Номер провадження 2/331/923/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2017 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Богач О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.06.2016 року позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 1 312 000 гривень 00 копійок, що на момент їх передачі було еквівалентно 52 500 доларів США, при цьому ОСОБА_2 зобовязався повернути грошові кошти до 10.09.2016 року, про що була складена розписка в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивач зазначає, що він звертався з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, проте власних коштів не отримав, хоча відповідач не заперечував факт отримання ним суми боргу, але зазначив, що на цей час не може повернути взяті в борг кошти, у звязку зі скрутним фінансовим становищем. Крім того, за період прострочки, з 11.09.2016 року по 19.09.2016 року відповідач повинен відшкодувати три відсотки річних від простроченої заборгованості, що становить 970,50 грн. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов'язань, чим істотно порушив умови договору позики, борг своєчасно не повернув, то позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1 312 000, 00 грн., три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 970, 50 грн. та судові витрати, в тому числі на правову допомогу в розмірі 5 510,00 грн.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника, за наявних письмових доказів, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв не надала.

Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 10.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, а саме складена розписка, відповідно до умов якої ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 312 000 гривень 00 копійок, що на момент укладення договору було еквівалентно 52 500 доларів США, за умови повернення грошових коштів до 10.09.2016 року.

Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, складеною в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що додана до матеріалів справи.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст.. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обовязки належним чином і у встановлені строки. Відповідач неналежним чином виконав свої обовязки, внаслідок чого склалася заборгованість в розмірі 1 312 000 гривень 00 копійок.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязань.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що укладений між сторонами договір як різновид правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксовано в розписці.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, за яким відповідач взяв на себе обов'язок сплатити позивачу суми, передбачені договорами позики.

Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 1046, 1047 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 виконав свої зобов'язання за договором позики, передав грошові кошти відповідачу, однак відповідач в обумовлені сторонами строки зобов'язання щодо повернення позичених сум не виконав, на момент подачі позову до суду всі борги відповідача перед позивачем залишаються неповернутими. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про повернення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст. 1049 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань та передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, виходячи із доведеності факту отримання відповідачем ОСОБА_2 суми коштів у борг від ОСОБА_1, а також із того, що сума боргу не була повернута, приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики від 10.06.2016 року становить 1 312 000,00 грн. основного боргу та, крім того, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України підлягають стягненню 3% річних за період з 11.09.2016 року по 19.09.2016 року в розмірі 970,50 грн.

У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення боргу за договором розписки від 10.06.2016 року в розмірі 1 312 000 гривень 00 копійок та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості за період з 11.09.2016 року по 19.09.2016 року в розмірі 970 гривень 50 копійок є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, які складаються з: правового аналізу дій сторін по справі, попереднього аналізу матеріалів; вжиття заходів досудового врегулювання спору; підготовки та подання заяв, клопотань та позовної заяви; підготовки документів, що стосуються предмету доказування; представництва інтересів позивача в судових засідання на загальну суму в розмірі 5 510 гривень 00 копійок, то вони не підлягають задоволенню, за відсутністю документально підтверджених доказів таких витрат. Надану суду квитанцію від 19.09.2016 року, суд вважає неналежним доказом, оскільки вона містить відмітку про те, що ОСОБА_1 сплатив грошові кошти адвокату на підставі угоди про надання правової допомоги від 05.09.2016 року, а отже суд приходить до висновку, що сума в розмірі 5 510,00 грн. була сплачена ОСОБА_1 за надання правової допомоги по іншій справі, так як позов було подано до суду лише 06.10.2016 року. Інших доказів понесених позивачем витрат на правову допомогу суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Розмір заборгованості за договорами позики підтверджуються наданим у позові розрахунком. Іншого розрахунку названих сум відповідачем суду не надано та не спростовано розрахунок, наданий позивачем.

При поданні позовної заяви до суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 6 890,00 грн., а тому зазначені витрати згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 615, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 58, 59, 74, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 10.06.2016 року в розмірі 1 312 000,00 гривень (один мільйон триста дванадцять тисяч гривень 00 копійок), три відсотка річних від простроченої суми заборгованості за період з 11.09.2016 року по 19.09.2016 року в розмірі 970,50 гривень (девятсот сімдесят гривень 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6 890,00 гривень (шість тисяч вісімсот девяносто гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Світлицька