Справа № 658/2409/17
(провадження № 2/658/956/17)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді Подіновської Г.В.,

за участю секретаря Частило М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Каховка Херсонської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

встановив:

Представник МТСБУ звернувся з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

Вимоги мотивовано тим, що 12 червня 2014 року на автошляху Херсон-Генічеськ (67 км.+ 325 м.), ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобілем «FAW CA1041K26L2R5» (номерний знак НОМЕР_1) не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу внаслідок чого під час руху автомобіля не спрацювали гальма і він здійснив наїзд на транспортні засоби автомобіль «Hundai» (номерний знак НОМЕР_2) та автомобіль «ВАЗ 21063» (номерний знак НОМЕР_3), чим порушив п. 2.3 «а» ПДР України. На час вчинення ДТП відповідач не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 липня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказаними діями транспортному засобу автомобілю «Hundai» (номерний знак НОМЕР_2), який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 відповідно до звіту 70/07/2014 завдана шкода в розмірі 49 974,55 грн.

У звязку зі зверненням потерпілого до позивача, ним було виплачено відшкодування шкоди завданої ДТП в розмірі 36 196 грн.

За вказаних обставин, посилаючись на ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив стягнути з ОСОБА_1 36 196 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 2 000 грн. витрат на правову допомогу, 1 962 грн. витрат на послуги аварійного комісара, а також понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, відповідача.

Дослідивши матеріали справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1, 12 червня 2014 року о 13.45 годин на автошляху Херсон-Генічеськ (67 км. + 325 м.), керуючи транспортним засобом автомобілем «FAW CA1041K26L2R5» (номерний знак НОМЕР_1) не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу внаслідок чого під час руху автомобіля не спрацювали гальма і він здійснив наїзд на транспортні засоби автомобіль «Hundai» (номерний знак НОМЕР_2) та автомобіль «ВАЗ 21063» (номерний знак НОМЕР_3), у звязку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 6).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 липня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення № 658/2868/14-п відносно ОСОБА_1 є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії чи вчинено вони цією особою.

Отже, факт вини відповідача в ДТП, в якому було пошкоджено транспортний засіб, що належить ОСОБА_2, доказуванню не підлягає, оскільки він встановлений в справі про адміністративне правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «Hundai Accent» (номерний знак НОМЕР_2), згідно із Полісом від 29 серпня 2013 року була застрахована у приватному акціонерному товаристві страхова компанія «Уніка» (а.с. 5).

На час скоєння ДТП, 09 липня 2014 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобуОСОБА_1 застрахована не була.

Відповідно до звіту № 70/07/2014 від 09 липня 2014 року, завдана шкода власнику автомобіля марки «Hundai Accent» складає 49 974,55 грн. (ас. 8 18).

29 серпня 2014 року, на підставі наказу МТСБУ від 27 серпня 2014 року № 4474 (а.с. 26), позивач здійснив виплату відшкодування ОСОБА_2 шкоди в розмірі 36 196 грн. (а.с. 27).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що до даних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.ст. 512, 993 ЦК України, а не ст. 1191 ЦК України, на які посилається представник позивача, оскільки ст. 1191 ЦК України застосовується до правовідносин, в яких має місце регрес, а ст. 993 ЦК України застосовується до правовідносин, в яких має місце суброгація.

Відповідно до ст. 512 ч.2 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Як вбачається з встановлених фактичних обставин у справі, у спірному зобовязанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, строк позовної давності у страховому зобовязанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобовязанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

Таким чином, до МТСБУ перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України в порядку суброгації.

Суд, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позивач сплативши потерпілому страхову виплату має право вимоги до відповідача.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 1 962 грн. та 2 000 грн. на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках, встановлених цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Правову допомогу, згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 82, 88 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не надано суду належних доказів, що підтверджують витрат на послуги аварійного комісара та сплату адвокату гонорару, повязаного із наданням правової допомоги, оформленням у встановленому порядку (квитанції до прибуткового кассового ордеру, або інший банківський документ, касові чеки тощо), тому вимоги про стягнення з відповідача вказаних витрат не підлягають задоволенню.

За вказаних обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума виплаченого відшкодування та відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати (а.с. 1).

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 16, 512, 993 ЦК України, ст.ст. 3 11, 57 61, 88, 212 215, 223 ЦПК України,

вирішив:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України виплачене відшкодування в розмірі 36 196 грн. та судові витрати у розмірі 1 600 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Г. В. Подіновська