РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Ладики М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу № 328/2798/17, №2/328/1055/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,053 га. з кадастровим №231100000:01:019:0132, цілове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: вул. Прибережна, буд.33, м. Токмак, Запорізька область, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №111899 від 12.09.2005 року.

Позов обґрунтовує наступним.

17.05.2010 року позивач набула право власності на жилий будинок №33 по вул. Чекістів (в теперішній час - Прибережна) м. Токмака Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2010 реєстровий №829, що підтверджує відповідним договором, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.06.2010 №26350995, технічним паспортом на жилий будинок індивідуального житлового фонду.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №111899 від 12.09.2005 року, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.09.2017 №НВ-23 7, належний їй на праві власності житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0553 га. з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №231100000:01:019:0132. Власником земельної ділянки є ОСОБА_2.

На теперішній час у позивача виникла необхідність відчужити житловий будинок, який перебуває у власності позивача. Але, відчужити його позивач не має можливості у зв'язку з тим, що не є власником земельної ділянки, яка призначена для його обслуговування.

Враховуючи, що позивач є власником житлового будинку за адресою: вул. Прибережна, 33, м. Токмак, Запорізька область, до позивача перейшло право власності на земельну ділянку призначену для його обслуговування, яке належало відповідачу.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов та обставини, якими він обґрунтований підтримала.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

17.05.2010 року позивач набула право власності на жилий будинок №33 по вул. Чекістів (в теперішній час - Прибережна) м. Токмака Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2010 реєстровий №829, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.06.2010 №26350995, технічним паспортом на жилий будинок індивідуального житлового фонду.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №111899 від 12.09.2005 року, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.09.2017 №НВ-23 7, вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0553 га. з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №231100000:01:019:0132, власником якої є ОСОБА_2.

Як вбачається з позовної заяви, позивач позбавлений можливості відчужити вказаний житловий будинок у зв'язку з тим, що не є власником земельної ділянки, яка призначена для його обслуговування. Твердження позивача про набуття нею права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй на праві власності житловий будинок на підставі ст. ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, є помилковим з наступних підстав.

Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на будівлю, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частинні статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. (ч. 2 ст. 120 ЗК України)

Позивачем не доведено, що вона набула право власності на спірну земельну ділянку внаслідок набуття права власності на житловий будинок, оскільки з матеріалів справи неможливо прийти до висновку, що таке право існувало у попереднього власника житлового будинку ОСОБА_3 Костянтинова, який 28.10.2013 року помер.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно п. «а» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Із передбачених законом підстав право власності позивача на спірні земельні ділянки не набувалось, тому таке право не може бути визнане судом і не підлягає судовому захисту.

За вказаних обставин, керуючись положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд відхиляє визнання відповідачем позову, як таке, що суперечить вимогам діючого законодавства, зокрема ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд вважає, що позивачем не вжито достатніх заходів щодо захисту своїх прав у позасудовому порядку. Так, сторони не позбавлені можливості переоформити земельну ділянку шляхом укладення правочину у встановленому законом порядку.

Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивача у обраний позовом спосіб.

За таких обставин, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими і безпідставними, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 377, 392 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в тридцятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: