Провадження №22-ц/772/3051/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Прокопчук А. В.
Доповідач :Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 рокуСправа № 127/9448/16-цм. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мазура Олександра Валентиновича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року (головуючий суддя Прокопчук А.В.) у справі №127/9448/16-ц за заявою представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов договору №б/н від 08 червня 2010 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти, однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 29 лютого 2016 року становить 20 373,54 грн., яка складається з: 2 499,43 грн. - заборгованість за кредитом; 13 577,75 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2 850,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 946,36 грн. - штраф (процентна складова), а тому просив стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість, а також стягнути судові витрати.

В червні 2016 року ОСОБА_2 .звернувся в суд із зустрічним позовом, посилаючись на те, що він в момент укладення кредитного договору №б/н від 08 червня 2010 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в результаті психічного захворювання з безперервним типом перебігу, а тому просив визнати кредитний договір №б/н, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08 червня 2010 року недійсним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним - задоволено.

Визнано кредитний договір б/н, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.06.2010 року, недійсним.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30.06.2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2017 року залишено без змін.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мазур О.В. звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі, посилаючись на те, що під час вирішення справи по суті Вінницьким міським судом Вінницької області не було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз. Зазначив, що ОСОБА_2 було здійснено оплату витрат на проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи в сумі 727,16 грн. та здійснено оплату витрат на проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи в сумі 3 648,33 грн., які були проведені судово-психіатричним відділенням Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. Оригінали квитанцій про оплату даних експертиз були передані у вказану лікарню, тому ОСОБА_2 не мав змоги надати їх до суду під час розгляду справи до моменту прийняття рішення судом, а тому просив ухвалити додаткове рішення яким стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз, в сумі 4 375,49 грн..

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2017 року заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеною ухвалою і вважаючи її незаконною, представник ОСОБА_2 - адвокат Мазур О.В. подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що Вінницьким міським судом Вінницької області при ухваленні рішення від 24 травня 2017 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов'язаних із проведення судових експертиз, при цьому ОСОБА_2 було здійснено оплату витрат на проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи в сумі 727,16 грн. та стаціонарної судово-психіатричної експертизи в сумі 3 648,33 грн., а тому просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 - адвокат Мазур О.В. та ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, виходив з того, що під час розгляду справи по суті ОСОБА_2 не було надано квитанцій про оплату вартості двох експертиз, відтак суд ухвалив рішення на підставі наявних в справі документів і не вирішував питання про стягнення витрат за оплату експертиз.

Судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним - задоволено.

Визнано кредитний договір б/н, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08 червня 2010 року, недійсним.

Вирішено питання про судові витрати.

Звернувшись в суд з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник ОСОБА_2 свою вимогу мотивував тим, що ухвалюючи рішення, судом не було прийнято до уваги, що під час розгляду справи по суті судом двічі призначались експертизи, зокрема: ухвалою суду від 01.07.2016 року призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам комунального закладу «Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка», а також ухвалою суду від 31.01.2017 року призначено стаціонарну судово-психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам комунального закладу «Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка».

Висновки експерта, по вказаних ухвалах, були надані суду.

Вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції) кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи по суті ОСОБА_2 не було надано квитанції про оплату витрат за проведення експертиз, відтак під час ухвалення судового рішення дані витрати не були стягнуті.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, при цьому викладені в апеляційній скарзі доводи зазначений висновок суду не спростовують, тому ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ Т.Б. Сало

Згідно з оригіналом: В.В. Оніщук