Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивачки адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - орган опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 21.11.1998 року він уклав з відповідачкою шлюб, який зареєстровано у Чопській міській раді Закарпатської області. У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Подружнє життя у сторін не склалося, через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння через що між сторонами постійно виникали непорозуміння та сварки, що призвело до того, що шлюбні відносини між сторонами припинено, сторони проживають окремо, спільне господарство ними не ведеться. А тому просить суд позов задовольнити, розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, визначити місце проживання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити, додатково вказавши що ним досягнуто згоди з відповідачкою в частині вирішення питання про залишення проживання дітей з позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, додатково надав суду докази на підтвердження врегулювання між сторонами спору щодо визначення місця проживання дітей, а саме договір про визначення місця проживання дітей та утримання та виховання, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського РНО ОСОБА_7, 13 жовтня 2016 року, реєстраційний номер 791.

Відповідачка не заперечила проти розірвання шлюбу та залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з позивачем. З даного приводу пояснила, що виїжджає за кордон на постійне місце проживання, у звязку з чим не буде мати можливості залишити проживати з собою дітей після розірвання шлюбу.

Представник третьої особи на боці відповідача органу опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації проти позову не заперечила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення з таких підстав.

Як встановлено по справі, 21 листопада 1998 року сторони уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 016630, видане 21 листопада 1998 року Чопською міською радою Закарпатської області.

Судом встановлено, подружнє життя сторін не склалося, набуло негативних рис внаслідок різних поглядів на сімейне життя та обовязки. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство ними не ведеться, сторони не проживають разом, відповідачка має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон.

Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, вважає, що подальше збереження шлюбу суперечите її інтересам, про що свідчить зміст позовної заяви, а також її пояснення в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню.

В частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей сторін суд констатує наступне.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ( ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Крім цього, принципами Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матірю.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною другою ст. 25 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

В судовому засіданні сторони підтвердили що досягли згоди щодо визначення місця проживання спільних дітей, надали суду відповідні докази, зокрема договір про визначення місця проживання дітей та утримання та виховання, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського РНО ОСОБА_7, 13 жовтня 2016 року, реєстраційний номер 791,у звязку з чим суд приходить до переконання, що вимога позивача про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6, який на час розгляду справи в суді не досяг десятирічного віку підлягає до задоволення.

Разом з тим, вимога про визначення місця проживання доньки сторін ОСОБА_5 не може бути задоволена судом з огляду на те, що на час розгляду справи в суді вона досягла чотирнадцятирічного віку, і в силу положень ст. 29 ЦК України вільно обирає собі місце проживання, у звязку з чим суд позбавлений права визначати їй таке місце проживання за вимогою її батьків, оскільки така вимога суперечить положенням закону.

Керуючись ст. ст. 24, 112,160 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 208, 209, 224-228, 233, 235, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 21 листопада 1998 року у Чопській міській раді Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 55, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, розірвати.

Малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 залишити проживати разом з батьком - ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 551 грн.21 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.А. Придачук