Справа № 541/2203/17
Провадження №2-о/541/147/2017
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
18 грудня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: головуючої, судді Куцин В. М.,
з участю секретаря Борисенко М.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Полтавській області
09.10.2017 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
В обґрунтування заяви вказує, що він 20.12.1990 року в м. Улан-Уде уклав шлюб з ОСОБА_2 , після якого одержав прізвище ОСОБА_3 . З 15.12.1986 року по 24.04.1991 року перебував на військовому обліку в Кяхтинському районному військовому комісаріаті. 18.04.1991 року звільнився з роботи в Управлінні механізації будівництва № 1 Треста «Спецбудмеханізація» Головбурятбуду, 24.04.1991 року знявся з військового обліку в Кяхтинському районному військовому комісаріаті.
В квітні 1991 року він разом із дружиною переїхав на постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , спочатку без прописки, а з 27.10.1992 року був прописаний за цією адресою.
23.10.1992 року взятий на військовий облік в Київському районному військовому комісаріаті м. Полтава.
З 13.07.1991 року по 14.08.1993 року працював в м. Полтава спочатку каменярем на малому підприємстві «Роса», потім - вантажником на Полтавському хлібоприймальному підприємстві.
25.05.1993 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано в Київському районному відділі ЗАГС м. Полтави. Після розірвання шлюбу заявник отримав дошлюбне прізвище ОСОБА_5 . Але паспорт громадянина СРСР, який підлягав обміну зі зміною прізвища, він не поміняв.
В серпні 1993 року після розірвання шлюбу та звільнення з роботи на Полтавському хлібоприймальному підприємстві він переїхав на постійне місце проживання в м. Миргород Полтавської області, де з 18.12.1993 року по 27.02.1995 року працював в Миргородському будівельно-монтажному управлінні ПСМО «Полтавбуд».
Зараз виникло питання оформлення паспорта громадянина України, але оскільки в паспорті громадянина СРСР відсутня реєстрація на території Українистаном на 24.08.1991 року, яка підтверджує його постійне місце проживання в Україні, це не можливо. Тому просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав та просив суд її задовольнити, з підстав зазначених у заяві.
В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення заяви.
Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи встановив наступне.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кяхта Бурятської АРСК, після народження отримав прізвище ОСОБА_5 . З 15.12.1986 року по 24.04.1991 року перебував на військовому обліку в Кяхтинському районному військовому комісаріаті, що підтверджується копією військового квитка (а.с.5).
20.12.1990 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , після якого одержав прізвище ОСОБА_3 . 19.05.1991 року відділом внутрішніх справ Кяхтинського райвиконкому йому був виданий паспорт громадянина СРСР на прізвище ОСОБА_3 , що підтверджується копією паспорта (а.с.9).
18.04.1991 року був звільнений з роботи в Управлінні механізації будівництва № 1 Треста «Спецбудмеханізація» Головбурятбуду, 24.04.1991 року знявся з військового обліку в Кяхтинському районному військовому комісаріаті.
З 13.07.1991 року по 14.08.1993 року працював в м. Полтава на малому підприємстві «Роса», потім на Полтавському хлібоприймальному підприємстві.
23.10.1992 року встав на військовий облік в Київському районному військовому комісаріаті м. Полтава.
25.05.1993 року шлюб між заявником ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано в Київському районному відділі ЗАГС м. Полтави, після розірвання шлюбу заявник отримав попереднє прізвище ОСОБА_5 , але паспорт громадянина СРСР не обміняв і прізвище не поміняв до цього часу (а.с. 4).
З 18.12.1993 року по 27.02.1995 року працював в Миргородському будівельно-монтажному управлінні ПСМО «Полтавбуд», що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с. 6-8).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України (в редакції станом на 09.10.2017 року), у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991року.
Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.
У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: військовим квитком, записами у трудовій книжці про безперервну роботу з 13.07.1991року по 14.08.1993 року в м. Полтава спочатку каменярем на малому підприємстві «Роса», потім вантажником на Полтавському хлібоприймальному підприємстві.
За таких обставин вимоги заявника ОСОБА_1 обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року так як дозволяє йому використати право на отримання паспорта громадянина України.
Керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 223, 234, 235, 256, 259 ЦПК України (в редакції станом на 09.10.2017 року), ст.3 ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року), ст.ст.3,8,9 Закону України „Про громадянство України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Кяхта Бурятської РСР, на території України в місті Полтава 24 серпня 1991 року.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу проголошення через Миргородський міськрайонний суд до апеляційного суду Полтавської області.
Суддя: В. М. Куцин