦК України.

Виходячи з аналізу положень ст. ст. 213,1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

Так, відповідно до частин 2,3 ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту заповіту беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, а якщо буквальне значення слів і понять , а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін; якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, текст типового договору та інші обставини, що мають значення.

При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Ускладнення розуміння відтвореної в заповіті справжньої волі заповідача щодо спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних та інших відносин. Об'єктом тлумачення є зміст заповіту. При цьому зміст заповіту складає сукупність розпоряджень, що в ньому містяться. Мета тлумачення змісту заповіту полягає у з'ясуванні справжньої волі заповідача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка працюючи з 1998 року по 2015 роки секретарем Січинецької сільської ради Дунаєвецького району, складала та посвідчувала заповіт від імені ОСОБА_5 06 вересня 2004 року пояснила, що воля померлої була, щоб заповісти дочці ОСОБА_3 ? частини будинку, ? частини сарая та літньої кухні, а решту ? частини будинку, літньої кухні та сарая своїй онуці ОСОБА_1

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_5, складаючи заповіт, самостійно та вільно виявила волю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті позивачка успадкує ? частину житлового будинку та ? частину господарських споруд, які знаходяться в м. Дунаївці по пров.Колгоспний,4 Хмельницької області, на який вона мала право власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, суд розцінює заповіт ОСОБА_5 як документ, який надає право позивачці претендувати на спадщину у вигляді ? частини житлового будинку та ? частини господарських споруд, які знаходяться в м. Дунаївці по пров.Колгоспний,4 Хмельницької області.

А тому, суд дійшов висновку про те, що на користь позивачки була заповідана померлою ОСОБА_5 саме : ? частини житлового будинку та ? частини господарських споруд, які знаходяться в м. Дунаївці по пров.Колгоспний,4 Хмельницької області і вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги про тлумачення заповіту.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 213, 1256 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Зміст заповіту ОСОБА_5 від 06 вересня 2004 року, посвідченого секретарем Січинецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за №69, у частині складу спадкового майна необхідно тлумачити як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно якого заповіла ? частину житлового будинку (веранду,3 житлових кімнати), літня кухня, ? частина сарая з пристройкою гаража своїй дочці ОСОБА_3, а решту ? частину житлового будинку та ? частину господарських споруд, які знаходяться в м. Дунаївці по пров.Колгоспний,4 Хмельницької області своїй онуці ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького районного суду В. М. Артемчук