Провадження № 6/638/73/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

при секретарі Голуб Ю.О., Котяш Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду, -

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить змінити спосіб та порядок виконання рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 березня 2014 року по цивільній справі 638/19016/13-ц; зобовязати демонтувати самовільно встановлену перебірку та привести тамбур у первісний стан, який існував до її встановлення, працівниками дільниці №7 КП «Жилкомсервіс» або за рахунок сил та коштів позивача.

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.03.2014 року зобовязано ОСОБА_2 демонтувати перебірку та привести тамбур у первісний стан, який існував до її самовільного переобладнання, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.06.2014 року. Однак по теперішній час рішення суду залишається не виконаним.

В судове засідання заявник не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав, просив задовольнити.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не зявились, про розгляд заяви повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.03.2014 року зобовязано ОСОБА_2 демонтувати перебірку та привести тамбур у первісний стан, який існував до її самовільного переобладнання, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.06.2014 року та 15.04.2015 року судом видано виконавчі листи для примусового його виконання.

Відповідно до статті 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно ч. 3ст. 33 Закону України ,,Про виконавче провадження, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, державний виконавець у випадку, передбаченому Законом України ,,Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Це ж передбачено і ст.373 ЦПК України.

Обставинами, що утруднюють виконання рішення суду, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, в строки та в порядку, визначених у ньому.

Поняття ,,спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Отже є недопустимим у порядку, передбаченому ст.373 ЦПК України, змінювати по суті визначений судом спосіб і порядок виконання судового рішення (Постанови Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-1829цс15 та від 16 грудня 2015 року №№ 6-2216цс15 і 6-2427цс15).

Крім того, державний виконавець відповідно до приписів ч.2 та ч.3ст. 11 Закону № 606-XIV, який діяв на час вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникові, проводити їх огляд; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб ; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень та інших процесуальних документів у випадках передбачених Законом та іншими нормативними актами ( п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. За змістом вказаної норми, питання можливості виконання рішення без участі боржника пов'язана з діями державного виконавця.

Так, згідно з частинами 2, 3 вказаної статті, якщо рішення (про вчинення певною особою особисто певних дій) не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому ст. 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо , державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу, що його видав.

Невиконання боржником обов'язку щодо знесення забудов самим боржником не є перешкодою для виконання рішення в порядку примусового виконання державним виконавцем без участі боржника.

Державний виконавець наділений повноваженнями щодо входження до приміщень боржника, їх огляду та з'ясування відповідних параметрів будівельних елементів, визначення переліку та порядку проведення будівельно-демонтажних робіт їх вартості, визначення обсягу витрат на організацію виконавчого провадження.

Для здійснення цих дій він вправі залучати відповідних спеціалістів та суб'єктів господарювання. Кошти виконавчого провадження, які відповідно до приписів ст. 41 Закону № 606-XIV мають бути у розпорядженні державного виконавця, регламентовані пунктами 3.13, 3.13.1-3.14 Інструкції та Порядку використання коштів виконавчого провадження (затв.Постановою КМУ №554 від 29 квітня 2004 року) порядок їх накопичення, використання та відшкодування, дозволяють відповідно до закону забезпечити виконання вищенаведених заходів з примусового виконання судового рішення.

Отже дії із знесення самочинного переобладнання можуть бути виконані за обставинами справи і без участі боржника, державний виконавець має для цього достатній обсяг повноважень, але не вжив достатніх заходів для організації виконання рішення без участі боржника. Таким чином судом встановлено, що державний виконавець не здійснив у повному обсязі дій з примусового виконання рішення та не здійснив організацію примусового виконання рішення самостійно без участі боржника.

Отже дії із знесення перебірки та приведення тамбуру у первісний стан можуть бути виконані за обставинами справи і без участі боржника, державний виконавець має для цього достатній обсяг повноважень, але не вжив достатніх заходів для організації виконання рішення без участі боржника.

За таких обставин не може бути задоволена заява ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.03.2014 року, оскільки запропонований заявником порядок фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, який був обраний позивачем і передбачений ст.16 ЦК України, та для примусового виконання рішення суду не вичерпано всіх заходів, передбачених ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209, 210, 373 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.В.Шишкін