Справа № 229/484/17
Провадження №2/229/470/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

позивача ОСОБА_1

представника органу опіки

та піклування Мельніченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

третя особа - орган опіки та піклування Дружківської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, 2007року народження. Обгрунтовує вимоги таким. Батьками дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2005р по 15.05.2007р. Після розірвання шлюбу між подружжям, народилася дитина. Батько дитини, ОСОБА_3 , дитину не визнавав своєю дочкою. З самого народження дитини, відповідач з дочкою не бачився, не спілкувався з дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Жодних контактів з матір"ю дитини , ОСОБА_3 не підтримував, всі стосунки між батьками було припинено. Дитина проживала з матір"ю , свого батька ніколи не бачила.

14.01.2012року матір дитини, ОСОБА_6 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_7, змінила прізвище на "ОСОБА_6", утворивши сім"ю , в якій разом із мамою, проживала і ОСОБА_5.

13 червня 2012року відповідач склав заяву в присутності нотаріуса, в якій відмовився від батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дитини померла. Після смерті матері і по теперішній час, ОСОБА_5 проживає в його сім"ї, за адресою АДРЕСА_1. Відвідує санаторну школу інтернат № 13.

Після того, як ОСОБА_5 почала проживати в його сім"ї , батько жодного разу не бачив дитину, і не цікавився справами дитини, матеріальної допомоги не надавав.

Вважає, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків, що є підставою для його позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні позивач збільшив розмір позовних вимог, надавши заяву про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів. Пояснив, що він є дідусем ОСОБА_5. Дитина проживає в його сім"ї після смерті матері. Батько ніколи не визнавав дитину, оскільки вона народилася після розірвання шлюбу. Відповідач не виконує свої батьківські обов"язки. Взагалі ніколи не спілкувався з дитиною, не приймав участі в її утриманні. Не зустрічався з нею жодного разу. В 2012році він письмово через нотаріальну заяву відмовився від виконання своїх батьківських обов"язків.

Просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з"явився. До суду надана судова повістка з позначкою виконавчого органу про неможливість вручити повістку відповідачу через його відсутність за місцем реєстрації - АДРЕСА_2. Інше місце проживання відповідача суду не відоме.

Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.06.2005року по 15 .05.2007року (а.с.6-7).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 в січні 2012року уклала шлюб з ОСОБА_7, у зв"язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 8).

Судом встановлено, що відповідач є батьком, а ОСОБА_6 є матір"ю , малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.10.2007року (а.с.5).

Судом встановлено, що мати малолітньої ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 січня 2017року (а.с.12).

Судом встановлено, що після смерті матері ОСОБА_5 фактично проживає в сім"ї свого дідуся ОСОБА_1 , позивача у справі, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3,

Власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 є ОСОБА_7 (а.с.16 -18).

Відповідач зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає. Місце його знаходження невідоме.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 1

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 2ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку , має бути висловлена при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

У виконання вказаної норми закону судом надана можливість малолітній ОСОБА_5 висловити свою думку при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав її батька.

Дитина пояснила, що в неї є батько ОСОБА_7, іншого батька вона не знає і ніколи не бачила.

Виходячи з пояснень дитини, вбачається, що сімейного зв"язку між дитиною та її батьком ОСОБА_3 не існувало взагалі, оскільки вона не знає іншого батька, крім її вітчима.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили в судовому засіданні, що батько дитини ОСОБА_3 з самого народження дитини не проживав з нею і не приймав ніякої участі в житті дитини.

Відповідач, як стверджує позивач, не визнав дитину своєю з самого її народження, що і зумовило таку його поведінку.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_3 не оспорив батьківство у встановленому законом порядку. До теперішнього часу він записаний в актовому запису про народження дитини, як її батько. Але фактично відповідач ніколи не спілкувався з дитиною, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Більш того, в червні 2012року, відповідач усвідомлюючи свої дії, звертається з нотаріальною заявою до компетентних органів про відмову від батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_5 (а.с.9). Аморальність відмови від дитини очевидна, незалежно від того, якою обставиною вона зумовлена.

Виходячи з оцінки доказів, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків. Він має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

Згідно висновку органу опіки та піклування № 16-0838-01 від 12.04.2017року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до його малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с. 46-47)

Представник органу опіки та піклування Мельніченко Т.В. підтримала в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з інтересів дитини, і того факту, що батько свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, суд вважає, що є підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Оскільки відповідач не приймає участі в утримуванні дитини, суд вважає, є підстави для стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави пілягають стягненню судові витрати в розмірі 640грн.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,223-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, актовий запис про її народження №440, зроблений 10 жовтня 2007року відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Дружківка, Донецької області, аліменти на користь малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 14 лютого 2017р.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць надати негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету судовий збір у сумі 640(шістсот сорок) грн.

Копію рішення направити до відділу реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом 10 днів після проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Т.Л.Панова