Справа № 308/9087/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі судді Бедьо В.І. оглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про скасування рішення субєкта владних повноважень та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради, Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про скасування рішення субєкта владних повноважень та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Вивчивши зміст позовної заяви та оглянувши додані до неї письмові докази, суддею встановлено наступне.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач ставить декілька позовних вимог, зокрема: про скасування рішення Ужгородської міської ради від 29.10.2015 року «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» № 1874 про затвердження вартості та продаж ОСОБА_2 Вікорії Йосипівні земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0055 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.11. 2015 року, що укладений Ужгородською міською радою з ОСОБА_2

Тобто позивачем ставляться вимоги про скасування рішень органу місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 Земельного Кодексу з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами частини другої статті 55 Конституцій України і частини десятої статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні. Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень що здійснюють владні функції. В іншому ж випадку (наприклад, оспорювання формування волі власника) виокремлення цього способу захисту було б позбавлено сенсу. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення, чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Так, визнання протиправними та скасування (визнання незаконними - в редакції статті 16 Цивільного кодексу України) рішень органів місцевого самоврядування є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень. Наведення цього способу захисту в Цивільному кодексі України свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень можуть не лише призводити до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав. Водночас, це не впливає на визначення судової юрисдикції спору, оскільки вона визначається виключно процесуальним законодавством, в даному випадку -статею 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Кодекс адміністративного судочинства України відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватно-правового.

Положеннями статей 118, 123, 124 Земельного кодексу України, якими врегульовано порядок передачі у власність, в користування та в оренду земельних ділянок державної та комунальної власності, встановлено виключні підстави для відмови у наданні земельних ділянок. Така відмова може бути оскаржена до суду. На відміну від зазначеного, частиною першою статті 12 Цивільного кодексу України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

У відносинах розпорядження землями державної та комунальної власності органи влади та місцевого самоврядування діють відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, а саме: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд приходить до переконання, що оскільки предметом даної справи є рішення Ужгородської міської ради, при винесені яких відповідач здійснював владні управлінські функції, відтак в цих правовідносинах відповідач реалізував свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Отже, узагальнюючи вищезазначене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі з тих підстав, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства на підставі п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Керуючись ст,122, 127-130 ЦПК України , -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про скасування рішення субєкта владних повноважень та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області на протязі п"яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3