Справа № 309/157/16-ц
У Х В А Л А

04 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуга С.Д.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 від імені якого діє представник ОСОБА_2 на ухвалу Хустського районного суду від 30 листопада 2016 року про відмову в розясненні рішення та на ухвалу Хустського районного суду від 11 квітня 2017 року про відмову в ухваленні додаткового рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору є: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

Рішенням Хустського районного суду від 01 червня 2016 року позов ОСОБА_1, задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22.09.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на нерухоме майно - комплекс, який складається з цеху залізобетонних виробів під літерою «А» загальною площею 995,8 кв.м., та складу під літерою «Б» загальною площею 464,9 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Хуст, по вулиці Франка І, будинок № 175 "А" (сто сімдесят пять літера "А") Закарпатської області, реєстраційний номер в РПВН - 6876198, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу ОСОБА_5 від 15.02.2006 року за реєстровим № 684 та зареєстровано в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації за № 485 в книзі № 5 фіз. від 16.02.2006 року, згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 35422704 виданого Хустським державним підприємством технічної інвентаризації від 07.09.2012 року.

Встановлено спосіб реалізації нерухомого майна комплексу, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Встановлено розмір початкової ціни предмета іпотеки у розмірі 295 000 (двісті девяносто пять тисяч) Євро, що за курсом Національного банку України станом на день подання позовної заяви до суду становить суму 7018050,00 (сім мільйонів вісімнадцять тисяч пятдесят) грн.

Передано іпотекодержателю ОСОБА_1 або уповноваженій ним особі в управління нерухоме майно комплекс на період до реалізації предмету іпотеки. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Представник позивача - ОСОБА_2 звернувся у суд із заявою в якій просив розяснити резолютивну частину даного рішення в частині того, чи стосується воно лише зазначених у ньому будівель та чи розповсюджується воно на добудови та усі приналежності (обладнання, комунікації) яке знаходиться в будівлях та забезпечує функціонування комплексу.

Ухвалою Хустського районного суду від 30 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розяснення рішення Хустського районного суду від 01 червня 2016 року.

На дану ухвалу суду, представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу (Т.1, а.с. 153-154) в якій, просить скасувати таку ухвалу суду та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Також, просить постановити окрему ухвалу, у звязку з порушенням норм права та помилками допущеними судом першої інстанції при вирішенні даного питання.

Також, представник позивача - ОСОБА_2 звернувся у суд із заявою про ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України.

Ухвалою Хустського районного суду від 11 квітня 2017 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Заперечуючи таку ухвалу суду, представник позивача - ОСОБА_2 також оскаржив її в апеляційному порядку (Т.2, а.с. 125-126), та в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу суду та змінити рішення Хустського районного суду від 01.06.2016 року доповнивши його визначенням загального розміру заборгованості. В обґрунтування скарги посилається на наявність підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки суд першої інстанції звернувши стягнення на предмет іпотеки не зазначив у рішенні суми боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає що апеляційна скарга на ухвалу Хустського районного суду від 30 листопада 2016 року підлягає відхиленню, тоді як апеляційна скарга на ухвалу Хустського районного суду від 11 квітня 2017 року підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Як розяснено в п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК розяснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Розяснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути предявлене до виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення є чітким та зрозумілим.

При цьому, суд першої інстанції задоволив позов у точній відповідності до прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1, а відтак, посилання апелянта на не зрозумілість рішення суду першої інстанції є абсолютно безпідставним.

Вказаною заявою представник ОСОБА_2 фактично просить внести зміни до резолютивної частини рішення (про що свідчить також прохальна частина апеляційної скарги) стосовно тих вимог, які позивачем не предявлялись та судом першої інстанції не розглядались, що виходить за межі предмету позову, та не допускається шляхом розяснення судового рішення.

Крім того, такі вимоги позивача не узгоджуються зі змістом Договору іпотеки від 22.09.2012 року в якому не йдеться про те, що в іпотеку передано інше майно, окрім того, що зазначене в даному договорі іпотеки.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 312 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду першої інстанції від 30 листопада 2016 року.

Позаяк, ухвала суду від 30 листопада 2016 року щодо відмови позивачу у задоволенні заяви про розяснення рішення суду, постановлена у відповідності до вимог процесуального законодавства, виходячи з обставин справи, то вимога представника ОСОБА_2 про постановлення апеляційним судом окремої ухвали є передчасною, і не підлягає задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги на ухвалу суду від 11 квітня 2017 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати.

Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не вказав у резолютивній частині рішення, суми боргу за основним зобовязанням, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України було підставою для ухвалення додаткового рішення.

Тобто, ухвала суду від 11.04.2017 року постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Та разом з цим, слід зважити на таке, що рішення Хустського районного суду від 01 червня 2016 року оскаржено в апеляційному порядку відповідачем ОСОБА_3, і одним із доводів його апеляційної скарги є відсутність у резолютивній частині рішення суду зазначення розміру заборгованості, то вказаний недолік судового рішення може бути усунуто апеляційним судом за результатом розгляду зазначеної апеляційної скарги.

За таких обставин, відсутні підстави для повного задоволення такої апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду (в частині внесення змін до рішення суду в даному апеляційному провадженні), як і для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення, оскільки це б було позбавлено будь-якої процесуальної доцільності.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 307, 312, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє представник ОСОБА_2 на ухвалу Хустського районного суду від 30 листопада 2016 року про відмову в розясненні рішення суду, відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє представник ОСОБА_2 на ухвалу Хустського районного суду від 11 квітня 2017 року про відмову в ухваленні додаткового рішення, задоволити частково.

Ухвалу Хустського районного суду від 30 листопада 2016 року про відмову в розясненні рішення суду, залишити без змін.

Ухвалу Хустського районного суду від 11 квітня 2017 року про відмову в ухваленні додаткового рішення, скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді