Справа № 296/7467/17
У Х В А Л А

"27" вересня 2017 р. м. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Бондарчук В.В. розглянувши матеріали позовної заяви Керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Житомира в особі Житомирської міської ради до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Керівник Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Житомира в особі Житомирської міської ради звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва. Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

В силу абзаців 1 та 2 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частина 4 ст.23 цього Закону встановлює, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Рішенням Конституційного суду України від 09 лютого 2000 року (справа про місцеве самоврядування) визначено, що у системі місцевого самоврядування України має місце певна субординація її елементів - територіальної громади, ради, її виконавчих органів із збереженням відповідного розмежування їх прав і повноважень. Відповідно до ч. 1ст. 140 Конституції України та ч. 1 ст. 6 Закону територіальна громада є основним носієм функцій і повноважень місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради , як це в свою чергу логічно випливає із змісту ч. 3ст. 140 Конституції України, а також ч. 1 ст. 10 Закону, є органом місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

Крім цього, в ст. 2 Закону «Про місцеве самоврядування» зазначено, що місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Зі змісту ст.140 Конституції України вбачається, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституціїі законів України, яке здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор подав позов в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах Житомирської міської ради, яка згідно вказаного рішення Конституційного суду України є органом місцевого самоврядування.

При цьому Законом встановлено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.

Отже, при звернені до суду з даним позовом прокурор повинен був обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, а саме, обґрунтувати, що Житомирська міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави та не вказав в чому саме полягає порушення прав держави.

Саме по собі посилання прокурора у позові на те, що у даному випадку позов предявляється в особі територіальної громади міста в особі Житомирської міської ради з метою відновлення загальносуспільних інтересів, які порушені незаконними діями відповідачів, забезпечення безпеки постачання газу жителям міста та захисту прав та інтересів споживачів не можна вважати обґрунтованим в розумінні вказаних вище вимог Закону.

Однак роль прокурора у сфері представництва інтересів держави має допоміжний характер і основну роль згідно чинного законодавства України відіграють профільні органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, які самостійно звертаються до суду.

Відповідно до ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, наданими у абз. 2 та 3п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. У разі надходження такого звернення суддя повертає заяву на підставі пункту 3 частини третьої статті 121 ЦПК(1618-15), а якщо такий характер звернення встановлено у попередньому судовому засіданні або під час судового розгляду - суд залишає заяву без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК(1618-15).

Згідно п. 3 ч.3 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадках коли заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання про наявність підстав, передбачених ст. 121 ЦПК України, вважати заяву неподаною та повернути її позивачеві.

Відповідно до ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 121, 209, 210 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Житомира в особі Житомирської міської ради до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії - вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, або протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Бондарчук