Справа №: 486/1066/17 Провадження № 2/486/653/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Франчук О. Д., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне обєднання», Департаменту соціальних питань та охорони здоровя Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про зменшення нарахувань за житлово-комунальні послуги, здійснення нарахування субсидії, перегляд тарифів по електроенергії за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне обєднання», Департаменту соціальних питань та охорони здоровя Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про зменшення нарахувань за житлово-комунальні послуги, здійснення нарахування субсидії, перегляд тарифів по електроенергії за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами суддею встановлено що позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК Украъни про форму і зміст позовної заяви.

Відповідно до п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач зазначає в позові, що житлово-комунальні послуги надаються їй не в повному обсязі, однак доказів в підтвердження цього позивач не надала.

Крім того, в позовній заяві позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» та вказує, що були порушені її права як споживача житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1, Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Тобто вказаний Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва на підставі договору.

Проте жодних доказів на підтвердження того, що між позивачем та комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне обєднання» існують договірні правовідносини, позивачем не надано.

Окрім того, що стосується п. 7 позовної заяви, в якому ОСОБА_1І просить зобовязати Департамент соціальних питань та охорони здоровя Южноукраїнської міської ради Миколаївської області здійснити нарахування позивачу субсидії за період з 2014 по 2017 роки на лицьовий рахунок комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне обєднання», взагалі не підпадає під дію Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в позові як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім підстав звільнення від доказування, визначених в ст. 61 ЦПК України.

Також у позовній заяві позивач посилається на ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно яких від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Законом України "Про судовий збір" звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не передбачено.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 при оплаті судового збору спеціальним законом, який регламентує питання оплати судового збору, є Закон України "Про судовий збір". Всі інші закони, які передбачають пільги або нульову ставку зі сплати судового збору, в тому числі норми ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", є загальними, тому їх не слід застосовувати.

Отже, Верховний Суд України цією постановою застосував ст. 5 Закону України "Про судовий збір" як пріоритетну та зобов'язав споживачів все ж таки сплачувати судовий збір на загальних підставах.

Відповідно до Закону України " Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру, тому розмір судового збору, який слід сплатити становить 1920 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1, підлягає залишенню без руху, для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 120, 121, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне обєднання», Департаменту соціальних питань та охорони здоровя Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про зменшення нарахувань за житлово-комунальні послуги, здійснення нарахування субсидії, перегляд тарифів по електроенергії за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року, залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У разі невиконання вимог судді, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_2