27.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/266/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Скрипник К.О.

при секретарі Молчанові Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач 16 січня 2017 року звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що 13.06.2015 року між нею та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги. Предметом договору був захист у кримінальному провадженні прав і законних інтересів сина позивачки ОСОБА_3, який на той час перебував під вартою у Дніпропетровському СІЗО. Адвокат ОСОБА_2 запевнила у своїй добропорядності та спроможності завдяки впливовим звязкам та своєму досвіду припинити подальше кримінальне переслідування, та відповідно і увязнення сина, зняття з нього обвинувачення у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 187 КК України. З укладеного договору між сторонами виникли цивільні обовязки, у адвоката щодо надання юридичних послуг, у позивача їх оплати. Позивач свої зобовязання виконала, відповідно до п. 1.3 зазначеного договору, позивачем були передані кошти в сумі 12 000 грн. Натомість, ОСОБА_2 неодноразово не зявлялася в судові засідання, і 22 січня 2016 року за її відсутності Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено вирок та визнано винним ОСОБА_3, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі. Після оголошення вироку ОСОБА_2 запевнила, що вона зможе вплинути на суддів та домовитись про закриття провадження в апеляційному суді. Однак, 05 квітня 2016 року адвокат не зявилася, та колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області постановила ухвалу про залишення апеляційної скарги без задоволення. Після чого, ОСОБА_2 запевнила, що після подачі касаційної скарги кримінальне провадження буде повернуто до суду першої інстанції, де ОСОБА_3М буде звільнено від відбування покарання і додатково отримала від позивача 2000 грн. 29 червня 2016 року касаційна скарга була залишена без руху для усунення недоліків. На теперішній час, коли строки сплинули, стало відомо, що касаційна скарга з виправленими недоліками до суду не надходила. Таким чином, робота за договором не проводилася та не виконана. У звязку з чим позивач звернулася до відповідача з проханням повернути гроші. ОСОБА_2 тривалий час відповідала обіцянками, постійно переносила терміни, але грошей так і не повернула. 07 жовтня 2016 року позивач звернулася до дисциплінарної палати Дніпропетровської обласної КДКА. Крім цього, діями вказаного адвоката позивачу завдано моральну шкоду, повязану з порушенням нормального життєвого укладу, психічними переживаннями. Позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 14 000 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., всього 24 000 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовну заяву не визнала та заперечувала проти її задоволення в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши матеріали кримінального провадження № 1кп/205/138/16 за обвинуваченням ОСОБА_3, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що 13 червня 2015 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги. Предметом договору є уповноваження ОСОБА_2 здійснювати, у передбаченому законом порядку, захист прав та законних інтересів ОСОБА_3 (а.с.4).

Відповідно до п. 1.3 договору, замовник зобовязується оплатити надану адвокатом правову допомогу клієнту та витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За правилами ст. 27 цього Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги.

За ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, підставою для отримання адвокатом гонорару грошової винагороди за надання правової допомоги є укладення договору про надання правової допомоги в письмовій формі відповідно до вимог чинного законодавства, яким також повинен передбачатись порядок його повернення у разі невиконання сторонами умов такого договору.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, робота адвоката за укладеним договором не була проведена та не виконана, ОСОБА_2 неодноразово не зявлялася в судові засідання, і 22 січня 2016 року за її відсутності Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено вирок та визнано винним ОСОБА_3, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Так, правовідносини, які склалися між сторонами, є договірними.

В статтях 6 і 627 ЦК України закріплена свобода договору, зокрема, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів кримінального провадження № 1кп/205/138/16 за обвинуваченням ОСОБА_3 вбачається, що після укладання договору про надання правової допомоги від 13 червня 2015 року, захисник ОСОБА_2 перебувала в судових засіданнях в суді першої інстанції: 28.07.2015 р., 24.09.2015 р., 12.10.2015 р., 29.10.2015 р., 18.11.2015 р., 30.11.2015 р., 02.12.2015 р., 14.12.2015 р., 16.12.2015 р., 18.12.2015 р., 28.12.2015 р., 14.01.2016 р., 22.01.2016 р., що підтверджується журналами судового засідання.

Разом з тим, ОСОБА_2 не перебувала в судовому засіданні лише 12.01.2016 року, в судовому засіданні оголошена перерва до 14.01.2016 року, що підтверджується журналом судового засідання.

Тобто, в судовому засідання встановлено, що адвокат ОСОБА_2 виконувала умови укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги, а тому доводи позивача, що адвокат неодноразово не зявлялася в судові засідання є безпідставними.

Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, в підтвердження передачі грошових коштів відповідачу за виконання договору з надання правової допомоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 свідчив, що влітку 2015 року до неї звернулася ОСОБА_1 з проханням позичити кошти в розмірі 10 000 грн. Бачила, як позивач передала у конверті жінці 5000 грн.

Свідок ОСОБА_5, чоловік позивачки, свідчив, що в 2015 році разом з дружиною передав відповідачу 5000 грн., іншу частину передав перед засіданням на подвірї суду в сумі 5000 грн.

Однак, жодних письмових доказів, в підтвердження передачі грошей суду не надано, а доказування не може ґрунтуватися лише на показаннях свідків, це є неналежним способом доведення таких обставин.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи позивача стосовно того, що ОСОБА_2 пообіцяла припинити кримінальне провадження відносно сина позивачки, та не зробила цього, не ґрунтуються на законі, оскільки у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом, вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Крім того, досліджуючи кримінальну справу, не встановлено, щоб відповідач, як захисник, не належним чином виконувала свої обовязки, питання щодо відмови від захисника або його заміни не ставився в ході судового розгляду кримінальної справи.

Відтак, позивачем ОСОБА_1 не представлено суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, які б надали судові правову можливість задовольнити її позов.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи зібрані по справі докази, в їх сукупності, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14 000 грн. за недоведеністю.

Що стосується відшкодування моральної шкоди слід зазначати наступне.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 ст. 23 ЦК визначено, що моральна шкода може полягати: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачка просить стягнути моральну шкоду за неналежне виконання відповідачкою договору про надання правової допомоги, що призвело до її моральних страждань.

Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуюче вищевикладене, той факт, позивачами не надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження спричинення такої шкоди та протиправності діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та вини останнього в її заподіянні, через що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачка не надала суду письмових доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, доводи позивача необґрунтовані у звязку з їх недоведеністю, та є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 217 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя К.О. Скрипник