Справа № 357/5237/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Протасова О. М. ,

при секретарі Зінченко А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 15.05.2017 року обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.01.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». Щодо зміни кредитного ліміту ПАТ КБ «Приватбанк» керується п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивачем було виконано умови договору, а відповідач в свою чергу порушив умови договору, чим спричинив заборгованість, яка станом на 28.02.2017 становить 12 888 грн. 38 коп. та складається з: заборгованості за кредитом 1495 грн. 73 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 10302 грн. 73 коп, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина 500 грн. 00 коп. та штраф процентна складова 589 грн. 92 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 12 888 грн. 38 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову приєднано клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом, також подав через канцелярію суду пояснення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, до суду надав заперечення відповідно до яких зазначив, що позов він повністю не визнає. Представник позивача в своїй позовній заяві стверджує, що він ніби то підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст..1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як вбачається зі змісту позовної заяви письмовий договір між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» не укладався, і ним не підписувався. Як вбачається із розрахунку заборгованості він сплатив ПАТ КБ «Приватбанк» 7851 гривень. А тому на підставі викладеного, просив суд при ухваленні рішення врахувати заперечення проти позову та відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.01.2013 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір б/н укладений шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 16.01.2013 року, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву погодився на Умови та правила надання кредиту фізичним особам, тобто був укладений договір, згідно якого Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк», який являється правонаступником прав Закритого Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк», відповідно до Статуту ПАТ КБ «Приватбанк», надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 1500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією анкети-заяви від 16.01.2013 р. та копією умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір приєднання, відповідно до умов та правил надання кредиту фізичним особам, а відповідач підписав заяву-анкету приєднався до запропонованого договору. Отже, заперечення в даній частині не обґрунтовані.

Позивачем виконано умови договору та надано кредит. Відповідачем в свою чергу порушено умови договору, чим спричинено заборгованість. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за договором станом на 28.02.2017 становить 12 888 грн. 38 коп. та складається з: заборгованості за кредитом 1495 грн. 73 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 10302 грн. 73 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина 500 грн. 00 коп. та штраф процентна складова 589 грн. 92 коп.

Згідно п. 6.6 «Умов та правил надання банківських послуг», клієнт зобовязаний у разі не виконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 «Умов та правил надання банківських послуг».

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, так умовами, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Ця сума визначається Кредитодавцем у Анкеті-Заяві з якою ознайомлений клієнт.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил, при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову.

Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Як встановлено в судовому засіданні відповідач з даною заявою до банку не звертався.

Також, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з умовами договору був ознайомлений, підписав заяву і отримав кредит в обумовленій сумі, але умови договору порушив.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що даний кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Однак, дані твердження є необґрунтованими, оскільки відповідач підписав анкету-заяву на отримання кредиту, користувався кредитною карткою, що підтверджується випискою із рахунку про рух коштів на його рахунку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.9.12 «Умов та правил надання банківських послуг», договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено ч. 5 цієї статті, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Згідно наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, останній платіж відповідачем було здійснено 01.03.2014 року в розмірі 150 грн.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в підтвердження обставин щодо списання коштів з рахунків відповідача на погашення кредитної заборгованості за договором від 16.01.2013 року, оскільки в анкеті-заяві відсутні відомості щодо рахунку в графі «погашення заборгованості». Також, не надано доказів в підтвердження того, що відповідач уповноважував банк на підставі договору чи довіреності здійснювати ці списання, тобто суд приходить до висновку, що дані списання провадились неправомірно і без згоди відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що остання оплата відповідачем була проведена 01.03.2014 року і тому перебіг строку позовної давності розпочинається саме з цього часу до 01.03.2017 року, підстав вважати, що відбулось переривання строку позовної давності керуючись лише наданим банком розрахунком, без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу після 01.03.2014 року особисто ОСОБА_1, та про визнання ним боргу, відсутні.

Крім цього відповідно до ст. 258 ЦКУ для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частина 2 даної статті вказує, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Так, строки позовної давності підлягають застосуванню до даних правовідносин, вимоги за позовом не належать до переліку тих вимог, на які позовна давність не поширюється відповідно до ст. 268 ЦК України.

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

В постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх судів України.

Даючи оцінку, встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 259,526, 610, 611, 627,634, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212 215, 256, 257, 261, 264, 549, 628, 634, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_2