Справа № 703/982/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання прав власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 грудня 2013 року померла її мати ОСОБА_2 Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,58 га, яка розташована в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради. За життя мати склала заповіт, яким вищевказану земельну ділянку заповіла їй. Після смерті матері вона у встановлений законом строк подала заяву до Смілянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Тому звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не зявився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємнийзв'язок доказів вїх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: у тому числі визнання права.

21 травня 2013 року померла ОСОБА_2, що пітверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 25 травня 2017 року Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.8).

20 січня 2005 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Ротмістрівської сільської ради ОСОБА_3, згідно якого належну їй на праві особистої власності земельну ділянку площею 3,58 га розташовану на території Ротмістрівської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла ОСОБА_1В.(а.с.3).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 13-17-369 від 31 грудня 2001 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,58 га, розташовану на території Ротмістрівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с 6).

Згідно довідки Ротмістрівської сільської ради №141 від 27 березня 2017 року ОСОБА_2, яка померла 11 грудня 2013 року постійно проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. На час відкриття спадщини за вищевказаною адресою проживала без реєстрації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

З листа Смілянської державної нотаріальної контори №799/02-14 від 26 травня 2017 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 до Смілянської державної нотаріальної контори звернулася з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 На підставі поданої заяви була заведена спадкова справа №120/2014р. (а.с. 13).

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

З листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 вбачається, відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на земельну ділянку належним чином було зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію, однак був втрачений правовстановлюючий документ, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 3,58 га розташовану на території Ротмістрівської сільської ради, що позбавляє позивача права оформити спадщину у нотаріальному порядку. Окрім того, відповідачем позовні вимоги визнані в повному обсязі, а тому такі доказуванню не підлягають, що відповідає вимогам статті 61 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає, позовну заяву такою, що ґрунтується на вимогах закону та узгоджується із вимогами ст. 392 ЦК України та ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 182, 392,1216,1217, 1218, 1223, 1225, 1233, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 1, 8, 57, 58, 60, 64,197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання прав власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 3,58 га, яка знаходиться в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР 13-17-369 від 31 березня 2001 року, яка належала ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий О.П.Опалинська