Справа № 370/476/16-ц Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/1312/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 30.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Дрозді Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів , -

встановила:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

В період з 16 по 21 жовтня 2015 року з його платіжної картки, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», без його відома було здійснено 15 переказів, які ним не ініціювались та не погоджувались, на загальну суму 75 000 доларів США.

За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Оскільки позивач платіжну картку не втрачав та не повідомляв будь-якому інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції по картці, позивач вважає, що банк безпідставно списав з його рахунку вказані грошові кошти.

Посилаючись на вищевикладене та ст.ст. 1073,625 ЦК України, позивач просив суд просив відшкодувати йому суму некоректних операцій в розмірі 75 000 доларів США, стягнути з відповідача на свою користь 213 570 грн. - пені та 17 553, 70 грн. - 3% річних та судові витрати.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 75 000 доларів США , 213 570 грн. 00 коп. пені, 17553 грн. 70 коп. - 3% річних та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6890 грн.

Не погодившись з рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що спірні платежі по карті позивача були ініційовані в системі дистанційного обслуговування Приват-24 за допомогою дистанційного розпорядження з правильним введенням динамічного паролю з телефону позивача з фінансовим номером сім-карту якого 11 жовтня 2015 року було перевипущено мобільним оператором.

Оскільки незаконні операції були проведенні з компонентом платіжної системи - дублікатом сім карти, тому, на підставі ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк звільняється перед позивачем від відповідальності за проведення спірних грошових переказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» не спростував доводи позивача про те, що банківську картку позивач не втрачав, іншим особам не передавав, а тому банк зобовязаний сплатити позивачеві кошти, які банк незаконно переказав з банківської платіжної картки позивача.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено угоду про надання банківських послуг, оформлену анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

На виконання умов цієї угоди, позивачеві було видано платіжну карту №499344, яку в лютому 2016 року ліквідовано, а замість неї видано іншу - №658750.

Фінансовим номером телефону був номер мобільного телефону позивача 22.

Станом на 25 січня 2015 року на рахунку ОСОБА_2 обліковувалось 600000 доларів США 62 центи.

За період з 16 по 21 жовтня 2015 року з рахунку ОСОБА_2 здійснено 15 переказів на суму 5000 доларів США кожен на користь фізичних осіб через систему Приват24 за допомогою дистанційного розпорядження з введенням динамічного паролю з фінансового номеру телефону 18, сім-карту якого 11 жовтня 2015 року було перевипущено мобільним оператором за заявою абонента.

За фактом незаконного заволодіння коштами, належними ОСОБА_2 Соломянським управлінням поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Ці обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов»язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних ) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Націаонального банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних та фізичних осіб підтверджується, серед іншого, договором банківського рахунку.

Виходячи з положень наведених нормативних актів, договір банківського рахунку має своїм наслідком ту обставину, що гроші володільця рахунка передаються останнім у повне розпорядження банку. Відповідні дії володільця рахунку є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського рахунку, згідно з яким на боці володільця рахунку з'являється право вимагати від банку виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю володільця рахунку (кредитора) і банку (боржника).

Матеріали справи не містять доказів, що саме позивач надав розпорядження через систему Приват 24 про списання грошових коштів зі свого банківського рахунку в сумі 75 000доларів США в період з 16 по 21 жовтня 2015 року, або про те, що позивач втратив або передав іншим особам свою банківську картку, або що саме він змінив фінансовий номер .

Оскільки встановлено, що банк безпідставного списав з рахунка позивача грошові кошти в сумі 75000 доларів США без розпорядження володільця рахунку позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на підставі ст. 1073 ЦК України банк повинен сплатити відповідну суму позивачеві, та відшкодувати завдані збитки.

Ухвалюючи рішення по справі, суд обґрунтовано виходив з вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про задоволення позову

Доводи апеляційної скарги про те, що на підставі ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк має бути звільнений від відповідальності перед за проведення переказу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки банком, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надано доказів, що саме ОСОБА_2 недотримався вимог щодо захисту інформації та проведення незаконних операцій з компонентом платіжних систем.

Інші доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного судового рішення оскільки вони не відповідають вказаним вище вимогам закону. Інших доводів в обґрунтування апеляційної скарги не апелянт не зазначив.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :