АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1795/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/1046/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

апелянта - ОСОБА_1

його представника - ОСОБА_2

ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду від 23 вересня 2014 року за поданням відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у справі за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Державний виконавець ДВС Бучацького районного управління юстиції звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. В обгрунтування вимог вказував на те, що останнім не виконано зобов'язання щодо примусового виконання вимоги виконавчих листів по справі № 595/1853/2013, виданих Бучацьким районним судом Тернопільської області про стягнення з нього в користь ПАТ «Дельта Банк» 351974,55 грн. боргу, та 3441 грн. судових витрат.

Ухвалою Бучацького районного суду від 23 вересня 2014 року подання задоволено.Обмежено ОСОБА_1, громадянину України, жителя АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Бучацького районного суду від 23 вересня 2014 року та постановити нову, якою відмовити державному виконавцю у задоволенні подання, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена на підставі неповного з'ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для справи, вказує на те, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби не доведено його ухилення від виконання рішення по виконавчому провадженню та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про його умисне ухилення від обов'язків, покладених на нього рішенням суду.

В суді апеляційної інстанції апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

Судом установлено, що на виконанні у відділі ДВС Бучацького районного управління юстиції знаходяться виконавчі листи по справі № 595/1853/2013, виданих Бучацьким районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 351974,55 грн. боргу, та 3441 грн. судових витрат.

Станом на 02.09.2014 року вимога стягувача не виконана, заборгованість становить 355415,55 грн.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» однією з підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення від виконання зобов'язань, покладених на них судовим рішенням.

Задовольняючи подання про обмеження виїзду за межі України суд першої інстанції прийшов до висновку, що боржник ОСОБА_1 добровільно зобов'язання не виконує, на виклики державного виконавця не являється і, таким чином, ухиляється від виконання грошового зобов'язання.

Вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Тому, саме на останнього покладається тягар доказування, оскільки особа, стосовно якої вирішується подання щодо обмеження її у праві виїзду, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом,

Згідно вимог ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Стосовно до п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно положень ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", якими встановлено самостійні підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі закордонного паспорта або тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду - до виконання зобов'язань. Цією ж статтею встановлено способи реалізації встановлених обмежень.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду або Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Як вказав Верховний Суд України при вивченні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє з іншими особами, про рахунки у банку чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або у інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржнику від інших осіб.

На підставі вищенаведеного колегія суддів прийшла до висновку, що державним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення вчинені не всі можливі виконавчі дії та не в повній мірі вжито всіх заходів.

Доказів, які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, заявником не надано.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно обмежив ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до ст.312 ЦПК України вона підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.303,307, 312-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Ухвалу Бучацького районного суду від 23 вересня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню в силу вимог ст. 324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук