Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.,

секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_1 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2015 року, ухвалене суддею Чішман Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 7096744 грн. 02 коп. В обґрунтування позовних вимог товариство зазначало, що 17.09.2007 року між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-010/039/2007/1, згідно умов якого він отримав кредит в сумі 85971,00 Швейцарських франків, за умови щомісячного часткового погашення строком до 17.09.2022 року. Крім того, між відповідачем та ЗАТ ОТП Банк було укладено кредитний договір № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 29435,00 доларів США, за умови щомісячного часткового погашення строком до 03.07.2023 року. Позивач також зазначив, що 24.12.2010 року між ПАТ ОТП Банк та ТОВ ОТП Факторинг Україна було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги відповідно до яких, ПАТ ОТП Банк відступило, а ТОВ ОТП Факторинг Україна прийняло право вимоги за кредитними договорами № МL-010/039/2007/1 від 17.09.2007 року та № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року. Виконання зобовязань по кредитних договорах забезпечено договорами поруки № SR-ML-010/039/2007 від 17.09/2007 року та № SR-010/293/2008 від 03.07.2008 року укладеними між Банком та ОСОБА_2 Умови договору ОСОБА_1 не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав. Відтак, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № МL-010/039/2007/1 від 17.09.2007 року, яка станом на 29.07.2014 року становила: заборгованості за кредитом 82899,70 швейцарських франків, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 1125777 грн. 92 коп., заборгованості за відсотками 4576,79 швейцарських франків, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 62152 грн. 80 коп.; пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 4187561 грн. 38 коп., а також заборгованість за кредитним договором № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року, яка станом на 29.07.2014 року становила: заборгованості за кредитом 29000,92 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 358161 грн. 36 коп., заборгованості за відсотками 1938,43 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 23939 грн. 61 коп.; пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 1339150 грн. 95 коп.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2015 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором № МL-010/039/2007/1 від 17.09.2007 року, яка станом на 29.07.2014 року становила 87476,49 швейцарських франків, а також заборгованість за кредитним договором № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року, яка станом на 29.07.2014 року становила 30939,35 доларів США. Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна пеню за невиконання кредитних договорів № МL-010/039/2007/1 від 17.09.2007 року та № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року в сумі 15000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна з кожного по 1827 грн. сплаченого судового збору при звернені до суду.

Ухвалами Богунського районного суду м.Житомира від 28.09.2017 року та від 29.09.2017 року заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29.01.2015 року було залишено без задоволення.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначають, що судом не було зясовано усіх обставин по справі, висновки суду не відповідають вимогам законодавства та позиції Верхового Суду України, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 17.09.2007 року між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-010/039/2007/1, згідно умов якого, останній отримав кредит в сумі 85971,00 Швейцарських франків, за умови щомісячного часткового погашення строком до 17.09.2022 року. Крім того, між відповідачем та ЗАТ ОТП Банк був укладений кредитний договір № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року, згідно умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 29435,00 доларів США, за умови щомісячного часткового погашення строком до 03.07.2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що виконання зобовязань по кредитних договорах забезпечено договорами поруки № SR-ML-010/039/2007 від 17.09/2007 року та № SR-010/293/2008 від 03.07.2008 року укладеними між Банком та ОСОБА_2

Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги укладеними між ТОВ ОТП Факторинг Україна та ПАТ ОТП Банк від 24.12.2010 року вбачається, що ПАТ ОТП Банк відступило, а ТОВ ОТП Факторинг Україна прийняло право вимоги до боржника за кредитними договорами № МL-010/039/2007/1 від 17.09.2007 року та № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умови договору відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає. Відтак, згідно розрахунків у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором № МL-010/039/2007/1, яка станом на 29.07.2014 року складалася із: заборгованості за кредитом 82899,70 швейцарських франків, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 1125777 грн. 92 коп., заборгованості за відсотками 4576,79 швейцарських франків, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 62152 грн. 80 коп.; пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 4187561 грн. 38 коп., а також заборгованість за кредитним договором № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року, яка станом на 29.07.2014 року складається із: заборгованості за кредитом 29000,92 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 358161 грн. 36 коп., заборгованості за відсотками 1938,43 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 23939 грн. 61 коп.; пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 1339150 грн. 95 коп.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Як встановлено судом та підтверджується доказами наявними у матеріалах справи, сторони встановили як строк дії договору № МL-010/039/2007/1 до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту до 17.09.2022 року та договору № МL-010/293/2008 до 03.07.2023 року. Останній платіж ОСОБА_1 здійснив 15.10.2010 року.

Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору № МL-010/039/2007/1 від 17.09.2007 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов'язань. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Аналогічні вимоги визначені в п.1.9.1 кредитного договору № МL-010/293/2008 від 03.07.2008 року.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Із копії позовної заяви від 13.09.2012 року встановлено, що позивач звертався до суду до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В позовній заяві позивач зазначив, що ОСОБА_1 15.09.2011 року було направлено листа з вимогою належного виконання останнім прийнятих на себе договірних зобов'язань за кредитними договорами. В строк передбачений п.1.9.1 кредитного договору, а саме до 16.10.2011 року відповідач не виконав вимоги позивача. Тому просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитними договорами в сумі 97 791,21 швейцарських франків та 35 802,78 доларів США.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 10.10.2011 року позовна заява була залишена без руху, а ухвалою від 06.11.2011 року визнана неподаною та повернута.

Судом встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами 08.08.2014 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, тому з поважних причин не приймав участь в судових засіданнях суду першої інстанції. З огляду на викладене просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Судом першої інстанції по справі ухвалено заочне рішення.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України (яка діяла на час ухвалення судового рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, оскільки судові повістки були повернуті до суду з відмітками за закінченням терміну зберігання. Повернення судової повістки до суду першої інстанції з такою відміткою, не свідчить про належне повідомлення відповідача в розумінні ст.ст. 74,76 ЦПК України (які діяли на час ухвалення судового рішення).

Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За правилами ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1, судом першої інстанції не був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, чим був позбавлений права не справедливий, неупереджений розгляд і вирішення справи, а тому колегія суддів вважає, що заява про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню.

Встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено 15 жовтня 2010 року, а позов подано 08 серпня 2015 року, тобто після спливу позовної давності.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що між сторонами існують договірні зобов'язання, які відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, однак позивач, звертаючись до суду з позовом, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_1

Що стосується задоволених вимог до відповідача ОСОБА_2, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договорами поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється.

Таким чином, виходячи з умов кредитного договору та положень ст.599 ЦК України днем настання виконання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі строку для добровільного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання на 16 жовтня 2011 року, й зобов'язаний був звернутися до суду з позовом до поручителя на протязі шести місяців починаючи з цієї дати, тоді як банк звернувся з позовом лише в серпні 2014 року, а тому порука є такою, що припинена. В зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитними договорами з поручителя ОСОБА_2

За таких обставин рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 21 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді