Справа № 146/719/17 Провадження № 22-ц/772/2020/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину сина ОСОБА_4. Однак сімейне життя у сторін по справі не склалося, ОСОБА_2 разом з дитиною проживають окремо від відповідача ОСОБА_3, який в свою чергу не виконує своїх батьківських обовязків, у тому числі, фінансово їх не забезпечує. За таких обставин позивачка просила стягнути з відповідача на утримання сина аліменти, у розмірі 4000 гривень щомісячно, а також стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 30 травня 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просила його скасувати, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 04.09.2011 року зареєстрували шлюбні відносини, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №109991, виданим Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області.

Від вказано шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №304526, виданим Виконавчим комітетом Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Шлюб між сторонами у справі не склався та наразі позивачка ОСОБА_2, разом з дитиною ОСОБА_5, проживає разом зі своїми батьками, що підтверджується довідкою про склад сімї №314, виданою Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області від 22.05.2017 року.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

У своєму позові ОСОБА_2 вказує на те, що сторони не змогли дійти до згоди, щодо умов утримання ОСОБА_3 свого сина ОСОБА_5, щодо добровільної сплати аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ст.182 СК України (в редакції від 14.06.2017 року, яка була дійсною на момент винесення рішення) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 27.04.2017 року виданого державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Томашпільської РДА, вбачається, що ОСОБА_3 припинив підприємницьку діяльність.

З копії трудової книжки на імя відповідача ОСОБА_3 вбачається запис від 16.06.2017 року згідно якого останньому розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Згідно з ч.1 ст.184 СК України Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 не має постійного місця роботи та заробітку, перебуває на обліку в Томашпільському районному центрі зайнятості, судова колегія погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, що підлягає стягненню на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, на рівні 700 гривень щомісячно.

Судова колегія не приймає посилання позивачки ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, про те, що відповідач ОСОБА_3 отримав 199267,40 гривень заробітної плати за період 2016 року, оскільки вказані кошти були отримані ним під час зайняття підприємницькою діяльністю, в той час як зараз ОСОБА_3 припинив підприємницьку діяльність, перебуває на обліку у центрі зайнятості та не отримує прибутку.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, позивачкою не надано належних та допустимих доказів можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в зазначеному в позові розмірі.

Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, дана норма передбачає виникнення у дружини-матері права на утримання від чоловіка (аліментів) до досягнення дитиною трьохрічного віку за наявності сукупності обставин, передбачених вказаною статтею, зокрема й можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача ОСОБА_3 доходів які б давали можливість сплачувати аліменти на утримання дружини.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_6

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_7