"15" грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді Гончарука В.П.
при секретарі Юдицькому К.О.
справу розглянуто без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
21 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу).
Позивач мотивує свої вимоги тим, що 26.07.1991 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського РВК м. Києва між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.
09.09.2003 року шлюб між ними було розірвано, однак сторони продовжували проживати однією сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3
11.05.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києва між позивачем та відповідачем повторно було зареєстровано шлюб. Однак з липня 2017 року ведення спільного господарства було припинено. Син ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивачки. Відповідач на утримання дитини гроші не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку.
Позивач в судове засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином за останнім відомим суду місцем реєстрації.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.07.1991 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського РВК м. Києва між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3.
09.09.2003 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_5, однак сторони продовжували проживати однією сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження видане повторно НОМЕР_4.
11.05.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києва між позивачем та відповідачем повторно було зареєстровано шлюб. Однак з липня 2017 року ведення спільного господарства було припинено. Син ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивачки. Відповідач на утримання дитини гроші не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку.
Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів коли відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з'вився без поважних причин або без повідомлення причин та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог враховуючи майновий стан сторін, суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, підлягає до задоволення частково.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Оскільки позов задовольняється частково, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати.
Керуючись ст.ст. 81,280-283 ЦПК України, ст.ст.51,112,141, 180-183, 191,84 СК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.09.2017 року і до досягнення сином повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_6, зареєстрована та проживає за адресою: 02152 АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безспосередньо до Апеляційного суду м. Києва. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: