Справа № 461/2176/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицькй В.В.
Провадження № 22-ц/783/4748/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бойко С.М., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - Калусенка В.В., представника ДП «Львівський державний ювелірний завод» - Кріль О.М., ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства "Львівський державний ювелірний завод" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

24 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся із зазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 22 травня 2009 року працював директором державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на підставі контракту №2-35 від 22 травня 2009 року.

Наказом Державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №59-п від 17 березня 2017 року його звільнено з посади директора державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за одноразове грубе порушення трудових обов»язків керівника підприємства відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України.

Підставою для видання наказу про звільнення стала доповідна записка начальника управління внутрішнього аудиту Мінекономрозвитку від 16 березня 2017 року №5201-03/20 у якій висловлені пропозиції про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Наказ про своє звільнення позивач вважав незаконним, оскільки в аудиторському звіті від 10 лютого 2017 року йдеться про недоліки і порушення у діяльності службових осіб заводу, які мали триваючий характер, наступили в результаті певних об»єктивних обставин.

Недоліки та порушення викладені у висновках аудиторського звіту від 10 лютого 207 року не мають характеру грубого порушення ним трудових обов»язків і охоплюють період до 30 вересня 2016 року (більше шести місяців з дня вчинення), а також понад місяць з моменту виявлення.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 17 травня 2017 року позивач ОСОБА_4 просив:

визнати протиправним та скасувати наказ державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №59-п від 17.03.2017 року про звільнення його з посади директора Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод»;

зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України поновити його на посаді директора Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод»;

зобов'язати Державне підприємство «Львівський державний ювелірний завод» виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 червня 2017 рокупозов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №59-п від 17.03.2017 року про звільнення ОСОБА_4 з посади директора Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод».

Зобов'язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України поновити ОСОБА_4 на посаді директора Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод».

Зобов'язано Державне підприємство «Львівський державний ювелірний завод» виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 25 878 (двадцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень 78 коп.

Стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь держави 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень 00 коп. судового збору.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» на користь держави 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень 00 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді директора Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» та зобов'язання Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» виплатити ОСОБА_4 заробітну плату за один місяць звернуто до негайного виконання.

Рішення суду оскаржило Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

В апеляційній скарзі посилається на те, що за результатом здійснення внутрішнього аудиту було виявлено підписання директором Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» ОСОБА_4 завідомо невигідних для підприємства договорів та наявність значної суми боргових зобов»язань підприємства перед податковим органом.

В доповідній записці зазначені основні порушення виявлені аудиторами, це:

укладання договорів з тривалим терміном оплати за ювелірні вироби, порушення податкового законодавства, які призвели до податкового боргу, передача в податкову заставу майна підприємства, прийняття неефективних управлінських рішень щодо випуску ювелірних виробів, які не користуються попитом і призвели до накопичення готової продукції на складі неприйняття управлінських рішень керівником щодо зменшення загальновиробничих витрат, що призвело до завищення собівартості виробів, наявність ознак прихованого банкрутства.

Судом не враховано факт розслідування кримінального провадження №000001 від 06 січня 2015 року стосовно службових осіб заводу за фактом ухилення від сплати податків за ч.3 ст.212 КК України.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - Калусенка В.В. та представника ДП «Львівський державний ювелірний завод» - Кріль О.М. на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на її заперечення,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дисциплінарна відповідальність працівників є одним із видів юридичної відповідальності, що встановлена законодавством за протиправну поведінку працівника. Вона є обов»язком працівника понести покарання, передбачене нормами законодавства про працю, за протиправне невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов»язків.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Як зазначено у ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з положенням ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно зі ст.7 Конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», яка ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, із набранням чинності для України 16 травня 1995 року - трудові відносини з працівником не припиняється з причин, пов»язаних з його поведінкою або роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв»язку з висунутими проти нього звинуваченнями, крім випадків, коли від роботодавця не можна обґрунтовано чекати надання працівникові такої можливості.

Як зазначено у п.1 ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках:

одноразового грубого порушення трудових обов»язків керівником підприємства, установи організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступником, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Пленум Верховного Суду України у п.27 Постанови №9 від 06 листопада 1992 року із наступними змінами роз»яснює, що при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов»язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 з 22 травня 2009 року працював директором державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на підставі контракту №2-35 від 22 травня 2009 року.

