АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/2690/16-ц Головуючий в І інстанції Савчак С.П.
Номер провадження №22ц-791/1934/2017 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року грудня місяця 21 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Вейтас І.В.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області та орган опіки і піклування Чаплинської районної державної адміністрації Херсонської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна,

в с т а н о в и л а

У грудні 2016 р. ОСОБА_6, діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5, на обґрунтування якого вказала, що вона є бабусею ОСОБА_7, відповідачка є його матір'ю, але з 2006 року не проживає з разом з сином, не виконує батьківських обов'язків щодо виховання та матеріального утримання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її сина. Оскільки матір дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а батько дитини помер, просить встановити над ОСОБА_7 опіку, призначити її опікуном дитини та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини, розмір яких, після уточнення, визначила у 840 грн.

Відповідачка до суду першої інстанції не з'явилась повторно.

Представник органу опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації вважав, що ОСОБА_5 слід позбавити батьківських прав, а позивачку призначити опікуном малолітнього ОСОБА_7.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 липня 2017 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_7 та призначено її опікуном дитини.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 840 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить змінити рішення суду в частині позбавлення її батьківських прав та постановити нове рішення, про відібрання у неї дитини без позбавлення батьківських прав. Апелянт вважає, що районний суд порушив норми матеріального та процесуального права, не з'ясував всіх обставин справи та не дав оцінку тій обставині, що позивачка перешкоджала їй приймати участь у вихованні власної дитини.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та доводи апелянта, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

За Сімейним кодексом України на батьків покладається обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Відповідно до ст.164, 165 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з вказаним позовом має особа, в сім'ї якої проживає дитина.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У справі, яка переглядається, районний суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав виходячи з того, що остання ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків тривалий час, а переконливих доказів того, що їй створювались перешкоди у вихованні та утриманні дитини вона суду не надала.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батько ОСОБА_8, а матір - ОСОБА_9 (а.с.9). Із свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1, виданого 30.08.2011 року вбачається, що 26.06.2008 року подружжя ОСОБА_9 розірвали шлюб і після його розірвання прізвище дружини стало ОСОБА_5 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер (а.с.11).

З пояснень свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11, ОСОБА_12 вбачається, що з 2008 року ОСОБА_5 проживає окремо від дитини, у цьому ж році вона народила дитину від іншого чоловіка, а у 2009 році виїхала з села. Весь цей час відповідачка своєю дитиною не цікавилась, ніколи з ним не бачилась, матеріально його не забезпечувала.

Свідок ОСОБА_13, яка працює шкільним психологом, пояснила, що матір хлопчика ніколи до школи не приїздила, навчанням, психологічним станом та питанням налагодження контакту з дитиною не цікавилась.

Неповнолітній ОСОБА_7 пояснив в судовому засіданні, що свою матір він не знає, не бачив її 10 років. Тільки в цьому році вона вперше прийшла до нього в школу.

Неповнолітня дитина ОСОБА_7 проживає разом з бабою ОСОБА_6, 1962 року народження та дідом ОСОБА_14, 1960 року народження, які характеризуються позитивно. Сім'я проживає у будинку по АДРЕСА_1. За довідкою виконавчого комітету Козачелагерської сільської ради від 31.08.2016 року онук ОСОБА_7 знаходиться на повному утриманні баби ОСОБА_6

Із шкільної характеристики на ОСОБА_15 вбачається, що він проживає з бабою та дідом, взаємовідносини членів родини добрі. Для онука створені всі необхідні умови для навчання та проживання. ОСОБА_6 та ОСОБА_14 тримають постійний зв'язок із школою, приділяють велику увагу вихованню онука.

Гідні умови проживання, створені для ОСОБА_7 у сім'ї ОСОБА_14 та ОСОБА_6 підтверджуються актами, складеними представниками сільської ради (а.с.25, 26).

За висновком органу опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області від 01.11.2016 року ОСОБА_5 проживає в с. Магдалинівка Чаплинського району. Вихованням, утриманням свого сина ОСОБА_16 не займається, його навчанням та здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не бачиться з ним. Всі ці обставини свідчать про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків і є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її сина ОСОБА_16.

Питання про позбавлення відповідачки батьківських прав ініціювалось Козачелагерською сільською радою у грудні 2011 року, оскільки ОСОБА_5 не цікавилась своїм сином, дитина проживала з бабою та дідом, а відповідачка не надавала матеріальної допомоги на його утримання. Метою позбавлення батьківських прав на той час було забезпечення захисту прав та інтересів малолітнього.

ОСОБА_5 у січні 2012 року звернулась із заявою до Цюрупинського РВУ МВС України в Херсонській області про вжиття заходів до ОСОБА_6, яка відмовляється повернути їй сина (а.с.121). Перевіркою було встановлено, що ОСОБА_5 з 2006 року не займається вихованням сина, не приїздить до нього та не цікавиться його життям, дитина матір не знає. Разом з тим, служба у справах дітей Цюрупинської районної державної адміністрації рекомендувала Казачелагерській сільській раді терміново вжити заходів до повернення дитини ОСОБА_7 його матері (а.с.122), а ОСОБА_5 рекомендовано було звернутися до Казачелагерської сільської ради для отримання дитини (а.с.123).

Доказів того, що вона зверталась до Казачелагерської сільської ради або до інших компетентних органів з метою вирішення питання про повернення їй сина відповідачка суду не надала. Будучи повідомленою у грудні 2011 року про те, що ОСОБА_6 має намір застосувати до неї заходи впливу через її ухилення від виконання батьківських обов'язків (а.с.161), ОСОБА_5 продовжувала ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків і дієвих заходів для налагодження стосунків з дитиною, його матеріального забезпечення не вживала.

Як пояснила позивачка, вона, як особа яка утримує дитину, не може в повній мірі забезпечити їй соціальний захист (оформити допомогу по втраті годувальника, безкоштовні обіди в школі, оформлення, у разі необхідності, до лікувальних закладів, пільгове оздоровлення тощо), оскільки матір дитини не позбавлена батьківських прав. Відповідачка не заперечує, що вона не займалась цими питаннями, так як разом з дитиною проживає його баба.

Колегія суддів, проаналізувавши всі наявні у справі докази та вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків з 2009 року знайшов своє підтвердження. На даний час в інтересах дитини буде правильним залишити її в родині, в якій вона проживає від народження, чого відповідачка не заперечує і рішення суду в цій частині не оскаржує. Оскільки дитина за рішенням суду залишається проживати в сім'ї позивачки, з метою отримання нею соціальних гарантій доцільно позбавити відповідачку батьківських прав.

Вимога апелянта про зміну рішення з позбавлення батьківських прав на відібрання у неї сина не ґрунтується на законі, так як обставин, які зазначені у ст.170 Сімейного кодексу як підстави для відібрання дитини судом не встановлено. Крім того, така вимога не є предметом даного позову.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, встановлені судом обставини свідчать про те, що рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

постановила

Апеляційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис І.В. Вейтас

Постанова набрало законної сили 21 грудня 2017 року

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2017 року

З оригіналом згідно:

Суддя О.М. Полікарпова