Справа № 336/7085/14-ц
Пр. № 2-д /336/6/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду від 22.11.2016 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у доступі до горища і газопроводу в будинку № 79 по вул. Ізмаїльській в м. Запоріжжі.

Решту вимог залишено без задоволення.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в цій справі в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно скасоване.

ОСОБА_1 виділено в натурі ? частину будинковолодіння № 79 по вул. Ізмаїльській в м. Запоріжжі під літерою А, яка складається з житлової кімнати 2-5 площею 7,9 м2, житлової кімнати 1-2 площею 6,2 м2, житлової кімнати 2-4 площею 12,7 м2; в прибудові під літерою А1: коридор 2-1 площею 2,3 м2, коридор 2-2 площею 2,7 м2, гардероб 2-3 площею 0,8 м2, кухню 2-6 площею 4,5 м2, котельню 2-7 площею 3,1 м2, а, крім того, ганок до літ. А1, сходи, козирок до літ. А1, зливну яму № 4, ? частину паркану № 1, паркан № 7, ? частину паркану № 8, замощення Ш, замощення ІУ.

До суду надійшла заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на її користь витрат з проведення судових експертиз в розмірі 5542 грн. 40 коп. та витрат з отримання правової допомоги адвоката в сумі 19376 грн. 70, оскільки при винесенні рішення не було вирішено питання про покладення на відповідача цих видатків.

В судовому засіданні позивач і її представник підтримали вимоги заяви.

Відповідач, належними чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду, до суду не зявилася з невідомих причин.

Зазначені обставини у відповідності до ст. 220 ЦПК України не є перешкодою для вирішення заяви у відсутність відповідача.

Вислухавши пояснення позивача і її представника, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення з таких міркувань.

Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, повязані із проведенням судових експертиз, та витрати на правову допомогу.

Згідно із ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь в справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

З наведеної норми цивільного процесуального законодавства і розяснень Пленуму Верховного Суду України випливає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджуються понесені нею і документально підтверджені судові витрати судом, який ухвалив рішення на користь цієї сторони.

Разом з тим в силу розяснень п. 37 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК.

У разі якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 220 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи.

За змістом згаданого розяснення Вищого спеціалізованого суду України у випадку, коли суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання може бути вирішено як судом, який змінив або ухвалив нове рішення, так і судом першої інстанції, тому суд вважає за необхідне розвязати ці вимоги, оскільки позивачем обраний саме суд першої інстанції.

Вирішуючи вимоги заяви про стягнення витрат на проведення судових експертиз у сумі 5542 грн. 40 коп., які складаються з вартості проведення судової експертизи на підставі ухвали суду у сумі 3542 грн. 40 коп. (а. с. 112, 229 т. 1) і вартості дослідження спеціаліста, що проведене на замовлення представника позивача, у сумі 2000 грн. (а. с. 178 т. 1), суд виходить з такого.

Зазначені дослідження були призвані вирішити питання визначення можливих варіантів поділу (виділу частки) в натурі нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ізмаїльська.

При вирішенні цієї вимоги суд враховує, що лише документально підтверджені витрати можуть бути компенсовані стороні за рахунок другої сторони.

Між тим позивач документально підтверджує лише видатки зі сплати експертного дослідження, призначеного ухвалою суду (а. с. 229 т. 1), висновки якого як неприйнятні для позивача не використовувались нею для доведення позовних вимог, а суду були надані висновки спеціаліста, виконані на замовлення представника позивача (а. с. 168-178 т. 1, а. с. 28-32 т. 2), документального підтвердження оплати яких суду не надано.

І так як судом апеляційної інстанції висновок експерта № 16/17-15, докази щодо оплати якого надані суду (а. с. 229 т. 1), не був врахований при затвердженні варіанту виділу частки в праві спільної часткової власності, на відміну від висновку № 12-16 (а. с. 28-32 т. 2), яким було погоджено запропонований ОСОБА_1 варіант виділу, суд вважає, що за вказаних обставин сторона в силу ст. 86 ЦПК України повинна нести ці видатки самостійно.

Що ж стосується вартості проведення дослідження № 12-16, висновки якого покладені в основу прийнятого судом апеляційної інстанції варіанту виділу, доказів щодо його оплати сторона не надавала ані під час розгляду справи, ані при зверненні з цією заявою, що не дає підстав для вирішення цих вимог на її користь.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат з отримання правової допомоги, суд, відмовляючи в повному обсязі в задоволенні і цих вимог, виходить з тієї ж самої норми про обовязок сторони надати суду фактичні дані на підтвердження таких процесуальних витрат.

Між тим протягом усього розгляду справи вимога про стягнення вартості отриманої правової допомоги адвоката не лише не доводилась за допомогою документів, а навіть і не висувалась позивачем.

Згідно з п. 37 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Вказане правило узгоджується з розясненнями пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого додаткове рішення не може вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

У звязку з викладеним суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення і вважає, що встановлені судом обставини є підставою для звернення до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 220, 293 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів після проголошення ухвали, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання, - в той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя О.В. Щаслива