Справа № 182/4304/16-ц
Провадження № 2/0182/1130/2017
03.04.2017 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рибакової В.В.
при секретарі Пометій Є.Т.
за участю позивача ОСОБА_1 , представника ВДВС Сінченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, неустойки за прострочення сплати аліментів, -
В обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини.
Початок прострочення згідно довідки державного виконавця № 2313 від 06.11.2015 року 1 травня 2014 року.
Кінець прострочення нею визначено днем демобілізації відповідача 31.03.2016 року. Весь термін прострочення аліментів складає 2 роки 3 місяці, а саме 822 дні.
№ п/пСума за місяць (грн.)Період (місяць) (роки)Розрахунок суми (кількість днів заборгованості х 1 % несплачених аліментів) (грн.)Залишок днів прострочення
101341,6Лютий 2015552 х 24,3521
11 7028,29 Березень 2015 521 х 13,49 1348,96 середні аліменти під час мобілізації491
Пеню за березень-липень 2016 року вона не розраховувала, оскільки не знає розміру несплачених аліментів за вказаний період.
Позивач в судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.18). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 03.04.2017 року о 12.00 год., як не вручений у зв`язку у закінченням терміну зберігання (а.с.30). Тому судова повістка у відповідності до ч.5 ст.74, ч.1 ст.77 ЦПК України вважається доставленою.
Представник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сінченко О.В. проти задоволення позову в частині вимог щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не заперечував. Суду пояснив, що виконавче провадження було відкрито на підставі заяви позивача. З 03.03.2005 року до 01.06.2014 року проводились утримання аліментів з різних джерел доходів відповідача. Після звільнення відповідача з райавтодору станом на 01.06.2014 року заборгованість по сплаті аліментів складала 585,79 грн. Після цього жодних доказів щодо сплати аліментів до ДВС не надходило. Державний виконавець надіслав запити, було встановлено, що відповідач знаходиться у військовій частині та проходить військову службу. Направляв до ВЧ виконавчий документ, який був повернутий у зв`язку з демобілізацією відповідача 29.03.2016 року. Проти задоволення позову в частині вимог щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів заперечував, так як такі вимоги є передчасними.
Суд, зі згоди позивача, на підставі ст.224 ЦПК України розглянув справу заочно.
Вислухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
23.02.2011 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , після чого їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.39,40,99).
Відповідач свої аліментні зобов`язання належним чином не виконував.
Згідно довідки про неотримання аліментів від 23.10.2014 року № 2104, виданої відділом ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції, позивач дійсно не отримувала аліменти за період з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року (а.с.64).
Згідно довідки про неотримання аліментів від 20.04.2015 року № 760, виданої відділом ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції, позивач дійсно не отримувала аліменти за період з 01.11.2014 року по 30.04.2015 року (а.с.66).
Згідно довідки про неотримання аліментів від 01.02.2015 року № 244, виданої відділом ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції, позивач дійсно не отримувала аліменти за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року (а.с.73).
Як вбачається зі свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від. 16.09.2004 року (а.с.5), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досяг повноліття.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.1 ст.187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.
Згідно положень ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Вказана норма закону визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (втратив чинність н підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016, ВВР, 2016, N 30, ст.542) та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (набрав чинності 05.10.2016 року).
Відповідно до вимог Законів України «» Про виконавче провадження» суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.
Тому, суд приходить до висновку, що оскільки аліменти стягнуто на користь позивача за рішенням суду, дитина не досягла повноліття та виконавче провадження не закінчено, отже, заборгованість відповідача за аліментами підлягає стягненню з нього в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом судового стягнення.
Вимоги позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за несплату аліментів за період з 01.05.2014 року по 31.03.2016 року підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з копії виконавчої справи, наявної в матеріалах справи (31-98), відповідач працював на ЗАТ «Нікопольський ремонтний завод», 14.05.2005 року державним виконавцем виконавчий лист був направлений на ЗАТ «Нікопольський ремонтний завод» (а.с.36,37,38).
