ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, надання права на отримання актапро право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, надання права на отримання акта про право власності на земельну ділянку, мотивуючи вимоги тим, що 05.07.2007 рок між ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KIF0GA00003431, згідно якого останньому були надані кредитні кошти у розмірі 35000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,80% на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2017 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач у порушення умов договору та норм закону зобовязання за вказаним договором не виконав та станом на 24.10.2016 року має заборгованість в розмірі 120071,31 грн. В забезпечення виконання зобовязання за договором між сторонами було укладено договір іпотеки № KIF0GA00003431, згідно якого відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 33,90 кв.м. та земельну ділянку площею 0,3208 га, які розташовані за адресою: Київська область, Фастівський район, с.Веприк, вул. Дачна, 13, вартість предмету іпотеки складає 51000,00 грн. Умовами договору іпотеки передбачено, що після реєстрації земельної ділянки та отримання державного акта на неї буду оформлена застава, проте відповідач своїх зобовязань за кредитним договором та за договором іпотеки не виконав, державний акт на зазначену земельну ділянку не отримав, не вжив заходів для отримання кадастрового номеру. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 24.02.2015 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, а саме в погашення заборгованості за кредитним договором № KIF0GA00003431 в розмірі 35000,00 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням Публічному ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх необхідних повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також виселено відповідачів зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

На підставі вищевикладеного позивач просить звернути стягнення на земельну ділянку 0,3208 га, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Веприк, вул. Дачна, буд. 13 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № KIF0GA00003431 від 05.07.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також надання ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; визнати за ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Фастівського головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» право на отримання на імя ОСОБА_1 кадастрового номеру та Державного актана право власності на вказану земельну ділянку, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14.04.2000 року, а також зобовязати Відділ державного комітету України із земельних ресурсів в Полтавському районі видати ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_1 кадастровий номер та Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

Позивач в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, який був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, за викликом суду не зявився, надавши суду письмові заперечення, відповідно до яких вважає, що вибраний позивачем спосіб звернення стягнення є позасудовим врегулюванням спору і відтак банк обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KIF0GA00003431, відповідно до якого відповідачу надані кредитні кошти в розмірі 35000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2017 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 05.07.2007 року уклали договір іпотеки №KIF0GA00003431(надалі договір іпотеки).

Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 33,90 кв.м., житловою 26,60 кв.м. та земельна ділянки 0,3208 га, які розташовані за адресою: Київська область, Фастівським р-н, с. Веприк, вул. Дачна, буд.13 та належить відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2000 року.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 24.10.2016 року утворилась заборгованості у загальному розмірі 120071,31 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, рішенням Фастівського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року звернуто стягнення на будинок загальною площею 33,90 кв. м., житловою площею 26,60 кв. м., який розташований за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Веприк, вул. Дачна, буд. 13 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки. Виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку (предмет іпотеки), розташований за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Веприк, вул.Дачна, буд. 13. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.12.2016 року змінено рішення Фастівського міськрайонного суду від 24.12.2015 року, а саме визначено початкову ціну предмета іпотеки в розмірі 51000 грн.

Разом з тим, як зазначає позивач, реалізувати своє право звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку, для задоволення вимог за кредитним договором, позбавлений можливості, оскільки ОСОБА_1 всупереч покладеним на нього зобовязанням за договором іпотеки, не зареєстрував право власності на земельну ділянку та не отримав державний акт, що стало підставою для звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на земельну ділянку та визнання права на отримання кадастрового номеру та державного акта на право власності на неї.

Суд не може погодитись з такими вимогами позивача з огляду на наступне.

Як зазначалось, згідно з п.35.3 договору іпотеки, іпотекодавецьнадав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 33,90 кв.м., житловою 26,60 кв.м.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Відповідно до п. 35.4 договору іпотеки, іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,3208 га, на якій розташований предмет іпотеки. Сторони домовилися, що ця земельна ділянка після отримання іпотекодавцем Державного акта про право власності на земельну ділянку в 10-ти денний термін буде передана ним у іпотеку шляхом укладання додаткового договору Іпотеки.

На підставі договору іпотеки приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу 05.07.2007 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано запис за реєстраційним номером 2292 про заборону відчуження житлового будинку 13 за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Веприк, вул.Дачна, який є предметом іпотеки.

Згідно ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підтягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації .

Разом з тим, до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано запис про заборону відчуження лише житлового будинку, який є предметом іпотеки, однак будь-якого обтяження окремо на земельну ділянку зареєстровано не було, тому і взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя стосовно земельної ділянки, як самостійного предмету іпотеки, не виникли.

В даному випадку звернення стягнення на земельну ділянку не може бути застосовано, оскільки відповідно до ч.4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» земельна ділянка не може бути самостійним предметом іпотеки окремо від розташованих на ній будівель та споруд.

І хоча законом безальтернативно визначено, що в такому разі земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку, - наслідки недотримання цієї норми не встановлені. Не передбачено також й те, що в такому разі відповідна земельна ділянка може бути визнана предметом іпотеки за рішенням суду.

Як зазначалось, рішенням Фастівського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року звернуто стягнення на будинок за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Веприк, вул. Дачна, буд. 13.

Таким чином, позивач вже отримав належний судовий захист своїх порушених прав, що випливають із вказаних кредитного та іпотечного договорів в межах, які були узгоджені сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані.

З наведеної норми випливає, що іпотека на земельну ділянку, на якій розташована відповідна будівля або споруда, виникає лише при передачі цієї земельної ділянки в іпотеку. Тобто для виникнення іпотеки на таку земельну ділянку необхідно, щоб сторони відповідних правовідносин вчинили для цього певні дії іпотекодавець має передати, а іпотекодержатель має прийняти земельну ділянку в іпотеку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Разом з тим позивач заявив вимогу про звернення стягнення на спірну земельну ділянку як на самостійний предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05.07.2007 року, тобто виходив з того, що іпотека цієї земельної ділянки виникла саме на підставі вказаного договору, входила до узгодженого сторонами предмету договору, та існує протягом всього часу, що минув з моменту його укладення, а тому на неї вже може бути звернення стягнення.

Однак такі позовні вимоги не узгоджуються з передбаченими законом способами захисту цивільного права та інтересу, оскільки суд може визнати лише те субєктивне право, яке виникло з однієї з передбачених законом підстав. За відсутності в Іпотечному договорі від 05.07.2007 року чіткої домовленості сторін щодо передачі в іпотеку спірної земельної ділянки як самостійного предмету іпотеки у суду немає підстав звертати стягнення на неї.

Стосовно вимог про визнання за ПАТ КБ «ПриватБанк» право на отримання на імя відповідача кадастрового номеру та Державного акта на право власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно ч.1ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони можуть укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Отже, положеннями Земельного Кодексу України прямо передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації. Згідно укладеного між сторонами договору іпотеки, ОСОБА_1 не передав в іпотеку майнові права на земельну ділянку, а лише взяв зобовязання укласти додаткову угоду з іпотекодержателем після отримання державного акта на земельну ділянку, відповідно до якої земельна ділянка стане предметом іпотеки.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач не вимагає від відповідача виконання його обов'язку у відповідності до договору іпотеки, а просить суд захистити права та інтереси банку шляхом визнання за ним права на отримання на ім'я іншої особи правовстановлюючого документу, що не відповідає передбаченим законодавством способам захисту порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Так, цивільний обов'язок - це адресована зобов'язаній особі вимога певної поведінки, що відповідає умовам договору, закону або іншим нормам цивільного права. Обов'язок може полягати у вимозі до зобов'язаної особи вчинити певну дію. Невиконання цих дій тягне застосування санкцій, передбачених законом або договором. Але, не є санкцією, що передбачена зазначеним вище іпотечним договором чи законом - зобов'язання фізичної особи оформити державний акт на право власності на земельну ділянку. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

Отже, з огляду на вищевикладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення.

Оскільки вимога про зобовязання Відділ державного комітету України із земельних ресурсів в Полтавському районі видати ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_1 кадастровий номер та Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку є похідною вимогою, вона також задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6,14,526,628,629 ЦК України, ст.ст. 125,126 ЗК України, ст.ст. 10,59,60,88, 212-215, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, надання права щодо отримання акта на право власності на земельну ділянку залишити без задоволення .

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова