У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 в межах суми позову.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 затягує розгляд даної справи шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження від 12.08.2016 року, яка була залишена без задоволення для отримання часу з метою відчуження належного йому майна.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивачем не наведено жодних підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи заяви зводяться виключно до ймовірності відчуження відповідачем належного йому майна.

Крім того, у заяві не зазначено на яке саме майно ОСОБА_2 просить накласти арешт заявник та не надано жодного доказу про те, яке майно належить на праві власності відповідачу.

Вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами в частині того, що відповідачем взагалі вчиняються якісь реальні дії, направлені на відчуження спірного майна чи його приховування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною, необґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною, необґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Морозов