Справа №491/997/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Ананьївський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді - Дорош В. В.

при секретарі Гула О. Р.,

за участю позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1,

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_2,

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_3

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_4,

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ананьєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивача до зареєстрованого місця проживання, встановлення факту проживання однією сімєю та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 серпня 2016 року звернувся до суду з заявою, в якій зазначає, що він з 1995 року по липень 2015 року постійно проживав однією сімєю з ОСОБА_4 в с. Коханівка, вул. Леніна, (нині Слобідська), 11, Ананьївського району Одеської області, з якою вони вели спільне господарство, однак шлюб вони не реєстрували.

ОСОБА_1 зазначає, що за двадцять років його постійного проживання за вказаною адресою ним постійно здійснювались заходи по утриманню будинку в належному стані, проводились ремонти, поліпшувався стан будинку шляхом прибудови веранди та інших споруд, проведено заміну вікон, тощо. Починаючи з липня 2015 року у звязку з конфліктними ситуаціями, які виникали у нього з відповідачем, він тимчасово виїжджав зі свого зареєстрованого місця проживання до своєї матері, яка проживає в с. Ананьєві Другому, 3-тя дільниця Ананьївського району Одеської області.

Позивач, ОСОБА_1 вказує, що відповідач, ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у користуванні ним житловим приміщенням, в якому він зареєстрований, тобто, постійно влаштовує сварки, виганяє його з будинку, ховає ключі від замків та міняє замки на вхідних дверях, через що він не може потрапити в будинок. Його неодноразові звернення до відповідача припинити ці протиправні дії та не позбавляти його права житла, в якому він зареєстрований, ніякого результату не дають. 21 березня 2016 року він звертався до Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області, однак йому було рекомендовано з даного приводу звернутися до суду. За ним, як позивачем зберігається право на проживання у вказаному будинку. Ніяких протиправних дій, які б давали підстави для його виселення, він не вчиняв. На даний час він не має іншого місця проживання, у звязку з чим звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги.

19 жовтня 2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, в якому ОСОБА_4 зазначає, що в провадженні Ананьївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до неї про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до зареєстрованого місця проживання.

В позовній заяві вказано про те, що ОСОБА_1 проживав з нею 20 років і вів спільне господарство в житловому будинку № 11 по вул. Леніна (Слобідська ) № 11 в с. Коханівка Ананьївського району Одеської області, який належить їй на праві приватної власності, а починаючи з липня місяця 2015 року тимчасово виїжджав на проживання до своєї матері, яка проживає в с. Ананьїв-Другий, 3 дільниця Ананьївського району Одеської області.

Також зазначається про те, що вона нібито чинить йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням в якому він зареєстрований.

Дані твердження є надуманими і не відповідають дійсності.

По-перше ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації з травня місяця 2015 року, дана обставина підтверджується довідкою, виданою Коханівською сільською радою 03.10.2016 року за № 766, а також актом обстеження від 31 березня 2016 року.

По-друге, ОСОБА_1 не тимчасово виїжджав із свого місця реєстрації, а вибрався із її житлового будинку на постійне місце проживання до своєї мами в с. Ананьїв із усіма пожитками та речами які вибирав на свій розсуд .

На підтвердження даній обставині є письмовий доказ, а саме розписка написана власноруч ОСОБА_1 в якій він вказав, що з 1 липня 2015 року зобов'язується не заходити до домоволодіння громадянки ОСОБА_4

Також він власноруч написав в присутності свідків список речей які забрав і про те, що до неї ніяких претензій не має.

У відповідності до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.?

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку(ст. 72 ЖК України).

Згідно до ст.107 ЖК України, уразі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Аналогічний припис має ст. 167 ЖК України, наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим І приміщенням з дня вибуття.

Як передбачено п.11. Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 з послідуючими змінами та доповненнями « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповіли до ст.107 ЖК ( 5464-10 ) наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне міси проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибутті незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може браги до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

З огляду на викладене ОСОБА_1 втратив право на користування житловим приміщенням з 01.07.2015 року внаслідок вибуття на інше постійне місце проживання, про що він сам вказує в своїй позовній заяві.

У відповідності до ст. 123 ЦПК України, відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватись або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадженні первісним позовом. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні під час розгляду справи позовні вимоги по первісному позову підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Стосовно зустрічного позову позивач (відповідач по зустрічному позову) надали письмові заперечення ( а.с.34-37) а також просили врахувати їх заяву про збільшення позовних вимог ( а.с.94,95) та пояснив, що позовні вимоги не визнає. Більше року він не проживає за місцем реєстрації. Спільне майно він з дружиною поділив. Він написав розписку щодо поділу майна, де вказав, яке майно він забирає собі, однак вказану розписку він писав під тиском сторонньої особи, а саме працівника міліції, на території їхнього домоволодіння. З приводу протиправних дій з боку працівника міліції він до прокуратури чи інших органів не звертався. Також він писав ще одну розписку щодо того, що він забрав частину сіна, а також зобовязався більше не заходити на територію домоволодіння позивача. Відповідно до вказаної розписки претензій матеріального характеру не мав. Під час написання цієї розписки на нього чинила тиск депутат сільської ради, прізвища, імя та по батькові якої він не знає, а також голова сільської ради. Він приїжджав до їхнього домоволодіння, однак відповідач закривала все на території домоволодіння та йшла до сусідів. Вона не впускає його в будинок, через що він звертався за даним фактом до поліції. Також в будинку залишились ще і інші його речі, однак відповідача не дозволяє їх йому забрати, перешкоджаючи вхід до домоволодіння.

