Справа № 487/5256/17
Провадження № 2-о/487/154/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Єлишевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа - Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту народження , -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2017 року заявники ОСОБА_2, ОСОБА_1, звернулись до суду з заявою про встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року сина ОСОБА_3 у м. Севастополь.

Заяву мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Севастополь, у них народилась дитина - син ОСОБА_3. Місто Севастополь є тимчасово окупованою територією України, що є перешкодою для здійснення державної реєстрації народження дитини. Тому просили встановити факт народження їх сина на території України.

В судове засідання заявники не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився. Надали до суду листа, проти заявлених вимог не заперечували, просили розглянути справу за відсутності їх представника.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 134 Конституції України та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою територією, яка є невід'ємною частиною території України і на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом МЮУ від 18.10.2000 року №52/5, встановлено, що реєстрація народження дитини проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження (форма№103/0) у разі народження дитини в закладі охорони здоров'я або медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1) та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, якщо дитина народилась за межами закладу охорони здоров'я.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (стаття 13).

Згідно ч. 2,3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", який набрав чинності 27 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органом та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Таким чином, медичні документи, що підтверджують факт народження дитини на території Севастополя, видані діючими сьогодні медичними закладами, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації дитини і органах РАЦС Міністерства Юстиції України.

Не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про народження дитини, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України.

Як встановлено судом, заявники ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2014 року актовий запис №587, згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління ЗАГС Уряду Севастополя.

03.10.2017 року заявники ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у м.Миколаєві, про що Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було зроблено відповідний актовий запис за №689, та видано Свідоцтво про шлюб.

Заявники зареєстровані у м.Севастополі та мають паспорти громадян України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у м. Севастополі народила хлопчика, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 24.03.2016 року, за підписом лікаря акушера - гінеколога та керівника медичної установи.

03.11.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя видане свідоцтво про народження, з якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_3, місце народження м. Севастополь, актовий запис №1153 від 03.11.2015 року, батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1.

Вказане свідоцтво про народження, яке видано органом, який створено на тимчасово окупованій території у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним та не створює правових наслідків.

Проте, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосуватись судами як джерело права, необхідно врахувати висновки суду у справах проти Туречиини (Cyprus v. Turkey 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Repablic of Moldova and Russia 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони, тобто є окупованою. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи із інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означив би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупованій влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факт народження для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у свідоцтві про народження, яке видано органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території Криму.

Тому, відомості про факт народження дитини заявників щодо місця народження та її батьків підтверджено даними, зазначеними у свідоцтві про народження дитини.

Відповідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 212, 214, 215, 256-259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту народження - задовольнити.

Встановити факт народження на тимчасово окупованій території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження - м.Севастополь, батьками якого є мати - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Севастополь, громадянка України, батьком - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Помошна Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя С.В.Щербина