29.02.2012 року відповідач був звільнений з ЗАТ «Нікопольський ремонтний завод» за власним бажанням (а.с.42).
Наступним місцем роботи відповідача було ТОВ «Виробниче об`єднання «Оскар» (а.с.43,44), з якого він був звільнений 28.05.2012 року.
Наступним місцем роботи відповідача було ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» (а.с.51,52), з якого він був звільнений.
Наступним місцем роботи відповідача була Філія «Нікопольський Райавтодор» (а.с.54,56-58,60), з якого він був звільнений з 01.06.2014 року за власним бажанням (а.с.60).
Відповідач 12.02.2015 року був призваний на військову службу по мобілізації Нікопольським ОМВК (наказ № 44) у військову частину НОМЕР_2 , смт. Черкаське Дніпропетровської області (а.с.70).
26.10.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження для направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області (а.с.71).
10.12.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції на підставі ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження (а.с.75).
Як вбачається з листа військової частини НОМЕР_3 від 14.04.2016 року № 1314/21/661 (а.с.84), виконавчий лист надійшов до військової частини на початку лютого 2016 року, у той час виплата грошового забезпечення ОСОБА_2 була призупинена як такому, що самовільно залишив військову частину. Наказом командира частини від 29.03.2016 року № 86 ОСОБА_2 було виключно зі списків особового складу частини по демобілізації. Тому, виконавчий лист було повернуто до виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції.
Згідно листа військової частини НОМЕР_3 від 11.08.2016 року № 1314/21/1491 (а.с.86) відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції було повідомлено, що ОСОБА_2 не рахується та не рахувався в списках особового складу військової частини НОМЕР_3 . При цьому, було встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 імовірно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 . Для отримання інформації відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції було рекомендовано звернутись до командування військової частини НОМЕР_4 .
З огляду на це, ВДВС було направлено відповідний запит до командування військової частини НОМЕР_4 (а.с.87), однак відповіді до теперішнього часу надано не було.
Суд не погоджується з розрахунком неустойки (пені), проведеним позивачем, з огляду на наступне.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду Україн и від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Верховний Суд України у справі за № 6-300цс16 висловив таку правову позицію.
Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань.
Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).
Відповідно до правового висновку, висловленого в Постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.
Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі №6-1477цс15.
Враховуючи викладене, беручі до уваги наявні у виконавчому провадженні розрахунки заборгованості по аліментам за спірний період (а.с.69,89,98), те, що позивачем дії державного виконавця щодо проведення розрахунків заборгованості не оскаржувалися, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі за № 6-300цс16, справі №6-1477цс15, суд вважає, що неустойка за несплату аліментів за період з 01.05.2014 року по 31.03.2016 року складає 4147 грн. 08 коп., виходячи з такого розрахунку:
рік, місяцьнараховано, грн.сплачено, грн.прострочено дніврозрахунок пенісума пені, грн.
Всього: 1405 грн. 64 коп.
Всього: 2311 грн. 52 коп.
лютий 715,00---------28 715,00 х 1% х 28 днів207,35
березень 46,13---------246,13 х 1% х 2 дні0,92
Всього: 429 грн. 92 коп.
Таким чином, загальний розмір заборгованості неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2014 року по 31.03.2016 року складає 4147 грн. 08 коп. (1405 грн. 64 коп. + 2311 грн. 52 коп. + 429 грн. 92 коп. = 4147 грн. 08 коп.).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 4147 грн. 08 коп.
В іншому слід відмовити.
У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст.10,11,60,61,88,209,212-215,218,224-226,360-7 ЦПК України, ч.1 ст.196 СК України, -

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 4147 грн. 08 коп. (чотири тисячі сто сорок сім грн. 08 коп).
В іншому відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок грн. 00 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції потягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: В. В. Рибакова