Справа № 366/1555/17 Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/5728/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 19.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іванківського районного суду Київської області, ухвалене в смт. Іванків 20 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2017 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідно до договору від 09 листопада 2013 року б/н ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак у порушення умов договору свої зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 04 травня 2017 року має заборгованість в розмірі 14583,64 грн.

На підставі вищевикладеного просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 14583,64 грн. та судові витрати.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 вересня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що відповідачем у вересні 2014 року виконаний платіж у сумі 150 грн., а отже строк позовної давності був перерваний та почався знову.

Зазначав, що позивачем доведений як факт укладання договору, так і факт отримання грошових коштів, наданий розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, і відповідачем ці докази не спростовані. Укладаючи кредитний договір, відповідач не мав сумнівів щодо його розумності та справедливості і підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що кредитний договір б/н між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено 09 листопада 2013 року з встановленим кредитним лімітом 300 грн., що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 4).

Своїм підписом в анкеті-заяви ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 наявних в матеріалах справи Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

П. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином, банк зобовязаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Згідно п. 1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник у разі невиконання зобовязань за договором зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду із даним позовом .

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у звязку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Так, суд першої інстанції вважав встановленим, що станом на 04 травня 2017 року у відповідача утворилася заборгованість в звязку із невиконанням своїх зобовязань за кредитним договором в розмірі 14583,64 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1949,18 грн., заборгованості за відсотками 11463,81 грн., штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина), штрафу в розмірі 670,65 грн. (процентна складова).

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, виходячи із наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобовязання за договором, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_1 банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, а отже вимоги банку про стягнення зазначених складових заборгованості є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Вищевикладене не було належним чином прийняте до уваги судом першої інстанції та безпідставно визнано позов ПАТ КБ «ПриватБанк» доведеним в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду ухвалене в результаті неповного зясування обставин справи та із порушенням вимог матеріального та процесуального права, воно не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Разом із тим, частково погашаючи заборгованість за кредитом, відповідач фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів, що підтверджується наданим розрахунком та випискою по рахунку, із якої можна прослідкувати рух грошових коштів (а. с. 3, 4, 95 - 97).

Останнє поповнення рахунку здійснено відповідачем 28 вересня 2014 року в розмірі 100 грн. через термінал самообслуговування за адресою м. Київ, вул. Академіка Заболотного 20-а у відділенні банку (а. с. 95).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, строк дії кредитної картки ОСОБА_2 вересень 2017 року (а. с. 98).

Під час розгляду справи позивачем подавалася заява про застосування наслідків спливу позовної давності, яку він мотивував тим, що ним не погашувалася заборгованість взагалі (а. с. 76 80).

Позивач заперечував щодо задоволення такої заяви, посилаючись на розяснення Верховного Суду України, якими визначено термін позовної давності щодо кредитних договорів по картковим рахункам до останнього дня місяця дії картки.

Верховним Судом України в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та 3 червня 2015 року № 6-31цс15 розяснено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Позивач вважав, що оскільки відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік), картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже строк перевипущеної картки до останнього дня 09 вересня 2017 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 30 вересня 2017 року.

Проте, як вже було встановлено, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, підписуючи заяву, а отже і що сторони дійшли згоди щодо строку дії картки та повернення кредиту.

Виходячи із вищевикладене, при вирішенні питання щодо застосування позовної давності колегія суддів виходить із загальних підстав, передбачених ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та 3 червня 2015 року № 6-31цс15.

Таким чином, оскільки останній платіж на поповнення картки відповідачем здійснено 28 вересня 2014 року, а позов подано 18 травня 2017 року, строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не вважається пропущеним і заява про застосування наслідків його спливу не підлягає задоволенню.

Оцінюючи доводи позивача, що ним не здійснювалося внесення коштів на кредитний рахунок, колегія суддів враховує, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5.

Відтак, доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом колегією суддів відхиляються.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 1949,18 грн., оскільки, погашаючи заборгованість за кредитом, відповідач фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів, що підтверджується наданим розрахунком та випискою із рахунку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають задоволенню в межах трьохрічного строку позовних вимог із 18 травня 2014 року по 18 травня 2017 року, а їх розмір відповідно до ст. 1048 ЦК України визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розрахунок відсоткових коштів за несвоєчасне виконання зобовязання ОСОБА_2 за період з 18 травня 2014 року по 18 травня 2017 року, на рівні облікової ставки Національного банку України, колегією суддів здійснюється за формулою: [Сума боргу] ? [Відсоткова ставка (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]:

[1949,00] х [9,5 (%)] /100% / 365 днів х [60 ( з 18 травня 2014 року по 16 липня 2014 року)] = [30,44]

[1949,00] х [12,5 (%)] /100% / 365 днів х [119 (з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року)] = [79,43]

[1949,00] х [14 (%)] /100% / 365 днів х [85 (з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року)] = [63,54]

[1949,00] х [19,5 (%)] /100% / 365 днів х [26 (з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року)] = [27,07]

[1949,00] х [30 (%)] /100% / 365 днів х [177 (з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року)] = [283,54]

[1949,00] х [27 (%)] /100% / 365 днів х [28 (з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року)] = [40,37]

[1949,00] х [22 (%)] /100% / 365 днів х [210 (з 25 вересня 2015 року по 21 квітня 2016 року)] = [246,02]

[1949,00] х [19 (%)] /100% / 365 днів х [35 (з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року)] = [35,41]

[1949,00] х [18 (%)] /100% / 365 днів х [28 (з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року)] = [26,84]

[1949,00] х [16,5 (%)] /100% / 365 днів х [35 (з 24 червня 2016 року по 28 липня 2016 року)] = [30,75]

[1949,00] х [15,5 (%)] /100% / 365 днів х [49 (з 29 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року)] = [40,44]

[1949,00] х [15 (%)] /100% / 365 днів х [42 (з 16 вересня 2016 року по 27 жовтня 2016 року)] = [33,55]

[1949,00] х [14 (%)] /100% / 365 днів х [168 (з 28 жовтня 2016 року по 13 квітня 2017 року)] = [125,59]

[1949,00] х [13 (%)] /100% / 365 днів х [35 (з 14 квітня 2017 року по 18 травня 2017 року] = [24,30]

Тобто, в сумі пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за вказані періоди складає 1087,29 грн., а загальна сума заборгованості - 3036,29 грн.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову в розмірі 1600 та апеляційної скарги в розмірі 1760 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 вересня 2017 року скасувати та ухвалити постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства банк Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства банк Комерційний банк «ПриватБанк», який знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, заборгованість за кредитним договором б/н від 09 листопада 2013 року в розмірі 3036,29 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства банк Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1760 грн.

В іншій частині позову Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

ОСОБА_3