Представник позивача (відповідача по зустрічному позову)ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Стосовно зустрічного позову він пояснив, що вимоги не визнає. Позивач дійсно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, саме в тому будинку, в користуванні якого йому чинить перешкоди відповідач. Своє домоволодіння позивач добровільно не покидав, його туди не впускали, хоча він неодноразово туди приїжджав, що користуватися ним та проживати там. Позивач наразі не має місця постійного проживання. Дії відповідача є протиправними.

Представника позивача ОСОБА_1 (відповідача по зустрічному позову)ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала вимоги позивача по первісному позову, та пояснила, що дійсно відповідач чинила позивачу перешкоди у користуванні їхнім житловим будинком. Вона закривала в будинку все на замки та не впускала його до будинку. Позивач викликав з даного приводу працівників міліції, які розяснювали йому, що він має право проживати в цьому будинку, оскільки він там зареєстрований. Такі факти відбувались неодноразово. Ці події відбувались у 2015-2016 роках. Вона їздила разом з позивачем до правоохоронних органів та до його домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_4 (позивач по зустрічному позову) в судовому засіданні по первісному позову позовні вимоги не визнала, та пояснила, що разом з позивачем вона проживала разом на протязі 20 років. 15 років він ніде не працював. Останні 5 років він працював у колгоспі. Вона працювала, що підтверджується її трудовою книжкою. Позивач зловживав спиртними напоями, бив її, однак потім закодувався, та на протязі двох років вони жили нормально. Потім вона дізналася, що у позивача є інша жінка, через що вона не захотіла більше з ним проживати та вигнала його з дому приблизно в кінці травня 2015 року. Він поїхав з дому. 12 червня позивач приїхав та забрав корову та інше майно. Вона запропонувала йому поділити вказане майно через судові органи, на що він не погодився. Вказаний будинок придбав її чоловік за першим шлюбом. Він придбав його для їхньої дитини в рахунок несплати аліментів. З 01 липня 2015 року вона не веде з позивачем спільне господарство. Своє майно він забрав та написав про це розписку. За фактами побиття її позивачем під час їх спільного проживання вона до правоохоронних органів не зверталась.

Суд взявши до уваги пояснення сторін та їх сторін, допитавши свідків, вивчивши та перевіривши документи по справі приходить до висновку, що позовні вимоги по первісному позову підлягають задоволенню частково, а позовні вимоги по зустрічному позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що позивача та відповідача знає,взаємовідносини нормальні. Позивач працював на фермі. В своєму домоволодінні він не проживав певний період. Причину цього не знає. Позивач та відповідач проживали однією сімєю, тримали спільне господарство, будували прибудови до будинку і він допомагав їм возити камінь. Останній раз він бачив позивача приблизно півтора року тому, тобто, він не проживає з відповідачем цей період часу. Чи забирав він своє майно, йому не відомо, оскільки він цього не бачив та йому про це ніхто не казав.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивача та відповідача знає, відносини з ними в неї нормальні. Їх вона знає як нормальних людей. Що сталося в їхній родині, їй не зрозуміло. Вони тримали спільне господарство. Позивач проживав з відповідачем з 1995-1996 року. В них буди три корови, кури, качки, тобто господарство було досить велике. Вони добудували веранду до будинку, побудували гараж. Приблизно півтора року позивач не проживає з відповідачем. В с. Коханівка Ананьївського району Одеської області вона не проживає вже на протязі півтора року, однак періодично туди приїжджає.

В судовому засіданні, яке проводилось 12 грудня 2017 року свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона знає позивача та відповідача 18 років. Вона проживала за 200 метрів від їхнього домоволодіння і все бачила. Що вони жили разом однією сімєю. Мали спільне господарство.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач є її сином, відповідач є її невісткою. Взаємовідносини нормальні. Відповідач вигнала позивача з будинку. Вони прожили разом 20 років. До неї додому він приводив корову та телят.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що взаємовідносини із сторонами нормальні. Позивач станом на кінець травня 2015 року вже не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2. На той час вона працювала секретарем в сільській раді. 01 липня 2015 року він приїхав до сільської ради та просив, щоб вона була присутня при тому, коли він буде забирати свої речі з будинку. Він сказав, що складе свої речі, та більше туди не приїде, що і зробив. Тиску на позивача при написанні ним розписки вона не чинила. Потім вона дізналася, що у позивача є інша жінка, бо вона бачила їх разом неодноразово. В даний час власником будинку є відповідач згідно погосподарської книги та відповідно до свідоцтва про право власності.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що взаємовідносини із сторонами нормальні. Позивач та відповідач проживали разом на протязі 20 років, працювали, тримали велике домашнє господарство. Однак згодом позивач знайшов собі іншу жінку і в травні 2015 року почав без залучення відповідних органів та списку вивозити все майно з будинку. Потім в липні 2015 року він також забирав своє майно з будинку. Після цього вона його більше не бачила. З будинку позивач пішов добровільно. Його майна в будинку не залишилось.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що взаємовідносини із сторонами нормальні. Позивача та відповідача знає добре. Позивач зловживав спиртними напоями, бив відповідача. В подальшому він знайшов собі іншу жінку, та не приховував свої відносини з нею.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що взаємовідносини із сторонами нормальні. Влітку 2015 року позивач попросив його поїхати з ним загрузити сіно. Ще він найняв машину для цього. Коли приїхали до домоволодіння позивача, де була відповідач, то остання викликала міліцію. Коли приїхав дільничний інспектор, то виявив відсутність документів на машину, яку найняв позивач для перевезення сіна. Дільничний інспектор забрав ключі з машини, та сказав, що не віддасть їх доти, доки позивач не напише розписку, що не має претензій до відповідача. Вказана подія відбулася в липні 2015 року на подвірї домоволодіння позивача та відповідача. Позивач вимушений був написати таку розписку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що відповідно до копії паспорту позивач по первинному позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець 2-ї дільниці с. Ананьєва Ананьївського району Одеської області, мешканець с. Ананьєва Другого, 3-тя дільниця Ананьївського району Одеської області, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.4-6).

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка м. Ананьєва Одеської області, мешканка в с. Коханівка, вул. Леніна (нині Слобідська), 11, Ананьївського району Одеської області(а.с.19,21-22).

Судом досліджені наступні матеріали справи: ксерокопії довідок Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області(а.с.6), ксерокопія заяви ОСОБА_1 до Ананьївського ВП(а.с.7), ксерокопія листа Ананьївського ВП на звернення ОСОБА_1П.(а.с.8), ксерокопія висновку від 21 квітня 2016 року про результати розгляду звернення гр-на ОСОБА_1П.(а.с.9), зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1П.(а.с.19-20), копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом(а.с.23), копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.24), копія розписки ОСОБА_1 від 01 липня 2015 року(а.с.25), копія списку речей, які були видані ОСОБА_1П.(а.с.26-27), довідка Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області(а.с.28), акт обстеження житлових умов(а.с.29), заперечення ОСОБА_1 проти позову(а.с.34-37), ксерокопія листа Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області від 02 липня 2017 року на звернення ОСОБА_1П.(а.с.38), ксерокопія висновка від 02 липня 2017 року про результати розгляду звернення ОСОБА_1П.(а.с.39), ксерокопія листа Ананьївського РВ на звернення ОСОБА_2П.(а.с.40), ксерокопія листа Ананьївського РВ на звернення ОСОБА_4В.(а.с.41), ксерокопія висновку від 02 липня 2015 року про результати розгляду звернення ОСОБА_4В.(а.с.42), ксерокопія довідки Ананьївської амбулаторії щодо хвороби ОСОБА_1П.(а.с.62,70,75), ксерокопія довідки Ананьївської амбулаторії щодо хвороби адвоката ОСОБА_3О.(а.с.78), заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог(а.с.83-84, 94-95), ксерокопії довідок Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області(а.с.98), копія облікової картки обєкта господарського обліку(а.с.99-100), ксерокопія довідки Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області(а.с.101).

У відповідності до ст.310 ЦК України:

1. Фізична особа має право на місце проживання.

2. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 109 ч.1 ЖК Української РСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле

приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Статтею 166 ч.1 ЖК Української РСР передбачено, що Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,

укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є достатньо підстав для встановлення факту, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю, як чоловік і жінка без шлюбу з 23 березня 1995 року по 1 липня 2015 року в с. Коханівка, вул. Леніна(Слобідська), №11 Ананьївського району Одеської області, що не заперечує ОСОБА_4 В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, залишити без задоволення, так як позивачем не надано в ході судового розгляду достовірних і безспірних доказів. Такими доказами не можуть бути лише свідчення свідків та довідка Коханівської сільської ради, копії розписок.

Судові витрати залишити за сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 212, 213, 214, 215, 223, 256, 257, 259 ЦПК України, ст.ст.29, 310, 311, 316, 386 ЦК України, ст.ст.109, 150, 157, 166 ЖК Української РСР, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивача до зареєстрованого місця проживання, встановлення факту проживання однією сімєю, задовольнити частково.

Вважати встановленим той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю, як чоловік і жінка без шлюбу з 23 березня 1995 року по 1 липня 2015 року в с. Коханівка, вул. Леніна(Слобідська), №11 Ананьївського району Одеської області

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_13.

Рішення набуло законної сили "_____"__________________20_____ року.