АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Дарницького районного суду від 28.10.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, визнання права спільної сумісної власності на майно та стягнення грошових коштів повернуто позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаної ухвали та передачу питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали були порушені норми процесуального права, а висновки суду не відповідають змісту позовної заяви та фактичним обставинам справи. Зазначає, що вартість майна, яке розташоване в Бородянському районі Київської області є значено меншою від вартості квартири по АДРЕСА_1, а відтак, ним було дотримано правила підсудності при зверненні до суду з позовом.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в цих межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 просив: - встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 1999 року по січень 2015 року; - визнати удаваним договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18.07.2013 року; - визнати недійсним прихований договір дарування самочинно збудованого житлового будинкуё укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; - визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної із ОСОБА_2 власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2; - скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок; - визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності із ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_3; - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 611 350 грн., що еквівалентні 65 000 дол. США, як Ѕ частину доходу, отриманого від продажу квартири АДРЕСА_1.

Повертаючи позовну заяву суддя виходив з того, що справа не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва та з позовною заявою позивачу необхідно звернутися за місцезнаходженням будинку та земельної ділянки, які знаходяться у с. Блиставиця Бородянського району Київської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За змістом викладених у пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснень - виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно із п. 43 вищевказаної постанови, якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Виходячи з предмету позову даний спір має розглядатися за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомості або основної її частини.

Як убачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 з поміж інших вимог просив визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на наступне нерухоме майно: земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, а також на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Окрім цього, зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 також вважає об'єктом спільної сумісної власності і квартиру АДРЕСА_1. Враховуючи ту обставину, що вказана квартира була відчужена ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, що був укладений нею із ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кондра Л.В., ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 611 350 грн., які становлять Ѕ частину доходу, який був отриманий нею від продажу майна, яке на думку заявника є спільною сумісною власністю.

А відтак, вказана позовна вимога стосується нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Дарницького району м. Києва.

Зі змісту позовної заяви убачається, що вартість вищевказаної квартири становить 3 222 700 грн., а сукупна вартість нерухомого майна, що розташоване у с. Блиставиця Бородянського району Київської області 3 032 542 грн (вартість будинку 2 992 459 грн. + вартість земельної ділянки 40 065 грн.), а відтак, позов обґрунтовано був пред'явлений ОСОБА_1 до Дарницького районного суду м. Києва за місцезнаходженням нерухомого майна (квартири), яке за вартістю перевищує нерухоме майно, що знаходиться в іній місцевості (будинок та земельна ділянка).

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За викладених обставин оскаржувана ухвала судді підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року скасувати з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/13466/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4483/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.