Провадження № 2-з/761/201/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Заява мотивована тим, що відповідач знаючи про те, що повинен виплатити позивачу борг за договором позики від 06 грудня 2014 року у розмірі 98 000, 00 грн. ухиляється від виконання своїх зобов'язань. У позивача є підстави вважати, що відповідач може відчужити майно, яке знаходиться у його власності, з метою уникнення відшкодування завданої ним шкоди, що може зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені, адже суд лише повинен встановити належність права позивача вимагати, а й сприяти забезпеченню цих прав.

Питання про забезпечення позову вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, упровадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до положень ст. 152 ЦПК України є, зокрема, накладення арешту на майно.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як свідчать матеріали справи, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в розмірі 98 000,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В обґрунтування своїх вимог, ініціатором клопотання було надано копію договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2007 року щодо права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд бере до уваги, що на день розгляду заяви ОСОБА_1 не надано доказів щодо наявності у відповідача ОСОБА_2 нерухомого майна, на яке просить накласти арешт ініціатор клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153, 209 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: