Справа № 458/221/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/5173/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бойко С.М., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Турківської міської ради, ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в сумі 92000 гривень, 1380 гривень судових витрат, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 червня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Турківської міської ради, ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в сумі 92000 гривень, 1380 гривень судових витрат - закрито.

Вказану ухвалу оскаржили ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважають ухвалу протиправною. Зазначають, що в оскаржуваній ухвалі суд посилається на рішення Старосамбірського суду від 21.11.2005 року, яким було відмовлено позивачу в задоволенні позову про стягнення з міської ради моральної шкоди. В цьому рішенні зобов'язано Турківську міську раду закріпити за будинковолодінням АДРЕСА_1 земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2, винести в натурі, закріпити межовими знаками і видати на вказану земельну ділянку державний акт на землю. Однак, це рішення Турківською міською радою за сприяння землевпорядника ОСОБА_6 протягом 11 років злісно не виконується. Зазначають, що 06.07.2011 року ОСОБА_2 черговий раз звернулася із заявою в Турківську міську раду, щоб їй надали земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, однак міською радою вказана заява не виносилась на сесію. Зазначає, що підставою відповідальності відповідачів у спірних правовідносинах є створення конфліктних ситуацій, пов'язаних з намаганням відповідачів позбавити позивачку законної власності, що завдають душевних страждань позивачу і заподіяння у зв'язку з цим моральної шкоди.

Крім цього, до суду надійшла заява від позивача, у якій ОСОБА_2 просить повернути їй зайво сплачений судовий збір у розмірі 1198 грн.

В судове засідання, окрім представника позивача та третьої особи ОСОБА_4, - решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, а також те, що від позивача до суду надійшла заява про повернення зайво сплаченого судового збору, у якій міститься клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд, посилаючись, зокрема, на п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України вважав за необхідне провадження у справі закрити з таких підстав. Так, ОСОБА_2 звернулася до Старосамбірського районного суду із позовом до Турківської міської ради, ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в сумі 92000 гривень, 1380 гривень судових витрат. У матеріалах справи є рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.12.2005 року, згідно якого ОСОБА_2 цим же рішенням відмовлено у стягненні з Турківської міської ради в її користь моральної шкоди. Представником Турківської міської ради виступала в процесі ОСОБА_6 Рішення Старосамбірського районного суду від 21.12.2005 року набрало законної сили. Заслухавши думку учасників процесу, суд вважав, що справу необхідно закрити, оскільки п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, передбачено, що підставою закриття провадження у справі є набрання законної сили рішення суду.

Колегія суддів вважає, що вказані висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 3) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 4) сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом; 5) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим; 6) померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Також, із змісту правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі №6-1133цс15 від 21 жовтня 2015 року, що прийнята в порядку п.2 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковою до застосування, вбачається таке: згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.12.2005 року, яке набрало законної сили, у справі №2-211 (2-225) (а.с. 16-20) судом було вирішено спір за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 (правонаступник ОСОБА_4.) до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Турківської міської ради, Турківської рай. Архітектури, треті особи Турківська державна нотаріальна контора, Самбірське МБТІ про анулювання частково плану земельної ділянки ОСОБА_11., яка належить ОСОБА_8 виданого 12.04.2001 р. та зобов'язати Турківську міську раду привести у відповідність земельну ділянку відповідачки ОСОБА_8; визнання незаконним рішення Турківської міської ради №94 від 12.03.1998 року про знесення старого, існуючого житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 і який належить за заповітом ОСОБА_2; зобов'язання ОСОБА_8 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою будинковолодіння по АДРЕСА_1, шляхом перенесення огорожі та повернути позивачці ОСОБА_2 земельну ділянку площею 140 кв.м., розміром 17.5х8.0; зобов'язання Турківську міську раду виконати рішення сесії міської ради від 22.05.2001 року та закріпити за будинковолодінням АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2, земельну ділянку в розмірі 682 кв.м.; зобов'язання Турківську міську раду вказану земельну ділянку в розмірі 682 кв.м. винести в натурі, закріпити межовими знаками і видати на вказану земельну ділянку державний акт на землю; стягнення з Турківської міської ради в користь позивачки ОСОБА_2 4817 грн. моральної шкоди; визнання незаконним рішення Турківської районної ради від 19.07.1990р. та ліквідації спільного заїзду з поверненням земельної ділянки і анулювання архітектурного плану земельної ділянки ОСОБА_10 і зобов'язання ОСОБА_9 повернути земельну ділянку; визнати право власності, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_2, який розташований на земельній ділянці розміром 682 кв.м.

Серед вимог була і вимога про стягнення з відповідача Турківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_2 4817 грн. моральної шкоди. При цьому посилання позивача в особі його представника стосовно прав та інтересів вказаного позивача та неправомірних дій та бездіяльності згаданого відповідача (Турківської міської ради) стосувалися періоду 1998 р., 2001-2005 роки.

Як вбачається із даної справи ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом вже до двох відповідачів, а саме Турківської міської ради, ОСОБА_6. Предметом спору (змістом позовних вимог) є стягнення солідарно з обох відповідачів моральної шкоди у розмірі 92 тис. грн. При цьому порушення прав та інтересів, а також неправомірність дій відповідачів позивачем вже обґрунтовується інший період та інші рішення, дії, бездіяльність, а саме з 2001 року по 2015 рік.

Враховуючи вказане слід вважати, що у згаданій справі, рішення по якій набрало законної сили, судом було розглянуто спір із відмінним складом учасників, зокрема, і відповідачів, з іншими підставами позову та предметом ніж даний спір, а тому у суду першої інстанції не було підстав для вирішення питання про закриття провадження у справі за п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Тому доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити, оскаржувану ж ухвалу слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім цього, що стосується заяви позивача про повернення їй зайво сплаченого судового збору, то така, на думку колегії суддів, підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із квитанції № 26 від 24.06.2017 року позивачем на р/р 0006, МФО 825014, код отримувача 38007620, отримувач УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, банк отримувача ГУ ДКСУ у Львівській області було сплачено 1518 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (оригінал квитанції а.с. 135).

При цьому за подання апеляційної скарги позивачу слід було сплатити 320 грн. (п.п. 9 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно, слід вважати, що позивачем за подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж встановлено законом на 1198 грн.

Враховуючи вказане, а також п.1. ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вказану суму надміру сплаченого судового збору на заяву позивача їй слід повернути.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.4, 311 ч.1 п. 2-4, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 червня 2017 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заяву ОСОБА_2 про повернення коштів - задовольнити.

Повернути ОСОБА_2 1198 грн. зайво сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги на р/р 0006, МФО 825014, код отримувача 38007620, отримувач УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, банк отримувача ГУ ДКСУ у Львівській області, квитанція № 26 від 24.06.2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: С.М. Бойко

М.М. Шандра