ухвала

іменем україни

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Акцент-Банк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернувся до суду із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 травня 2013 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 40 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказував, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 24 червня 2015 року у останньої утворилась заборгованість.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитом у розмірі 39 984 грн, заборгованість за процентами за користуванням кредитом у розмірі 14 889 грн 60 коп., пеню та комісію у розмірі 1 200 грн, штраф - 500 грн, процентну складову у сумі 2 803 грн 68 коп., а також стягнути судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду Київської м. Києва від 16 грудня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволеною.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 39 984 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 889 грн 60 коп., заборгованість по пені та комісії - 1 200 грн, штраф - 3 303 грн 68 коп. та 593 грн 77 коп. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року рішення Оболонського районного суду Київської м. Києва від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача утворився борг перед позивачем в результаті невиконання умов договору, який підлягає стягненню.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а відтак відповідно до вищевказаних правових норм, висновок суду про факт укладення договору та прийняття його умов сторонами, є необґрунтованим.

Крім того, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву від 23 травня 2013 року, а також, що ці умови не змінювалися.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 23 травня 2013 року сторонами був укладений договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 40 000,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом

Згідно з розрахунком заборгованості за договором станом на 24 червня 2015 року борг відповідача становить 59 377,28 грн, з яких: 39 984,00 грн - заборгованість за кредитом; 14 889,60 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 200,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 3 303,68 грн - заборгованість за штрафами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Апеляційний суд встановив, що відповідач в анкеті-заяві від 23 травня 2013 року лише виявила бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» та погодила, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Вона зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ «Акцент-Банк».

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Касаційна скарга не містять доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак