22-ц/775/683/2017(м)
Головуючий І інстанції Костромітіна О.О. Єдиний унікальний номер 265/5206/17
Номер провадження 22-ц/775/683/2017(м)
Категорія 21 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.

ОСОБА_1,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3, посилаючись на те, що 15 липня 2015 року її батько, відповідач у справі, подарував їй 1 500 000 грн., про що між ними був укладений договір дарування у простій письмовій формі. Оскільки за станом здоровя на той час відповідач не міг зявитися до нотаріусу, вони уклали додаткову угоду № 1 від 15 липня 2015 року, відповідно до якої домовились забезпечити нотаріальне посвідчення договору до 31 грудня 2015 року. За отримані у дар грошові кошти вона придбала квартиру АДРЕСА_1. В строк до 31 грудня 2015 року договір дарування не був посвідчений нотаріально, у звязку із тим, що відповідач не зявлявся до нотаріуса у необхідний час, не надавав необхідні для цього документи, оскільки був зайнятий лікуванням, а також у звязку із відсутністю грошових коштів на посвідчення договору. Коли вона з відповідачем звернулись до нотаріуса, то останній відмовив, що посвідчити договір тією датою, якою вони його уклали, нотаріус не може, оскільки він посвідчує договір на нотаріальному бланку та саме тією датою, коли договір було фактично укладено, а зараз він може посвідчити договір лише поточною датою. Тому просила визнати договір дарування грошових коштів на суму 1 500 000 грн., укладений 15 липня 2015 року між нею та відповідачем дійсним.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_4, який просив апеляційну скаргу задовольнити, пояснення відповідача ОСОБА_3, який не заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повністю визнав позовні вимоги та не заперечував проти нотаріального посвідчення договору дарування грошей з вказівкою дати укладання 15 липня 2015 року, що свідчить про відсутність наявності спору між сторонами.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений у письмовій формі договір дарування грошових коштів в сумі 1 500 000 грн.

За умовами цього договору дарувальник ОСОБА_3, розуміючи умову щодо безоплатності цієї угоди, без будь-якого примусу, насильства, як фізичного так і психічного, без будь-яких погроз, подарував своїй донці ОСОБА_2 обдарованій, а обдарована прийняла у дар грошові кошти у розмірі 1 500 000 грн.

Цього ж дня між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору дарування грошових коштів від 15 липня 2015 року, відповідно до умов якої дарувальник та обдарована домовилися забезпечити нотаріальне посвідчення договору дарування грошових коштів від 15 липня 2015 року, що укладений між сторонами, у строк до 31 грудня 2015 року. Витрати на нотаріальне посвідчення договору були покладені на дарувальника, а сплата усіх податків та обовязкових платежів на обдаровану.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен зясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

В своїх позовних вимогах позивачка посилалася на хворобу відповідача та відсутність у нього коштів обґрунтовуючи факт його ухилення від нотаріального посвідчення спірного договору.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, а саме тимчасу неможливість здійснення ОСОБА_3 нотаріального посвідчення договору дарування у звязку із хворобою та відсутність у нього коштів на таке посвідчення, апеляційний суд вважає, що позивачкою в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обовязковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. М аріуполя Донецької області від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді В.М. Барков

ОСОБА_5

ОСОБА_1