Справа № 347/203/17
Провадження № 22-ц/779/1780/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І. М. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Матківського Р.Й., Томин О.О.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

відповідача- Бордюжака ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 5 жовтня 2017 року, ухвалене головуючою суддею Крилюк М.І. в м. Косів, дата складання повного тексту невідома, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

Позов заявлено 06.02.2107, остаточні вимоги уточнено 19.09.2017 (а.с. 66- 70).

Зміст позовних вимог: 11.09.2014 позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 55980,00 грн для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджено укладеним між ними нотаріально посвідченим договором. ОСОБА_4 зобовязався повернути борг, сплачуючи у рівних частках кожного місяця по 3110 грн до повного погашення боргу. На неодноразові вимоги щодо повернення коштів відповідач погасив частину боргу в сумі 15980 грн. Однак, станом на 11.01.2015 заборгованість по позичці склала 40000 грн. Відповідач перестав відповідати на дзвінки та смс.

Відповідно до наведеного просив стягнути з відповідача борг в сумі 40000,00 грн, втрати від інфляції в сумі 24109 грн 69 коп., 3% річних в сумі 3061,00 грн, проценти за користування позикою в сумі 19939 грн 52 коп. та 773 грн 54 коп. судових витрат (а.с. 66-70).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 5 жовтня 2017 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти суму боргу в розмірі 40000,00 (сорок тисяч) грн, 3% річних в розмірі 3061,00 ( три тисячі шістдесят одна) грн та 773 ( сімсот сімдесят три) грн 54 коп. судових витрат.

В частині стягнення з ОСОБА_4 суми втрат від інфляції та суми процентів за користування позикою відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляцію з таким обґрунтуванням:

- письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, тому показання ОСОБА_5 про те, що відповідач ніяких грошей не отримував, а тільки були відносини щодо автомобіля, не повинні братись до уваги;

- посилання суду на те, що суми втрат від інфляції та сума процентів за користування позикою не передбачені пунктами договору позики, а відтак, у цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, є хибним, оскільки, якщо договір не є безоплатним, а договором не встановлений розмір процентів, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ (ст. 1048 ЦК України);

- суд першої інстанції не зазначив, з яких підстав суд відхилив вимоги про стягнення з відповідача суми втрат від інфляції та суми процентів за користування позикою.

Просить рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2017 року скасувати в частині відмови стягнення з відповідача суми втрат від інфляції та суми процентів за користування позикою 19939 грн 52 коп.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Належним чином повідомлені апелянт та його представник в судове засідання не з`явились, про причини суд не повідомили.

ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду заперечив апеляцію. Вказав, що нотаріально посвідчений договір то тільки частина домовленостей. Насправді вони мали також угоду щодо автомобіля, однак документально це не оформили. Щодо плати за користування грішми вказав, що вони з позивачем домовлялись про безпроцентну позику, це прямо зазначено у договорі. Просив відхилити апеляцію.

За результатами розгляду апеляційний суд вважає необхідним залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін з таких мотивів.

Згідно матеріалів справи, 11.09.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали Договір позики грошей (далі Договір), посвідчений нотаріусом, згідно якого ОСОБА_4 (далі боржник, відповідач) позичив у позивача безвідсотково 55 980 грн з терміном повернення не пізніше ніж до 10 квітня 2016 року (а.с. 11, 62).

Пунктом 3 даного Договору передбачено, що повернення позиченої суми здійснюється позичальником рівними частками по 3110 грн щомісяця 10 числа протягом 18 місяців, починаючи з 10 жовтня 2014 року.

З жовтня 2014 року по лютий 2015 року боржник погашав борг щомісяця обумовленими частками (по 3110 грн) на загальну суму 15980 грн, що підтверджується особистими підписами відповідача та позивача на зворотній стороні Договору, що не заперечується сторонами по справі (а.с. 62 зворот).

В судовому засіданні першої інстанції була допитана в якості свідка ОСОБА_5, яка зазначила, що їй не було відомо про те, що укладається договір позики грошей, оскільки жодних грошових коштів позивач не отримував, а тільки виникли відносини, що стосувалися автомобіля; що вона та її чоловік частину грошових коштів перераховували на рахунок банку, який був відкритий на імя ОСОБА_6, оскільки сам ОСОБА_3 знаходився за межами України. Вказала, що якщо взяти до уваги всі квитанції, які знаходяться в них, то вказана сума боргу ними сплачена повністю (абз. 11 а.с. 82 зворот).

Допитана судом як свідок і дружина позивача ОСОБА_6, яка зазначила, що кошти, які перераховувались відповідачем на її рахунок жодного відношення до договору позики не мають, оскільки це кошти, які вона особисто позичала ОСОБА_4

На а.с. 46 містяться копії платіжних документів, а на а.с. 48 Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір позики грошей відповідно до ст. 1046, 1047, 1049 - 1050 ЦК України, відповідач договір не виконав, а тому повинен повернути заборгованість та відповідно до приписів ст. 625 ЦК України 3 % річних . Щодо стягнення коштів за користування позикою та втрат від інфляції, то судом відмовлено через відсутність підтвердження цих вимог і відповідних пунктів у договорі.

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

За ст. за ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 3, 6 ЦК України однією з засад цивільного законодавства є свобода договору. У даному випадку сторони уклали договір позики відповідно до положень ст. 203 ЦК України, спеціально обумовивши, що позика безвідсоткова. Підстав вважати, волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі сторін немає.

За цих обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 5 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_7