Справа №2-23/2009
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря Бойко Н.З.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ нажитого у шлюбі майна, що є спільною сумісною власністю,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до виконання виконавчого листа, виданого 24.02.2009 року про стягнення з ОСОБА_3 2119 грн. судових витрат.

З посиланням на ст. 371 ЦПК України, просила поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки ВДВС рішення не виконав, інформації про рух стягнення не предоставив. Тривалий час з 2011року вона проживає в Італіїї, а у вересні 2017 року, приїхавши на Україну, довідалася від сестри ОСОБА_4, що її викликали до відділу ДВС та вручили копію постанови від 08.11.2012 року про повернення виконавчого листа у зв'язку з тим, що стягувачем не здійснено авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій. Вважає, що авансування вона не повинна здійснювати, адже подано виконавчий лист ще до вступу таких змін в дію.

В судове засідання заявник ОСОБА_2 не з'явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.196,199). Її неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку, як то перебачено ч.2 ст. 371 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи доводам заяви, просив відмовити в поновленні строку для пред"явлення виконавчого листа. Зокрема, зазначив, що при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 вона особисто не брала участь, а її інтереси представляли два представники : згідно доручення її сестра ОСОБА_4 та адвокат Дуткевич М.В., які мали безмежну можливість повторно пре"явити виконавчий лист до виконання. Окрім того, стверджував, що позивач в період 2011-2017роки приїжджала в Україну і теж мала таку можливість вчинити дії щодо виконавчого листа.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною 5 ст.124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Встановлено, що 30.01.2009 року рішенням Болехівського міського суду задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та вирішено питання судових витрат: стягнуто з відповідача 2119 грн.(а.с.66-68).

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_2 не брала участі в розгляді справи, а її інтереси представляли ОСОБА_4 ( згідно доручення ) та Дуткевич М.В. на підставі угоди про надання правової допомоги (а.с.116-117), що не суперечить вимогам ст. 38 ЦПК УКраїни.

Так, цією статтею передбачено, що сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Згідно із ст. 369 ЦПК виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим ЗУ «Про виконавче провадження».

Статтею 22 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції Закону станом на час набрання рішенням законної сили) встановлено строк пред'явлення виконавчих лисів та інші судових документів до виконання - протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили .

Відповідно до ч. 1, 2 ЗУ ст.8 "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ст.13 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Встановлено, що оскільки позивач не брала участі у справі, то її представник ОСОБА_4 згідно заяви від 24.02.2009 року (а.с.69) отримала виконавчий лист та пред"явила його до виконання (а.с.187-188).

Однак постановою про повернення виконавчого листа від 08.11.2012 року вказаний виконавчий лист повернуто без виконання ОСОБА_4 ( про це стверджує і сама заявниця в заяві) у зв'язку з тим, що стягувачем не здійснено авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування, яких передбачено ЗУ « Про виконавче провадження»(а.с.189-190).

У цій же постанові зазначено, що виконавчий лист може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 08.11.2013 року та вказано про строки оскарження постанови.

Однак, представник позивача, діючи не добросовісно в інтересах позивача, отримавши виконавчий лист та постанову про повернення, не вчинила ніяких дій : не оскаржила постанову в 10-денний термін у випадку незгоди з підставами для її закриття (як про це зазначає заявник у заяві) та повторно не пред"явила виконавчий лист в строк, зазначений в постанові про повернення.

Натомість, позивач звернулася до суду з клопотанням про поновлення строку пред"явлення виконавчого листа, мотивуючи тим, що не згідна з підставами повернення та її перебуванням за межами України впродавж 2011-2017 роки.

Відповідно до ст.371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

При цьому ЦПК України та Закон України "Про виконавче провадження" не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, зокрема, пред'явлення виконавчого листа до виконання; вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною, а повне та своєчасне виконання можливих судових рішень є складовою частиною такого.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов»язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов»язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Однак, ні позивач, ні її представник після повернення виконавчого листа, не вжили ніяких засобів щодо повторно пред"явлення чи оскарження дій виконавця у випадку незгоди з підставами повернення, не зважаючи на ту обставину, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі.

Суд враховує і те, що з моменту набрання рішенням законної сили до часу звернення ОСОБА_2 із заявою минуло фактично вісім років, а також те, що матеріали справи не містять доказів, що у зв"язку з відповідними обставинами строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання пропущено не з вини стягувача, відтак такий не підлягає поновленню.

А тому упущення представника позивача в цьому питанні не може бути поважною причиною, оскільки, як слідує з наданих матеріалів, саме представник отримувала виконавчий лист за довіреністю, а сама позивач мала право право контролювати дії свого представника, які спрямовані на отримання грошових коштів саме для неї і повинна була проявити інтерес щодо виконання рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 371 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ нажитого у шлюбі майна, що є спільною сумісною власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі якщо її було постановлено без участі особи, яка її оскаржує - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Головенко О.С.