Справа №490/2350/15-ц 28.09.2017 28.09.2017 28.09.2017
Провадження №22-ц/784/1925/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 490/2350/15-ц
Категорія 5 Номер провадження № 22ц/784/1925/17
Головуючий у І інстанції Мамаєва О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого - Прокопчук Л.М.,

Суддів - Козаченка В.І., Ямкової О.О.

Із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

За участю: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

13 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про відновлення становища, яке існувало до порушення (дійсних меж земельних ділянок).

Уточнюючи позовні вимоги просив відновити межі земельних ділянок між домоволодіннями АДРЕСА_1 шляхом виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру в частині спільної межі земельних ділянок домоволодіння № АДРЕСА_1; визнати, що межа між домоволодіннями АДРЕСА_1 проходить на відстані 0,54 м від житлового будинку АДРЕСА_1; зобов'язати Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру, зі зміною площі земельних ділянок домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 949-950-951 від 28.12.2016 року та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що його батькові ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 12.02.1993 року належала земельна ділянка площею 471 кв.м. для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1. Землевпорядна документація при видачі батькові державного акту на право власності на землю не складалась. Після смерті батька він разом із сестрою успадкували зазначений будинок та земельну ділянку і кожному з них були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1. Разом із сестрою вони у 2006 році замовили в ТОВ «Терра-Юг» технічну документацію із землеустрою щодо складання документу, що посвідчую право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку. Технічна документація була виготовлена та 17 квітні 2006 року вони отримали державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, в якому її розмір зазначено 470 кв.м. Згодом сестра продала ? частини будинку та ? земельної ділянки ОСОБА_9, ОСОБА_10 Як йому стало відомо, у 2013 році на сусідній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_8 завершила оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. З цього моменту між власниками земельних ділянок АДРЕСА_1 виникла суперечка стосовно межі між земельними ділянками, оскільки відповідач почала зводити паркан по стіні житлового будинку АДРЕСА_1. Такими діями порушуються права співвласників земельної ділянки АДРЕСА_1. А саме: неправомірно зайнято належну позивачу на законних підставах земельну ділянку (частину земельної ділянки вздовж житлової та нежитлової будівлі шириною приблизно 75 см) та обмежено доступ до стін житлової та нежитлової будівель для їх обслуговування.

Враховуючи вищевикладене, просив про задоволення позову (а.с. 2-10 т.1, а.с. 32-33 т.2).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2017 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 шляхом відновлення суміжної межі земельних ділянок, а саме: перенесення існуючої межі між земельною ділянкою по АДРЕСА_1, що перебуває у власності ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та земельною ділянкою по АДРЕСА_1, що перебуває у власності ОСОБА_8, на відстані 1 м від житлового будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати (а.с. 61-65 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення по справі, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача понесені нею судові витрати (а.с.72-79 т.2).

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач та його представник просили відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії МК від 21 грудня 1994 року, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 471 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

Після смерті ОСОБА_2 його дочка ОСОБА_11 та син ОСОБА_3 успадкували кожний по 1/2 частці земельну ділянку площею 471 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та по 1/2 частці житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю позивача та ОСОБА_11 та кожному з них належить по 1/2 частини будинку.

З технічного паспорту та технічної документації на землю, вбачається, що за будинком АДРЕСА_1, що розташований по вулиці Привільній в місті Миколаєві, закріплена земля площею 471 кв.м, а фактично площа землі становить 470,39 кв.м.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1 від 18 квітня 2006 року, ОСОБА_3 є співвласником 1/2 частки земельної ділянки площею 470 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

21 квітня 2006 року згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_11 передала, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийняли у власність в рівних частинах кожний 1/2 частину земельної ділянки, яка в цілому має площу 470 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_2 від 24 липня 2013 року ОСОБА_8 належить земельна ділянка площею 0,0497 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідач почала зводити паркан по стіні житлового будинку АДРЕСА_1, що розташований по вулиці Привільній в місті Миколаєві, що в свою чергу унеможливлює доступ до стін житлової та нежитлової будівлі позивача для їх обслуговування.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 949-950-951 від 28 грудня 2016 року, яка була проведена МВ ОНДІСЕ встановлено, що згідно Державного акту, виданого ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 12 лютого 1995 року №16/11, відстань від житлового будинку по АДРЕСА_1 до межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 передбачена, виходячи з фактичних промірів земельної ділянки АДРЕСА_1 та враховуючи визначений на вказаному державному акті промір між точками "А" та "В" 17,40м, відстань від житлового будинку по АДРЕСА_1 до межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 у м. Миколаєві складає 0,95м.

Згідно технічного паспорту на садибний будинок по АДРЕСА_1, виготовленого станом на 22 серпня 2013 року, відстань від житлового будинку АДРЕСА_1 становить 0,95 м., згідно Генплану земельної ділянки АДРЕСА_1 відстань між житловим будинком та межею з земельною ділянкою АДРЕСА_1 повинна складати 1м.

Відстань від житлового будинку по АДРЕСА_1 до межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 відповідно до Державного акту серії НОМЕР_3, виданого ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 вересня 2005 року, передбачена частково. Згідно державного акту від 30 вересня 2005 року, розмір земельної ділянки АДРЕСА_1 складає 17,01м. Згідно фактичних промірів розмір вказаної земельної ділянки складає 17,42м. За такого, відстань від капітальної житлової забудови до межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 складає 0,54м.

Суд прийшов до висновку про те, що межі земельної ділянки АДРЕСА_1, співвласником якої є позивач, змінились після отримання ним державного акту у 2006 році та після отримання у 2012-2013 роках правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідачем, зменшилась відстань від капітальної житлової забудови (житловий будинок) АДРЕСА_1 до межі між земельними ділянками, наразі така межа проходить по стіні будинку АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що доведено порушення меж земельної ділянки позивача з боку відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, заявленого до головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про зобов'язання внести зміни до Державного земельного кадастру, суд виходив з того, що вони є передчасними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що зазначеним відповідачем порушені права, свободи чи інтереси позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

З висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому цивільно-процесуальний закон не вимагає від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню (ст. 119 ЦПК України).

Відповідно до цієї процесуальної норми позивач зобов'язаний зазначити в позовній заяві фактичні обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження цих вимог.

Аналогічні положення містяться й у роз'ясненнях, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду".

В наведеному положенні постанови Пленуму також роз'яснено, що суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), тобто предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача, а підставами - фактичні обставини, що наведені у заяві.

З пред'явленого та згодом уточненого позову вбачається, що позивач просив відновити межі земельних ділянок між суміжними земельними ділянками шляхом виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру в частині спільної межі суміжними ділянками; визнати, що межа між суміжними земельними ділянками проходить на відстані 0,54 м від житлового будинку АДРЕСА_1; зобов'язати Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру, зі зміною площі земельних ділянок домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 949-950-951 від 28.12.2016 року та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач не вимагав усунути перешкоди в користуванні належною йому на іншим особам земельною ділянкою шляхом відновлення суміжної межі земельних ділянок, а саме: перенесення існуючої межі між земельною ділянкою по АДРЕСА_1, що перебуває у власності ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та земельною ділянкою по АДРЕСА_1, що перебуває у власності ОСОБА_8, на відстані 1 м від житлового будинку АДРЕСА_1.

Отже, розглядаючи спір, суд в порушення вимог норм процесуального права, вийшов за межі заявлених позовних вимог та виніс рішення, яке не відповідає предмету позову.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_8 порушила межі земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, наданої їй у власність відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 27.03.2013 року № 29/44 (а.с.157 т.1) та розробленої технічної документації (а.с. 154-156 т.1), та порушила права позивача на належну йому на праві власності земельну ділянку, позивачем не надано і в справі вони відсутні.

Пояснення позивача з приводу того, що відповідач встановила паркан з порушенням меж суміжної земельної ділянки, належними та допустимими доказами не підтверджені, відповідачем не визнані.

За наведених обставин суд першої інстанції, задовольняючи позов, зробив помилковий висновок про те, що підтверджено порушення меж земельної ділянки позивача з боку відповідача.

З підставами відмови в задоволенні позову, заявленого до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, погодитись не можна.

Зі справи вбачається, вимоги щодо відновлення меж земельних ділянок, позивач обґрунтовував тим, що при розробці технічної документації з метою отримання ним державного акту на право власності на землю, розробниками ТОВ «Терра-Юг» у 2006 році координати поворотних точок були зазначені невірно та із суттєвим відхиленням від дійсних меж земельної ділянки та дійсних координат поворотних точок. На підтвердження своїх вимог посилався на технічну документацію на належну йому земельну ділянку, розроблену у 2015 році ФОП ОСОБА_12 (а.с. 67-77). Пізніше він посилався також на висновки судово-будівельної експертизи, проведеної за ухвалою суду від 15.09.2015 року (а.с. 171, 213-218 т.1).

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення особою помилок у відомостях Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей.

Відповідно до п.153 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 17.10.2012 року № 1051, (далі - Порядок) виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що до технічної документації з землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право спільної часткової власності на земельну ділянку ОСОБА_3 та ОСОБА_11, яка була розроблена ТОВ «Терра-Юг» відповідно до договору №37 від 10.02.2006 року між ОСОБА_11 та вказаним Товариством, були внесені зміни щодо меж земельної ділянки(а.с. 23-56 т.1).

Відсутні також дані про внесення змін до технічної документації із землеустрою щодо складання документів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, складеної ФОП ОСОБА_13 відповідно до договору від 10.10.2012 року № 103 (а.с. 154-159 т.1).

Відповідно до п.156 Порядку виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що вищезазначена технічна документація з землеустрою, містить помилки. Висновки проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 949-95-951 від 28.12.2016 року зводяться до підрахунку вимірів відстані житлового будинку, що належить позивачу, до межі між суміжними земельними ділянками. Даних про недостовірність (помилковість) відомостей, зазначених у вищезазначеній документації з землеустрою, висновки експертизи не містять.

Державні акти на право власності на земельні ділянки, отримані як позивачем, так і відповідачем, відповідно у 2006 та 2013 роках, якими встановлені межі спірних земельних ділянок, не визнавались недійсними, не скасовані. При встановленні меж спірних земельних ділянок в натурі та прийомі-передачі межових знаків ніяких зауважень з боку суміжних землевласників не було зроблено, про що свідчать акти встановлення меж в натурі кожної земельної ділянки (а.с.44, 46, 156 т.1, 52-54 т.2).

Крім того, технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1, складений як станом на 01.09.2005 року (а.с. 17 т.1), так і станом на 27.08.2013 року (а.с. 57 т.1) містять відомості про те, що вказаний житловий будинок, тамбур до нього, сіни, нежитлова прибудова, тамбур до неї і сини збудовано самочинно. Аналогічні відомості маються в інвентарній справі по вказаному будинку, яка була досліджена апеляційним судом.

Оскільки судом рішення в частині підстав відмови в задоволенні позову винесено з неправильним застосуванням норм як матеріального, так і процесуального права, відповідно до вимог ч.3 ст. 303 ЦПК України його і в зазначеній частині слід скасувати

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов'язання вчинити певні дії скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 971 (дев'ятсот сімдесят одна) грн. 96 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді