Справа № 343/1498/16-ц
Провадження № 22-ц/779/869/2017
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Томин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Максюти І.О.

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування заповіту, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду від 10 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із даним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, прийнятий в експлуатацію 19.01.1979 року.

Вона з народження проживала у батьківському будинку, зареєстрована в ньому та проживає і на даний час.

Окрім неї, у батьків був ще син, її рідний брат ОСОБА_7, який після одруження разом з дружиною, відповідачем по даній справі ОСОБА_3, на початку 80-х років виїхали на постійне місце проживання в м. Мегіон Тюменської області Російської Федерації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6, на час смерті якої у будинку були зареєстровані та проживали вона та батько, тому відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вступили у володіння та управління належною матері часткою спадкового майна.

Батько ОСОБА_5 за життя склав заповіт, згідно з яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів їй. Цей заповіт був посвідчений нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори на дому 05.09.1995 року у зв'язку з хворобою заповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер. На час його смерті брата в Україні не було, на похорон він не приїжджав.

Будучи зареєстрованою та проживаючи у батьківському будинку, позивач вступила в управління та володіння спадковим майном, але спадщину не оформляла, оскільки не вважала це за потрібне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її брат ОСОБА_7, про що її повідомила відповідач по телефону в січні 2016 року. В травні того ж року ОСОБА_3 прибула в Україну, щоб прийняти спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7 Тоді ж вона дізналася, що її батько 13.07.2001 року склав інший заповіт, яким все майно заповів її братові ОСОБА_7

Вважає, що даний заповіт був посвідчений секретарем сільської ради з порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів, оскільки з тексту заповіту випливає, що він складений та посвідчений 13.07.2001 року секретарем Новичківської сільської ради в приміщенні сільської ради, але цього дня батько перебував на стаціонарному лікуванні в Долинській ЦРЛ і в його історії хвороби відсутні дані про те, що він вибував із стаціонару лікарні. Крім того, за станом здоров'я батько не міг самостійно прийти в сільську раду для посвідчення заповіту. Секретар сільської ради може посвідчувати заповіти виключно в межах свого населеного пункту, поза межами якого вчинення нотаріальних дій є незаконними. Підпис у заповіті не поставлений у графі «підпис», а розташований впоперек аркуша і візуально не схожий на підпис її батька. Крім того, у відповідності до ст. 542 чинного на той час Цивільного кодексу, заповіт батька можна було посвідчити у лікувальній установі.

У зв'язку з наведеним вважає, що заповіт від 13.07.2001 року слід визнати недійсним та скасувати його, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_7 Долинською міською державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області 03.07.2002 року.

Рішенням Долинського районного суду від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено у зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на дане рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав, що заповіт батька позивача дійсно посвідчувався 13.07.2001 року у приміщенні Новичківської сільської ради, зареєстрований у відповідному журналі реєстрації заповітів.

Також вважає необґрунтованим твердження суду, що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що вона фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті її матері, а також того, що ОСОБА_6 взагалі володіла якимось нерухомим майном.

Зазначає, що вона з дитинства проживала зі своїми батьками у будинку АДРЕСА_1. В той час, як її брат у віці 18 виїхав із рідного села, все свідоме життя проживав у Російській Федерації і з Україною його більше ніщо не пов'язувало. Позивачу було відомо тільки про заповіт батька, яким він усе своє майно заповів їй. Після смерті батька вона продовжувала проживати у батьківському будинку і вважала, що успадкувала його. Тільки після смерті свого брата та приїзду його дружини вона довідалася про існування заповіту батька на користь ОСОБА_7

На її думку, суд також не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_5 не покидав приміщення лікарні з 29.06.2001 року по 14.07.2001 року, оскільки немає ніякої відмітки про це в історії хвороби, а тому не міг підписати заповіт 13.07.2001 року у приміщенні Новичківської сільської ради.

Крім того, суд не звернув уваги на запис лікаря-окуліста 12.07.2001 року, який в історії хвороби вказав на те, що батько скаржився на різке погіршення зору на обидва ока, а належно обстежити його не було змоги через неможливість транспортування хворого.

У приміщенні лікарні ОСОБА_7 заповіт не складав.

Також апелянт вважає, що після смерті матері вона разом з батьком вступила у володіння належної матері 1/2 частини спірного будинковолодіння, а тому свідоцтво про право на спадщину від 03.07.2002 року, видане брату на все домоволодіння є незаконним.

У зв'язку з наведеним, просить рішення Долинського районного суду від 10 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

В судовому засіданні представники апелянта вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.07.2001 року (т. 1, а.с. 11).

Згідно заповіту від 13.07.2001 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області Ямборко Н.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №74, ОСОБА_5 усе належне йому майно заповів ОСОБА_7. Заповіт в сільській раді с. Новичка не змінений і не скасований (т. 1, а.с. 75-76).

03.07.2002 року ОСОБА_7 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №Д-800, відповідно до якого ОСОБА_7 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5, яке складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, та грошових вкладів з % в Долинському відділенні Ощадного банку та в філії Долинського відділення Ощадного банку, що належали спадкодавцю на підставі ощадних книжок (т. 1, а.с. 79).

Встановлено також, що ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин Росії ОСОБА_7 помер в місті Мегіон, Ханти-Мансійський автономний округ - Югра, Росія, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 31.12.2015 року (т. 1, а.с. 193-194).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого в місті Мегіон, Ханти-Мансійський автономний округ - Югра, Тюменська область, Російська Федерація 06.07.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №1Н-84, спадкоємцем майна ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 283).

16.07.2016 року ОСОБА_3 звернулася в Долинську міську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 192).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не представлено жодних доказів того, що при складенні та посвідченні заповіту ОСОБА_5 від 13.07.2001 року було допущено порушення вимог закону, а вимога про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину є похідною від вимоги про визнання заповіту недійсним. Крім того, позивачем не доведено, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Однак, погодитися з таким висновком колегія суддів не може з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, чинній на час виникнення даних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Зі змісту ч. 1 ст. 534 даного Кодексу вбачається, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.1954 року (т. 1, а.с. 5).

За період спільного проживання ними було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1, який був введений в експлуатацію у 1979 році, та в силу вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (чинного на час виникнення даних правовідносин) був спільною сумісною власністю подружжя (т. 1, а.с. 30-32).

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 04.04.1962 року, копії паспорта та Будинкової книги для прописки громадян в будинку, ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з 1979 року зареєстрована та проживала у спірному будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 5, 12-18).

Син подружжя ОСОБА_7 в даному будинку зареєстрований не був, на початку 80-их років минулого століття виїхав на постійне місце проживання в Росію, чого не заперечили сторони по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина заповідача ОСОБА_6 померла, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 30.10.2000 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину спірного домоволодіння (т. 1, а.с. 10, 37).

Як вбачається з Довідки Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 02.06.2016 року №475 на час смерті ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали чоловік померлої ОСОБА_5 та донька ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 23).

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 були її чоловік та дочка, які продовжували проживати у спірному будинку та фактично вступили у володіння спадковим майном: чоловік з урахуванням обов'язкової частки - 2/3 та дочка 1/3 спадкової маси, що відповідно становило 2/6 та 1/6 спірного домоволодіння.

14.06.2016 року ОСОБА_2 виготовила Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 34-36).

Згідно заповіту від 13.07.2001 року ОСОБА_5 заповів ОСОБА_7 усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме за законом право.

Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_5 на момент смерті належало право власності на 5/6 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

Вимога про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 13.07.2001 року не підлягає до задоволення, оскільки даним правочином не порушено права позивача на належну їй після смерті матері частину спірного домоволодіння.

Разом з тим, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2002 року видано на домоволодіння в цілому, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не врахував при ухваленні рішення про відмову у позові.

Що стосується строку звернення до суду з даними вимогами, то такий не вважається пропущеним, так як матеріалами справи підтверджується, що позивач проживала у даному будинку на час смерті батька, вступила у володіння спадковим майном, а про оспорюваний заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом довідалася тільки після смерті брата.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення з ухваленням нового рішення виходячи з наведених вище мотивів.

Згідно зі змістом ст. 88 ЦПК України стороні, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 10 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування заповіту, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом задовольнити частково.

Визнати недійсним в 1/6 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом (серії АЕК №462371) від 03.07.2002 року, видане державним нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Белей Е.І. на ім'я ОСОБА_7, зареєстроване в реєстрі за №Д-800.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 289 грн. 38 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 125 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Максюта І.О.