АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2280/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Довгаль А.П.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоров'я.

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі Договору про надання робочих місць для проходження учнями ПТУ-25 виробничого навчання та виробничої практики від 17 листопада 2006 року він проходив виробничу практику у ФОП ОСОБА_1

13 грудня 2006 року об 11 годин 35 хвилин під час проходження виробничої практики на дільниці по виготовленню столярних виробів стався нещасний випадок на підприємстві, та він отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок роботи на круглопильному верстаті.

15 грудня 2006 року складено Акт № 1 про нещасний випадок на підприємстві по Формі Н-5, відповідно до якого основною причиною нещасного випадку стало відсутність огорож на круглопильному верстаті. Згідно висновку комісії даний нещасний випадок звязаний з виробництвом та відповідальною особою є ФОП ОСОБА_1, який не виконав вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

15 грудня 2006 року був складений Акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по Формі Н-1, яким зафіксовано діагноз травматичний дефект І пальця на рівні між фалангового суглоба, дефект ІІ пальця правої кісті на рівні в/з проксимального фаланга, відкритий переломо-вивих проксимального фаланга ІІІ пальця правої кісті. Ушкодження сухожилля розбитого ІІІ пальця.

В звязку з численними тілесними ушкодженнями він перебував на лікуванні у період з 13 грудня по 25 грудня 2006 року в Обласній клінічній травматологічній лікарні м. Харкова.

Внаслідок отриманих ушкоджень йому була встановлена третя група інвалідності. З 21 листопада 2013 року йому встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності строком до 01 грудня 2016 року.

Нещасний випадок на підприємстві та отримання трудового каліцтва повністю змінило його життя та призвело до тяжких негативних наслідків. Моральна шкода носить тривалий та глибокий характер, пов'язаний зі станом здоров'я та неможливістю його відновлення, а також із істотними змінами у життєвих та виробничих стосунках. Сам факт встановлення 40% втрати працездатності, неможливість працевлаштування в зв'язку із втратою працездатності також доводить заподіяння моральних страждань.

Просить відшкодувати моральну шкоду в зв'язку з ушкодженням здоров'я у сумі 50000 гривень.

Представники відповідача ОСОБА_1 заперечували проти задоволення позовних вимог. Не заперечували факт, що 13 грудня 2006 року стався нещасний випадок, проте в ньому неможливо звинувачувати тільки ОСОБА_1 Позивач підліз збоку верстата, що не можна було робити. Батько відповідача сплатив проведену операцію та надавав допомогу при лікуванні. Також пропонував позивачу після одужання і закінчення навчання працевлаштування.

Представник відповідача вказала, що згідно акту причиною нещасного випадку також стало порушення позивачем п. 5.2.1 інструкції № 7 з охорони праці для столярів. ОСОБА_3 після отриманої травми лікувався тільки 12 днів. Факт неможливості у працевлаштуванні суду не надав. На цей час позивач одружений, тобто має можливість жити повноцінним життям. Після отримання травми минуло 10 років та не підтверджено належними доказами отримання моральної шкоди, не зазначено - які саме дії або додаткові зусилля повинен здійснювати позивач для організації свого життя. На теперішній час відповідач не є підприємцем, не здійснює підприємницьку діяльність та не отримує постійного прибутку, одружений та має малолітню дитину, має на своєму утриманні батьків пенсіонерів і тому знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 313 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що позивачем не доведено у чому саме полягають значні додаткові зусилля для організації його власного життя. ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має власну родину та відповідно до довідки МСЄК є працездатною людиною, з медичної точки зору має можливість працювати та сам себе матеріально забезпечувати, постійного догляду стан здоровя позивача не потребує.

Зазначає, що на час нещасного випадку позивачеві було вже 17 років та він повинен був розуміти, що для видалення відходів зі станку необхідно станок відімкнути. Ним порушено правила техніки безпеки, що призвело до отримання тілесних ушкоджень.

Після отримання травми ОСОБА_3 навчався до 2008 року та працював, отримував заробітну плату у ХВПУБ та ДНВП «Обєднання Комунар». До державних органів з питання працевлаштування не звертався, іншу професію отримати не бажає. Позивачеві заборонено тяжкий труд та протипоказана робота, що повязана з мілкою моторікою, але існує багато професій, за якими ОСОБА_3 міг би працювати.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 з 20 листопада 2006 року по 28 грудня 2006 року на підставі Договору про надання робочих місць для проходження учнями ПТУ-25 виробничого навчання та виробничої практики, проходив виробничу практику у приватного підприємця ОСОБА_1 за спеціальністю столяр будівельний тесляр паркетник (а.с. 5).

Згідно п. 1.4 Договору ФО-П ОСОБА_1Є зобовязався забезпечити учням безпечні умови праці на кожному робочому місці; поводити інструктажі з охорони праці.

Як вбачається з Акту № 1 від 15 грудня 2006 року про нещасний випадок на підприємстві по Формі Н-5 та акту за формою Н-1, 13 грудня 2006 року об 11 годин 35 хвилин під час проходження виробничої практики на дільниці по виготовленню столярних виробів відповідача стався нещасний випадок на підприємстві з ОСОБА_3, який внаслідок роботи на круглопильному верстаті отримав тілесні ушкодження, а саме: травматичний дефект І пальця на рівні між фалангового суглоба, дефект ІІ пальця правої кісті на рівні в/з проксимального фаланга, відкритий переломо-вивих проксимального фаланга ІІІ пальця правої кісті. Ушкодження сухожилля розбитого ІІІ пальця (а.с. 7-8).

Причиною нещасного випадку стало відсутність огорож на круглопильному верстаті, супутньою причиною вказано порушення Інструкції з охорони праці та Закону України «Про охорону праці».

З 13 грудня по 25 грудня 2006 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в КПОЗ «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня». На підставі консультативного висновку спеціаліста Харківської обласної клінічної травматологічної лікарні від 03 березня 2007 року ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності до 18 років.

Після досягнення повноліття позивачем неодноразово пройдено повторні огляди в КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» та встановлена ступень втрати професійної працездатності 40 % з встановленням ІІІ групи інвалідності включно до 01 грудня 2013 року; і в наступному втрата професійної працездатності 40 %.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно зі ст. 153,173, 237-1 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно п. 3, 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними.

Стягуючи з ОСОБА_1 15000 грн. по відшкодуванню моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано виходив з цих вимог закону та обставин по справі, врахувавши обставини нещасного випадку, оскільки травму отримав неповнолітній, характер ушкоджень( пошкоджена права рука), втрату професійної працездатності на 40 %, а також врахувавши ступінь вини працівника та підприємства у настанні нещасного випадку, вимоги розумності та справедливості.

Посилання ОСОБА_1 щодо отримання матеріальної допомоги та соціальних виплат від відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не є підставою для відмови у позові, оскільки згідно ч.8 ст 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу моральна шкода ВВД ФСНВУ У Фрунзенському районі м. Харкова не відшкодовувалась. Згідно довідок з квітня 2008 року по листопад 2016 року(а.с 172-180) ОСОБА_3 виплачувались лише страхові виплати.

Щодо посилання відповідача, що позивачем не доведено в чому полягають значні додаткові зусилля для організації власного життя, що йому спричинено моральну шкоду, то колегія виходить з такого.

Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 21 січня 2004 року № 1-рп/2004 відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні позивачу під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

За таких обставин судом обґрунтовано стягнуто 15000 грн. по відшкодуванню моральної шкоди.

Що стосується посилання ОСОБА_1, що у 2007 році при огляді комісії МСТ МСЕК позивачу не була визначена моральна шкода, про що зазначено у відповіді МСЕК від 01 березня 2017 року( том 2 ас. 29), то колегія виходить з наступного

З наданої відповіді вбачається, що моральна шкода при огляді ОСОБА_3 у 2007 році визначена не була не у звязку з її неспричиненням, а у звязку з відсутністю медичного висновку лікаря- психіатра.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: