У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Гордійчук С.О., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр Держпраці" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

01 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд з позовом до Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр Держпраці", в обґрунтування якого вказувала, що з 03 лютого 2004 року вона працювала на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці».

Наказом відповідача №55-к від 02 серпня 2016 року її звільнено з даної посади, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, через прогул без поважних причин.

Таке звільнення вважає незаконним, оскільки прогулу без поважної причини 14 липня 2016 року не допускала, так як хворіла та не мала можливості з'явитися на роботу, про що повідомила письмово відповідача.

Із цих підстав просила поновити її на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» з 02 серпня 2016 року та стягнути з відповідача на її користь

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/534/2017 Головуючий у 1 інстанції : Першко О.О. Доповідач : Григоренко М.П.

середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 серпня 2016 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи вказане рішення суду першої інстанції незаконним, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що Рівненський міський суд позбавив її можливості надати докази, відповідно до яких вбачається, що 14 липня 2016 року вона не була на роботі із поважних причин, оскільки в той день мала незадовільний стан здоров'я, а 15.07.2016 року вона змушена була звернутися до лікаря за оформленням листка непрацездатності.

Напередодні, тобто 13.07.2016 року, вона також зверталась до лікаря і її керівництву було про це відомо.

Більше ніж 6 місяців до неї з боку керівництва підприємства були постійні зауваження, вона перебувала в обстановці повної недовіри, упередженого ставлення та в тривалому стресі. Таке ставлення було зумовлене вказівкою новопризначеного керівника звільнити її з роботи. Ця обставина відобразилася на стані її здоров'я, що підтверджується постійним складанням службових розпоряджень, пояснюючих тощо.

Крім того, їй як члену профспілки підприємства не було відомо про розгляд заяви підприємства про надання дозволу профспілкового комітету на її звільнення. Вона не була присутня на засіданні, чим було порушено її право на подання пояснень, тощо. Лише 02.08.2016 року їй було вручено наказ про звільнення.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу Державне підприємство "Рівненський експертно-технічний центр Держпраці" вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шеруда О.П підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач на законних підставах і з дотриманням встановленого порядку звільнив позивача за роботи відповідно до п. 4 ст. 30 КЗпП України, оскільки останньою 14 липня 2016 року було допущено прогул без поважних причин.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Позивач не конкретизував належним чином у своїй апеляційні скарзі, які саме порушення були допущені судом першої інстанції, що призвело, на його думку, до ухваленням судом незаконного рішення у даній цивільній справі.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не прибула на роботу 14 липня 2016 року через незадовільний стан свого здоров'я є голослівними та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Крім того, сторона позивача не змогла надати обґрунтовані пояснення з приводу того, чому ОСОБА_1, завідомо знаючи про ніби-то упереджене ставлення до неї з боку її керівництва, не звернулась у встановленому порядку за медичною допомогою, з тим щоб мати відповідні підтверджуючі документи поважності причин своєї відсутності на роботі 14 липня 2016 року, а направила на адресу відповідача лише свою заяву про надання їй відпустки за власний рахунок.

Суд першої інстанції вірно вказав в оскаржуваному рішенні про те, що ОСОБА_1 могла скористатись своїм правом на відпустку за власний рахунок, але тільки у разі отримання попередньої згоди на це свого керівництва, що нею зроблено не було.

Посилання ОСОБА_1 на те, що з боку директора Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр Держпраці" до неї мало місце упереджене ставлення, що призвело до її незаконного звільнення з роботи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки будь-які дії свого керівництва з даного приводу позивач у встановленому порядку не оскаржувала.

Сам по собі факт пред'явлення керівництвом Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр Держпраці" певних вимог до позивача, які стосуються виконання останньою своїх посадових обов'язків, на розсуд колегії суддів, ще не може свідчити про упередження ставлення до неї її керівництва, так як кожен керівник має це робити в силу своїх функціональних обов'язків і несе за це відповідальність.

Також, позивач зверталась з даного приводу до профспілкової організації, членом якої вона є, але профспілковий комітет Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр Держпраці" дійшов висновку, що будь-які порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 з боку роботодавця допущені не були (а.с. 70-76) і надав згоду на звільнення останньої з роботи, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.О. Гордійчук

С.С. Шимків