Справа № 352/1325/17
Провадження № 22-ц/779/1513/2017
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою ОСОБА_1, яка діє від власного імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України та Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду 19 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тисменицького районного суду від 19 серпня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, яка діє від власного імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України та Російська Федерація про встановлення юридичного факту, що їх вимушене переселення у вересні 2014 року з окупованої території м. Луганська відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України. Цією ж ухвалою ОСОБА_1 повернуто сплачений нею судовий збір у розмірі 336,80 грн.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що встановлення вищезазначеного юридичного факту пов'язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки встановлення даного факту необхідної їй для визначення свого статусу та статусу її малолітньої особи, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року. ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що іншого порядку встановлення такого юридичного факту законодавством України не передбачено. Крім того, зауважує апелянт, встановлення даного факту дасть їй можливість в подальшому отримати допомогу в міжнародних організаціях, у тому числі у Міжнародній Федерації Червоного Хреста. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, а також на те, що спору про право в даній заяві не вбачається, ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Додатково вказала, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу з вищенаведених підстав підтримала.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із того, що із даної заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. Однак, погодитися із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» дано роз'яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Із матеріалів справи вбачається, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, до суду в порядку окремого провадження для підтвердження наявності у неї прав, передбачених Конвенцією про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, тобто з метою захисту своїх прав та інтересів, а не для вирішення спору, оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановленої форми, що була видана ОСОБА_1, не містить відомостей про конкретні причини внутрішнього переміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», що відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції вказаних положень не врахував, належним чином не перевірив заяву ОСОБА_1, не з`ясував підстави поданої заяви, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Такі ж висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.12.2016 року, 15.02.2017 року, 01.03.2017 року та інших по іншим аналогічним справам.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає до скасування з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження і розгляду справи по суті.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218; 307; 311; 313-315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 19 серпня 2017 року в даній справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк