АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріГоін В.С.
за участю: позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Родіонова В.Є.,

представника третьої особи Івашової Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Київської міської ради, третя особа Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 121-123/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, він отримав спірні кімнати на законних підставах з 28.08.1995 р., постійно там проживав, маючи постійну реєстрацію, сплачував комунальні послуги, а доказувати добросовісність давнісного володільця немає потреби, оскільки така добросовісність його поведінки презюмується. Також вказував на те, що оскільки до нього не пред'явлено вимог щодо виселення протягом трьох років, після закінчення трудових відносин, повинна бути застосована позовна давність у відповідності до ст. 75 ЦК України, незалежно від наявності заяви сторони у спорі, а виселити його зі спірного приміщення не можливо, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, вказував на те, що приватизувати спірне житло неможливо, оскільки воно має статус «службового», неможливо виключити майно також з переліку службового житла, оскільки він працював на підприємстві менше 10 років, тому обраний ним спосіб захисту його права - визнання права власності за набувальною давністю, є належним. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

№ справи 761/18219/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4144 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що на підставі ордеру НОМЕР_1 від 11.04.1995 року ОСОБА_5 на період роботи, як майстру технічної дільниці Управління житлового господарства Шевченківського району міста Києва, була надана квартира АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно Довідки Київської квартирно-експлуатаційної частини району № 18 від 14.02.1994 року ОСОБА_5 за період служби з 19.12.1992 року по 12.02.1994 року житловою площею в м. Києві не забезпечувався (а.с. 10).

24.12.1996 року позивача було звільнено з займаної посади, про що свідчить запис у трудовій книжці (а.с. 13-14).

Після звільнення із займаної посади позивач продовжував проживати у спірному житловому приміщенні, при цьому останнім укладено ряд договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення фізичним особам (власникам (наймачам) житлових приміщень) та про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій з постачальниками зазначених послуг (а.с. 16-18).

Позивачем сплачувались комунальні платежі вчасно та у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями та листом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства (а.с. 15, 19-37).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 344 ЦК України, про те, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (надувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом, ч. 3 ст. 344 ЦК України, про те, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Встановивши, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом права комунальної власності територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», а відповідно до статті 124 Житлового кодексу Української PCP робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, підлягають виселенню з службового жилого приміщення, а отже, достовірно знаючи про належність до комунальної власності територіальної громади м. Києва спірного нерухомого майна - житлового приміщення, до якого позивач вселився і яким він користувався без законних підстав, останній повинен був усвідомлювати неправомірність свого володіння ним, що свідчить про недобросовісність такого володіння, у зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги, щодо добросовісності володіння, колегія суддів не приймає до уваги, на підставі наступного.

П. 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказано, що застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю (безтитульність володіння).

Судом встановлено і не заперечується позивачем, що квартира відноситься до службового житла, перебуває у комунальній власності, у зв'язку з чим, норми щодо набувальної давності в даному випадку застосуванню не підлягають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: