УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді Пікули Н.В.

за участю секретаря - Грабовської Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський подання головного державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

З подання вбачається, що у Володимир-Волинському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває постанова № 2361/20502/2016 від 23.11.2016 року виданий Волинською Митницею ДФС про стягнення з ОСОБА_2 на користь Волинської митниці ДФС 8500, 00 грн. боргу.

Виконавче провадження з виконання вказаної постанови було відкрито 16.06.2017 року, про що повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку.

Боржник рішення суду в добровільному порядку не виконує, на виклики державного виконавця не зявляється.

Державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, при перевірці майнового стану боржника було встановлено, що останній офіційно не працевлаштований, пенсії не отримує, рахунки в банківських та інших фінансових установах відсутні.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інфомації було встановлено, що боржник ОСОБА_2 документований закордонним паспортом ЕЕ137657 та періодично перетинає кордон України, у звязку з чим головним державним виконавцем відділу ДВС Володимир-Волинського МРУЮ ставиться питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Представник Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 на розгляд подання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила подання задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що подання до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань, а який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Як вбачається з постанови державного виконавця від 16.06.2017 року, щодо ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження про стягнення з нього в користь Волинської митниці ДФС боргу в розмірі 8500,00 грн.

Заявник, звертаючись до суду із зазначеним поданням та вимагаючи тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України, посилається на невиконання боржником зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Разом з тим, в самому поданні, заявником не наведено жодних обставин та не надано доказів, які б дійсно свідчили про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням грошових зобовязань та його намір вибути за межі України з цією метою, а також, в матеріалах справи, відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_2, знав про зміст подання державного виконавця.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 „Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї" кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров"я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України від 21 січня 1994 року Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так п. 5 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України передбачено, що громадянинові України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у праві виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження надано право державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду з таким поданням.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Враховуючи вимоги закону, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду не за сам факт невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Оскільки, судом не встановлено наміру ОСОБА_2 не виконувати належні до виконання зобовязання, у звязку з чим відсутні підстави для її обмеження у праві виїзду за кордон.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України", суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцій скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула