Провадження № 2/161/135/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

06 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Гринь О.М.

при секретарі Муригіній А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Свій позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, яка володіла 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, яку отримала в дар від колишнього чоловіка. На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є: вона, ОСОБА_1, та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 07 жовтня 2016 року нею отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в Луцькій державній нотаріальній конторі та усно рекомендовано звернутись з позовом до суду за захистом своїх спадкових прав.

01 червня 2017 року на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про затвердження мирової угоди в даній справі. Заяву обґрунтовано тим, що предметом спору між сторонами є 1/4 частини квартири по АДРЕСА_1, на яку відкрилась спадщина по смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання спадкоємця ОСОБА_2 у селі Печихвости Горохівського району Волинської області. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину в безспірному порядку шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час смерті матері. Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спадщину не прийняли, пропустивши встановлений законом строк для її прийняття. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до нотаріуса за видачею свідоцтва не звертались. Укладаючи мирову угоду, сторони керувались ч.3 ст. 1268 ЦК України. Також зазначено, що ОСОБА_2 є такою, що прийняла спадщину, та надає письмову згоду на прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_6 повністю підтримує таку заяву, оскільне не претендує на спадкове майно.

За змістом мирової угоди позивач ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з відповідачів сплачений нею судовий збір, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнають за позивачем право власності на 1/4 частину квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом по смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони визнають, що ОСОБА_2 прийняла спадщину у безспірному порядку відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті, що стверджено свідоцтвом про смерть та довідкою сільської ради. Відповідач ОСОБА_2 як особа, яка прийняла спадщину, дає згоду на прийняття спадщини ОСОБА_1 в повному обсязі в порядку ч. 2 ст. 1272 ЦК України та не претендує на спадщину. Відповідач ОСОБА_3, як спадкоємець, який спадщину не прийняв, не заперечує проти прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 в порядку ст. 1272 ЦК України. Підписантами наданої суду мирової угоди є сторони: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які просять визнати мирову угоду, укладену між ними, а провадження у справі закрити.

Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином судом були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням змісту позовних вимог, письмових пояснень та доказів, які були дослідженні судом, така мирова угода між сторонами не може бути визнана судом з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3ст. 31 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди.

Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов'язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч. 1ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

Предмет мирової угоди обмежується предметом спору у конкретній цивільній справі.

Крім того, для того, щоб мирова угода не використовувалась, як інструмент зловживання правом, суд при вирішення питання про визнання мирової угоди повинен встановити наявність у позивача суб'єктивного права, а у відповідача зобов'язань, а також факт невиконання таких зобов'язань, який став причиною порушення прав позивача, тобто, суд не має визнавати мирову угоду, не з'ясувавши фактичних обставин справи. Таким чином, з'ясування судом фактичних обставин справи є обов'язковою умовою визнання мирової угоди судом.

Судом встановлено, що постановою Першої Луцької державної нотаріальної контори від 07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не підтверджено факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4

Звертаючись до суду з заявою про визнання мирової угоди сторони вважають, що за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно в порядку ст. 1272 ЦК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем та відмовляється від спадщини на користь ОСОБА_1

Однак, на думку суду, такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Разом з тим, сторонами не надано суду доказів на підтвердження тої обставини, що відповідач ОСОБА_2 спільно проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право спадкоємців, які прийняли спадщину, надати письмову згоду на прийняття спадщини спадкоємцям, які пропустили строк для прийняття спадщини, можливе лише шляхом подання відповідної заяви нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.25 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

З огляду на наведене, умови мирової угоди укладеної між сторонами суперечать вимогам закону, а тому не можуть бути визнані судом.

На підставі наведеного, керуючись ч.ч. 5, 6 ст. 175 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у визнанні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає, заперечення на неї може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.