Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/902/17 Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
Є.У.№ 317/3500/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 24 вересня 2015 року померла його мати - ОСОБА_7, після своєї смерті залишила заповіт, посвідченим секретарем Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, номер у реєстрі нотаріальних дій № 318, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і, взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати та на що вона по закону буде мати право заповіла ОСОБА_4.

Після смерті матері позивача залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вулиця Садова, будинок 33, що належала їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва №182 про право власності на житловий будинок від 19.05. 1989 року. Право власності зареєстровано у Запорізькому бюро технічної інвентаризації 19.05. 1989 року, про що в реєстровій книзі №2 зроблено запис за №210. Титульним власником цього будинку вказаний ОСОБА_3, чоловік ОСОБА_7. Та земельної частки загальною площею 1,5 гектарів, що розташована на території Широківської сільської ради, Запорізького району Запорізької області та розміщена в межах земельної частки, виділеної єдиним масивом згідно рішення сесії Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №21 від 18.04. 2002 року.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини. 06.04.2016 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку із відсутністю у позивача оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку.

Крім позивача, спадкоємцями померлої за законом першої черги, є ОСОБА_5 - донька та ОСОБА_3 - чоловік, які на час відкриття спадщини були зареєстровані з ОСОБА_7 за однією адресою.

Оскільки, на час відкриття спадщини, відповідач ОСОБА_3 був пенсіонером, то відповідно до ст. 1241 ЦК України, він має право на обовязкову частку у спадщині, після померлої 24 вересня 2015 року дружини, ОСОБА_7, тобто на половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом, та яка становить 1/12 частину житлового будинку (1/2:3=1/6:2=1/12), 1/6 частину земельної частки (1:3=1/3:2=1/6).

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вулиця Садова, будинок 33 та визнати за ним право на 5/6 частин земельної частки площею 1,5 гектарів, що розташована на території Широківської сільської ради, Запорізького району Запорізької області.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/12 частин житлового будинку № 33 по вул.. Садовій в с. Широке Запорізького району Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 24.09.2015 року.

Визнано за ОСОБА_4 право на 5/6 частин земельної ділянки площею 1,5 га. розташованої на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області та розміщена в межах земельної частки виділеної єдиним масивом згідно рішення сесії Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 21 від 18.04.2002 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 24.09.2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Разом із змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_3 заперечує проти оскаржуваного рішення лише в частині визнання права власності на частину будинку. А в іншій частині щодо земельної ділянки апелянт рішення не оспорює.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню в частині визнання права власності на частину будинку з ухваленням нового про часткове задоволення позову з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаних вимог судом не було дотримано при вирішенні питання про визнання права власності на частину будинку.

Так, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок належав подружжю ОСОБА_7І та ОСОБА_8, а позивач успадкував частину його після смерті ОСОБА_7 яка 24 вересня 2015 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 337568, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 6).

Згідно заповіту посвідченого 03.06.2008 року секретарем Широківської сільської ради ОСОБА_9, та зареєстровано в реєстрі за № 318, все належне майно де б воно не було і с чого б воно не складалось, та на що за законом буде мати право, ОСОБА_7 заповідала позивачу ОСОБА_4.

Суд виходив з того, що відповідно до рішення Запорізької районної ради народних депутатів від 13.04.1989 року № 138 ОСОБА_3 оформлено право особистої власності на житловий будинок № 33 по вул.. Садовій в с. Широке та видано відповідне свідоцтво про право особистої власності за № 182. суд вважав, що зазначени будинок став належати ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_7І як власність набута подружжям у шлюбі.

Разом з тим, суд не врахував, що відповідно до зазначеного свідоцтва ОСОБА_3 отримав право власності на будинок як голова колгоспного двору.

За законодавством, яке було чинним на час набуття права власності на спірний будинок, зазначений будинок мав статус майна колгоспного двору.

Верховним Судом України 18 листопада 2015 р. в справі № 6-350цс15 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування, була сформульована та висловлена наступна правова позиція.

У відповідності до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу УРСР, 1963 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірний правовідносин, у випадку смерті члена колгоспного двору, спадкування майна двору не відкривається. Відповідно до ч. 1. ст. 120, ст. 123 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

У відповідності до розяснень, які були надані у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду Україна від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності», спори з приводу майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р. мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, зокрема:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору та збереглося після припинення існування колгоспного двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили право на частку в його майні.

Такими, що втратили це право вважаються працездатні члени сімї, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, на час отримання у власність спірного будинку ОСОБА_3, як головою колгоспного двору, у колгоспному дворі перебувала ще його дружина ОСОБА_7 та двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 станом на 19 квітня 1991 року були неповнолітніми, відтак не втратили право власності як члени колгоспного двору.

Тому, судова колегія виходить з того, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 право власності на спірний будинок у рівних частках належало ОСОБА_3, ОСОБА_7 та їх дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках, тобто кожному по ? частці.

Відтак спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася стосовно лише ? частки будинку.

Зазначена 1/4 частка мала бути успадкована за заповітом ОСОБА_4, але враховуючи, що на час відкриття спадщини ОСОБА_3 був непрацездатним, він має право на обовязкову частку у спадщині яка становить 1/8 частину будинку.

Враховуючи, що на ? частину будинку позивач ОСОБА_4 набув право власності як член колгоспного двору, а на 1/8 частку за заповітом, то загальний розмір частки позивача у спільній власності становитиме 3/8 частки.

Враховуючи, що право власності позивача на частину будинку оспорюється відповідачем ОСОБА_3, за позивачем має бути визнано право власності на 3/8 частки спірного будинку.

Право власності на іншу частину будинку залишається за ОСОБА_3 3/8 частки (1/4 набута ним як членом колгоспного двору та 1/8 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7І.) та ? частка залишається за ОСОБА_5 як така, що набута нею як членом колгоспного двору.

В іншій частині судове рішення не оскаржене.

Керуючись ст. ст. 308, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року у цій справі скасувати в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на 5/12 частин жилого будинку.

Ухвалити нове рішення в цій частині позовних вимог.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання права власності на частину будинку задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частки жилого будинку що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вулиця Садова, будинок 33,

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: