АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року,

встановила:

у вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу, укладеного між ним та відповідачем 11 вересня 2014 року та стягнути з відповідача на його користь 20 700 грн., сплачених за договором, посилаючись на те, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його права, як споживача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він 11.09.2014 р. уклав з відповідачем Договір фінансового лізингу №001173, предметом якого є трактор МТЗ-892. Вказаний Договір позивач просить визнати недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства та містить несправедливі умови, що визначено в ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також позивач просив стягнути з відповідача кошти, які він сплатив на виконання договору - 20 700 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що умови укладеного Договору свідчать про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін, а тому є несправедливими, що є підставою для визнання його недійсним та стягнення коштів, сплачених на його виконання, а крім того, в Договорі не визначено предмет лізингу і він не був посвідчений нотаріально.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 215, 220, 799, 806, 808 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг».

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до умов спірного договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме: трактор МТЗ-892. В Додатках №1 та №2 до Договору було визначено вартість предмета лізингу та графік сплати лізингових платежів.

В ст. 808 ЦК України закріплено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем, за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, в п. 3.5 Договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Також судом першої інстанції було належну правову оцінку положенням укладеного договору щодо можливості зміни ціни предмета лізингу, індексація в залежності від конвертації гривні до іноземної валюти, право лізингодавця на односторонню зміну лізингових платежів, відсутність права лізингоодержувача на отримання компенсації в разі розірвання договору.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо несправедливих умов укладеного договору, як підставу для визнання договору недійсним та правильно посилався на норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", з аналізу якою можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку. Так, відповідач вказує, що укладений договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на час укладення договору був відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до правової позиції у справі №6-2766цс15, викладеній в постанові ВС України від 16 грудня 2015 р. до договору лізингу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Оскільки, згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним в силу ст. 220 ЦК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/43246/16

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9393/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.