Наказом Державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №59-п від 17 березня 2017 року його звільнено з посади директора державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за одноразове грубе порушення трудових обов»язків керівника підприємства відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України.

Підставою для видання наказу про звільнення стала доповідна записка начальника управління внутрішнього аудиту Мінекономрозвитку від 16 березня 2017 року №5201-03/20 у якій зазначено, що за результатами аудиту встановлено:

недотримання ДП «ЛДЮЗ» обігових коштів внаслідок укладання договорів з тривалим терміном оплати за ювелірні вироби 30,8 млн. грн.;

порушення податкового законодавства призвели до виникнення податкового боргу 30,3 мл. грн., що в подальшому може призвести до банкрутства підприємства, крім того зазначене порушення призвело до передачі у податкову заставу майна підприємства (31,0 млн. грн.);

прийняття неефективних управлінських рішень щодо випуску ювелірних виробів, які не користуються попитом і призвели до накопичення готової продукції на складі (15,1 млн.грн);

неприйняття управлінських рішень керівником щодо зменшення загальновиробничих витрат, що призвело до завищення собівартості ювелірних виробів (понад 3,1 млн.грн.).

ОСОБА_4 дав обґрунтовані заперечення до аудиторського звіту планового внутрішнього аудиту ефективності ДП «Львівський державний ювелірний завод» від 10 лютого 2017 року №5202-03/1 у яких зазначив, що в екстремальних умовах роботи ювелірної промисловості завод продовжує працювати, не маючи підтримки у держави.

До впровадження Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ підприємство співпрацювало з 190 торговельними організаціями по договорах комісії та з 46 організаціях по торгових дорученнях.

Згідно Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ стаття 187.1 підпункт «б» установлена база оподаткування ПДВ - відвантаження продукції. Базою оподаткування повинна бути реалізація ювелірних виробів, а не їх відвантаження, оскільки ювелірні вироби не являються товарами першої необхідності і мають тривалий термін реалізації.

Другою причиною є галопуючий ріст цін на сировину дорогоцінних металів.

Постановою КМУ від 03 жовтня 2012 року №1080 підприємство позбавлено права клеймування державним пробірним клеймом виробів власного виробництва, які клеймувалися заводом протягом 14 років, чим порушено ст.15 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними».

Додаткові витрати заводу, понесені при клеймуванні продукції Західним казенним підприємством пробірного контролю за 2013-2016 роки становлять 1 млн.860 гривень.

Також з лютого 2015 року зросла ставка збору при клеймуванні виробів державним пробірним клеймом з 5% до 10% вартості основного дорогоцінного металу в сплаві, з якого виготовлено виріб. Тягар по його сплаті перенесений на споживача, що вплинуло на собівартість продукції

Постановою КМУ від 30 грудня 2015 року №1156 збільшено у 5 разів норму відрахувань чистого прибутку, що відраховується унітарним підприємствами до держбюджету України з 15 % до 75%, що створює небезпеку банкрутства підприємства.

За 2016 рік нараховано до сплати відрахування чистого прибутку (75%) на суму 1613 тис.грн. За рахунок переплати за 2015 рік погашено 1065 тис.грн.

Незважаючи на це, підприємство не зривало терміну виплати заробітної плати і справно сплачувало податки та обов»язкові платежі до бюджету та державних цільових фондів.

У своїх роз»ясненнях Юридичний департамент Мінекономрозвитку зазначив, що укладення ДП «ЛДЮЗ» договорів на поставку ювелірних виробів на умовах повно оплати за поставлену партію ювелірних виробів протягом 150 (180 та 270) календарних днів з дати їх отримання відповідає вимогам чинного законодавства. З 01 січня 2016 року ДП «ЛДЮЗ» зменшив термін оплати за поставлену партію ювелірних виробів до 90 календарних днів.

Так станом на 01 січня 2014 року залишок продукції по даному типу договорів залишок неоплачених ювелірних виробів складав 17264521 гривень, на 01 січня 2015 року - 13214153 грн., на 01 січня 2016 року - 9027964 грн., на 01 березня 2017 року - 7210301 грн., що свідчить про зменшення відвантаження ювелірних виробів по даному типу договорів.

Станом на 30 вересня 2016 року за данми бухгалтерського обліку облікувалась безнадійна дебіторська заборгованість за ювелірні вироби ТОВ «Торгова мережа «Діадема» м. Київ в сумі 977786,72 грн. та в сумі 123125,53 грн з терміном вининення травень 2014 року та за вироби ТзОВ «Даймон Златофф» м. Чернівці в сумі 32373,75 грн з терміном виконання вересень 2014 року.

Для списання цієї безнадійної дебіторської заборгованості підприємству необхідно було створити резерв сумнівних боргів.

Тому резерв сумнівних боргів для списання безнадійної дебіторської заборгованості по даних підприємствах станом на 30 грудня 2016 року становив 395,2 тис.грн. Списання безнадійної дебіторської заборгованості в сумі 1010160,47 грн здійснено у грудні 2016 року. Судові, інфляційні втрати,3% річних в сумі 124952,53 грн списано у грудні 2016 року на інші операційні витрати.

За період з 2014-2016 років в результаті інвентаризації не було виявлено жодного основного засобу, який не використовується у господарській діяльності.

Напередодні кожного нового року технічним відділом разом з виробничо-економічним відділом розроблявся проект Інвестиційного плану розвитку підприємства на наступний рік, який входить як складова частина до фінансового плану, що погоджується і затверджується міністерством. Проект Інвестиційного розвитку підприємства кожного кроку направлявся в міністерство окремо від фінансового, зокрема такий проект на 2017 рік відправлений у міністерство в електронному вигляді на затвердження 18 серпня 2016 року.

Незважаючи на зовнішні негативні чинники підприємство витратило на модернізацію обладнання та реконструкцію в 2014 році - 443,0 тис.грн., в 2015році - 748,0 тис.грн., в 2016 році - 94,0 тис. грн.

Оскільки підприємство працює в режимних умовах, то директором використовувався службовий автомобіль цілодобово а також у вихідні та св»яткові дні для вирішення виробничих питань.

З метою зниження загальновиробничих витрат на протязі 2014-2016 років чисельність працівників була зменшена на 31 особу, або 29%, скорочено 13 посад у зв»язку з чим кількість адміністративного персоналу зменшилася на 13,3%.

Протягом періоду перевірки діяли надбавки за високі досягнення у праці та сумлінне і якісне виконання посадових обов»язків, професіоналізм, ініціативність у роботі.

Надбавки за високі досягнення у праці були встановлені керівникам підприємства, головному інженеру, головному бухгалтеру в сумі 700 гривень кожному, керівникам підрозділів і їх заступникам в середньому 200 гривень на особу. Дані надбавки були зменшені на 30-50 відсотків у 2016 році зважаючи на фінансовий стан підприємства.

Отже, вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності Міністерство економічного розвитку і торгівлі України не врахувало зазначених пояснень та прийшло до необґрунтованого висновку про звільнення його з роботи з 20 березня 2017 року за п.1 ст.41 КЗпП України.

Системний аналіз матеріалів внутрішнього аудиту ефективності діяльності ДП «ЛДЮЗ» за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року та пояснень на них ОСОБА_4, у тому числі в суді апеляційної інстанції, дає підстави для висновків, що в роботі ОСОБА_4, як керівника державного підприємства були певні недоліки, які зумовлені як об»єктивними (недосконалістю податкового законодавства у даній сфері, складною економічною ситуацією в країні, відсутність попиту на ювелірні вироби у даний час) так і суб»єктивними чинниками (слабка інвестиційна та маркетингова політика тощо).

Однак не можна стверджувати, що виявлені в результаті аудиту порушення мали місце через грубе порушення трудових обов»язків керівником підприємства ОСОБА_4

Розслідування кримінального провадження №000001 від 06 січня 2015 року стосовно службових осіб заводу за фактом ухилення від сплати податків за ч.3 ст.212 КК України, не дає підстав стверджувати про винні дії ОСОБА_4 на даний час. У даному провадженні не оголошувалась підозра посадовим особам державного підприємства «Львівський ювелірний завод».

Судова палата у цивільних справах Верховного суду України 18 листопада 2004 року скасовуючи рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 02 березня 2004 року та залишаючи без змін рішення Хмельницького міського суду від 19 грудня 2003 року зазначила, що виходячи зі змісту п.1 ст.41 КЗпП підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов»язків, а не триваюче, зокрема неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 з посади директора Державного підприємства «Львівський державний ювелірний завод» за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України відбулося з порушенням установленого законом порядку, та не обґрунтовано, що тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2017 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Бойко С.М.

Мельничук О.Я.