Справа № 128/1897/17
26 грудня 2017 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді: Ганкіної І.А.,
при секретарі: Жигаровій Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Адміністрації КЗ «Вінницький обласний дитячий будинок «Гніздечко» Вінницької обласної ради» до ОСОБА_1, за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -
Адміністрація КЗ «Вінницький обласний дитячий будинок «Гніздечко» Вінницької обласної ради» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач по справі ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Малолітній - ОСОБА_2 - був направлений в заклад відповідно до розпорядження Вінницької РДА № 254 від 11.05.2016 року. До 06.06.2016 року дитина перебувала на повному державному утриманні у Вінницькому обласному спеціалізованому будинку дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки. З 06.06.2016 року і по теперішній час ОСОБА_2 перебуває у КЗ «Вінницький обласний дитячий будинок «Гніздечко» Вінницької обласної ради». Дитина перебуває в закладі на повному державному утриманні. Батько дитини записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується відповідною довідкою. За час перебування в закладі мати дитину не відвідувала, участі у навчанні та вихованні дитини не приймала, письмових чи усних заяв від неї щодо вирішення подальшого перебування дитини в закладі не надходило.
Представник позивача КЗ «Вінницького обласного дитячого будинку «Гніздечко» в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити. В разі неявки відповідачів не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 до суду не з'явилася, неодноразово судом направлялися судові виклики на її адресу, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися до суду та остання двічі не з'явилася в судове засідання.
Третя особа представник Служби у справах дітей Вінницької РДА, в особі - Кучер Ю.В., подала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечують.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_2, матір'ю якого вказана ОСОБА_1, та батько ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.12.2009 року (а.с.5).
Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Малолітній - ОСОБА_2 - був направлений в заклад відповідно до розпорядження Вінницької РДА № 254 від 11.05.2016 року терміном на 6 місяців, що підтверджується копією даного розпорядження (а.с.6).
Відповідно до довідки № 99 від 02.12.2016 року, дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно виховується в КЗ «Вінницький обласний дитячий будинок «Гніздечко» Вінницької обласної ради»; дитина перебуває в закладі на повному державному утриманні; навчається в ЗОСШ № 35 в 1 класі (а.с.7).
Як вбачається з акту від 18.07.2017 року вчиненого КЗ «Вінницьким ОДБ «Гніздечко» Вінницької обласної ради», що за час перебування дитини ОСОБА_2, в закладі мати дитину не відвідувала, участі у вихованні дитини не приймала, письмових чи усних листів, щодо вирішення подальшої долі дитини від неї не поступало (а.с.4).
Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України.
Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.
За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною.
Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 свідомо виявила бажання відмовитися від дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не бере будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан її здоров'я та моральний дух.
14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов'язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя.
За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов'язок забезпечити захист інтересів дітей.
Відповідно до висновку, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області за № 01-25/3003 від 14.12.2017 року зазначено, що «є всі підстави для позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як вона не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені ст.150-155,180 Сімейного Кодексу України».
При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. за положеннями якої, держава зобов'язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини.
Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що мати-відповідач по справі, свідомо відмовилася від дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не забезпечують її матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям дітей, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України).
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов'язань, згідно з частиною четвертою цієї статті, один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного з батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні, або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, чи місце проживання яких невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 183 СК України регламентовано, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини - здорова, перебуває на утриманні матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів - здоровий, працездатний, інших утриманців не має та дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 буде в розмірі 1/3 частки з усіх видів їх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з кожного, починаючи з дня пред'явлення позову тобто з 18.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6, тому позов підлягає до задоволення.
Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання, тому з огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання дитини.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в загальній сумі 1 280,00 грн. за вимоги (позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини).
Керуючись ст.ст.150, 155, 164-166, 180,181,182 СК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -
Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини щомісяця, з моменту звернення до суду з цим позовом з 18.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 на особовий рахунок дитини.
Зобов'язати Адміністрацію КЗ «Вінницький обласний дитячий будинок «Гніздечко» Вінницької обласної ради» відкрити особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір на користь держави в загальній сумі 1 280,00 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня одержання копії цього рішення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький районний суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Ганкіна