Номер провадження: 22-ц/785/8581/17
Номер справи місцевого суду: 495/1346/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката Гафійчука С.Д.,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на проживання та зняття з реєстрації,третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник»,

встановила:

23 лютого 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право проживання у квартирі АДРЕСА_5

Свої вимоги мотивувала тим, що в процесі розгляду іншої цивільної справи, яка розглядається Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, їй стало відомо, що у спірній квартирі також є зареєстрованим відповідач по справі ОСОБА_5 з 28.05.1999 року, який з моменту її реєстрації, а саме з 16.06.1998 року у квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживав, та по теперішній час не проживає, у квартирі відсутні будь-які особисті речі відповідача ОСОБА_5, у зв'язку з чим здійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_5 незаконне та протиправне.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вказуючи, що у спірній квартирі мешкає мати відповідача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є зареєстрованою у вказаному житловому приміщенні з 01.02.1991 року, вона сплачує усі комунальні послуги щомісяця та є основним квартиронаймачем вказаної квартири.

Так, у відповідності до довідки від 15.05.1990 року, виданої головою профкому ПМК №71, ОСОБА_7 (мама відповідача) перебувала на квартирному обліку в пересувній механізованій колоні №71 з 1980 року. 03.02.1990 року виданий ордер №11 на отримання трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2, на склад сім'ї: чоловік - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 - відповідач у справі.

Згідно довідки, виданої ОСОБА_10 (мама відповідача), вона проживає за адресою: АДРЕСА_6 та сплачує за квартплату щомісячно. Заборгованості по квартплаті станом на 01.03.2017 року немає.

Відповідач ОСОБА_5 періодично проживає у спірній квартирі, залишається на ніч, має ключі від вказаного житлового приміщення, там знаходяться його особисті речі, він не втратив інтересу до вказаної житлової площі, оскільки там мешкає його мати, якій він допомагає, доказів відсутності відповідача без поважних причин у спірному житловому приміщенні більш шести місяців, як передбачено ст. 71 ЖК України, позивачем до суду не надано.

Справа була розглянута у відсутність представника виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) «Будівельник».

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені.

Однак ухвалою того ж суду від 23 травня 2017 року вищевказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до судового розгляджу в загальному порядку (а.с.51-52).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, позивач не надала суду належних і допустимих доказів відсутності відповідача без поважних причин у спірному житловому приміщенні більш шести місяців, як передбачено ст. 71 ЖК України.

З таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається із довідки від 15.05.1990 року, виданої головою профкому ПМК №71, мама відповідача ОСОБА_7 перебувала на квартирному обліку в пересувній механізованій колоні №71 з 1980 року.

03.02.1990 року їй виданий ордер №11 на отримання трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, на склад сім`ї 4 особи: вона, чоловік - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 - відповідач у справі.

Позивач у справі є дружиною брата відповідача - ОСОБА_9, який на час розгляду справи помер.

На даний час у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - мати відповідача - з 01.02.1991 року; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 - відповідач - з 28.05.1999 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 - позивач з 16.06.1998 року, що підтверджується довідкою Білгород-Дністровського РВ ДМС України Головного управління ДМС України в Одеській області №5118/8743 від 07.12.2016 року (а.с.6).

Крім того, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що у спірній квартирі з моменту народження також проживає донька позивачки - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.7, 109).

Мати відповідача - ОСОБА_7 проживає у спірній квартирі та сплачує витрати на утримання квартири щомісячно, заборгованості по квартплаті станом на 01.03.2017 року немає (а.с.45).

У відповідності до акту, виданого ОСББ «Будівельник» 22.02.2017 року, відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 у квартирі АДРЕСА_3 - Дністровський Одеської області не проживає з 2007 року. За вказаною адресою проживають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 з травня 1998 року та її донька ОСОБА_11 з моменту народження (а.с.7).

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано не прийняв до уваги вказаний акт, оскільки він не може безспірно слугувати доказом непроживання у спірній квартирі відповідача ОСОБА_5 Крім того, вказаний акт складений 22.02.2017 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовом 23.02.2017 року, а тому суд дійшов правильного висновку про те, що в акті не зазначено, з яких даних відомо, що відповідач начебто не проживає у спірній квартирі з 2007 року.

Із пояснень свідків, наданих в ході судового розгляду справи ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, що мешкають у житловому будинку по АДРЕСА_5, та є сусідами позивача, дійсно слідує, що позивачка є зареєстрованою та мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Разом із нею у вказаній квартирі мешкає і ОСОБА_7, мати відповідача. Відповідач не проживає у спірній квартирі з 2007 року.

Проте, суд першої інстанції також обгрунтовано не прийняв до уваги пояснення вказаних свідків, оскільки вони постійно не перебувають у належних їм житлових приміщеннях, тим більше не перебувають у спірному житловому приміщенні, а тому з яких джерел їм стало відомо про постійне не проживання у спірній квартирі відповідача, невідомо. Також не встановлено, чи переривався перебіг строку тимчасової відсутності відповідача у спірній квартирі.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який правомірно не погодився із ствердженнями позивача про те, що з моменту реєстрації відповідача у спірній квартирі - з 16.06.1998 року відповідач ніколи не проживав, та по теперішній час не проживає, з посиланням на те, що у квартирі відсутні будь-які його особисті речі.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов, виходячи з того, що вказані твердження не підтвердилися в ході судового розгляду справи та доказів вказаного нею не надано.

Більше того, із матеріалів справи вбачається, що позивач зі своєю донькою користується лише однією кімнатою у спірній квартирі, двома іншими - мати відповідача - ОСОБА_7, яка закриває ці кімнати і позивач не має до них доступу.

Так, в суді апеляційної інстанції представник позивача Гафійчук С.Д. вказав, що спірна квартира - трикімнатна, в одній кімнаті мешкає позивач у справі - його довіритель ОСОБА_3 зі своєю дитиною, а дві інші закриті матір'ю відповідача - ОСОБА_7, якими лише вона користується.

Зазначені обставини підтвердив в суді апеляційної інстанції представник відповідача - ОСОБА_6, який між тим зазначив, що вказаними двома кімнатами у спірній квартирі користується мати відповідача, в ній знаходяться у тому числі речі відповідача - її сина, який її навідує, переодягається та також користується цими двома кімнатами.

Таким чином, доводи відповідача ОСОБА_5 про те, що він періодично провідує свою матір, у квартирі зачинені двері до кімнат, якими позивачка не користується, та в якій знаходяться особисті речі ОСОБА_7, а також особисті речі її сина, відповідача по справі - ОСОБА_5, не спростовані матеріалами справи.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_5 не втратив інтересу до спірної квартири, в якій зареєстрований та іноді проживав.

При цьому колегія суддів враховує, що він разом зі своїми батьками та братом ОСОБА_9 отримував вказану квартиру, був включений в ордер на отримання житла і після досягнення повноліття був зареєстрований в ній.

Позивач у справі ОСОБА_7 - є колишньою дружиною брата відповідача - ОСОБА_15, який на даний час помер.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч.1,2 ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Однак, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу відповідач не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра

Повне судове рішення складено 22.12.2017 р.