Категорія 50Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що у шлюбі з відповідачем народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони спільно не проживають, відповідач не має стабільного заробітку і не надає коштів на утримання дочки, яка проживає з позивачем.

Просила стягнути аліменти з відповідача на утримання дочки ОСОБА_4 30.10.2009 року народжененя в розмірі 1500 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року позов задоволено.

Рішення в частині стягнення суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року змінити в частині стягнення розміру аліментів з 1500 грн. на 888,50 грн., щомісячно до повноліття дитиною, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини старше 6 років.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції врахував, що сторони мають дитину, яка проживає з позивачем та обов'язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а також, що відповідачем визнано позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2009 року що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 138415 (а.с.6).

У шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач ОСОБА_3, а матірю позивач ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 157162 (а.с.5).

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що законодавство встановлює, що розмір аліментів має бути співрозмірним (пропорційним) із доходами платника аліментів.

Закон повязує їх із матеріальним станом батьків, їх можливостей, стану здоровя дитини, її рівня розвитку, потреб та інших істотних обставин.

Крім того, верхня межа аліментів законом взагалі не встановлена.

При цьому дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині 3 п. 17 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і це ставить його у скрутне матеріальне становище спростовується тим, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції вірно виходив з того, що платник аліментів є працездатним, здоровим чоловіком, який немає на утриманні непрацездатних батьків, має мінливий дохід, добровільно матеріальної допомоги не надає та участі у вихованні, дочки ОСОБА_6, не приймає, а отже має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500 гривень, так як середня місячна плата складає 3822 гривні 50 копійок (а.с.37).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_7

Судді: підписи ОСОБА_8

ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: ОСОБА_7