Справа № 481/1205/17
Провадж.№ 2/481/494/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.12.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Вжещ С.І.,

при секретарі Юхименко Т.П.,

за участю: позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

29.09.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, згідно з яким просила ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 у звязку з продовженням навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму, до закінчення навчання.

Під час судового розгляду справи позивачка ОСОБА_1 змінила свої вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти у звязку з навчанням дочки у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 грн. щомісяця.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що з 05.12.1981 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому 19.01.1999 року народилася їх спільна з відповідачем дочка ОСОБА_3, яка на даний час досягнула повноліття. З травня 2011 року шлюбні та сімейні відносини з відповідачем припинилися, вони стали проживати відокремлено, що стало наслідком розірвання їх шлюбу за рішенням Новобузького районного суду від 02.08.2012 року.

У вересні 2016 року дочка ОСОБА_4 вступила і на даний час навчається на другому курсі Миколаївського державного коледжу економіки та харчових технологій на денній формі навчання. Відповідач добровільно надавав грошову допомогу у звязку з навчанням дочки до травня 2017 року, зокрема щомісяця сплачував їй особисто то по 1300 грн., то по 1600 грн. чи 3000 грн. У цьому ж році він також повністю сплатив кошти за навчання дочки в автошколі та ніс інші витрати у звязку з отримання нею посвідчення водія. Однак, з червня 2017 року по вересень 2017 року таку допомогу вже не надавав. Лише у жовтні він сплатив 3000 грн. Наголосила, що повнолітня дочка не має можливості працювати, а її стипендії, яка складає 860 грн. на місяць, не вистачає на покривання витрат у звязку з навчанням (плата за проживання та харчування, придбання одягу, учбового приладдя, проїзд до навчального закладу, тощо). Вказала, що відповідач має можливість допомагати їй з утриманням дочки через її навчання у ВНЗ, оскільки має у власності земельну частку (пай), площею 5,5 га, отримує орендну плату за неї, крім того має також у власності вантажівку «КАМАЗ» і отримує дохід від надання послуг з вантажоперевезення. Вона має у власності дві земельні частки (паї), за які у 2017 році отримала орендну плату у розмірі 14 000 грн. Сама вона проживає за рахунок випадкових заробітків. Вважає, що рішення суду про стягнення з відповідача аліментів у звязку з навчанням дочки дисциплінує ОСОБА_2 щомісяця надавати їй таку допомогу, тому наполягала на задоволенні її позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 предявлений до нього позов не визнав повністю, пояснив, що у звязку з навчанням дочки ОСОБА_4 у ВНЗ м. Миколаєва, він щомісяця безпосередньо їй надавав 1300 грн. за винаймання нею кімнати у квартирі, а також, додатково по 300 грн. на тиждень на інші її потреби. У жовтні цього року передав дочці 3000 грн., за які вона придбала собі одяг. Крім цього, регулярно надавав їй продукти харчування (мясо, сало). Вважає, що тієї допомоги, що він надає дочці у звязку з її навчанням, більш ніж достатньо, оскільки, не дивлячись на тяжкі часи, остання знайшла додткові матеріальні кошти на придбання собі автомобіля.

Залучена за ухвалою суду від 07.12.2017 року з ініціативи суду в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивачки ОСОБА_3 при судовому розгляді справи пояснила, що її батько, відповідач у справі, ОСОБА_2, дійсно надавав їй допомогу у звязку з навчанням, підтвердила про одержання від нього всіх сум, які він оголосив у судовому засіданні. Втім зауважила, що відповідні кошти відповідач надавав не регулярно, тому вважає позов матері ОСОБА_1 обґрунтованим, який необхідно задовольнити.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Зі змісту ст. 200 СК України вбачається, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу (стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення).

У п. 20 постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Досліджені матеріали справи вказують на те, що відповідач ОСОБА_2 являється батьком дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження (копія) серії І-ФП № 038933 від 04.02.1999 року), яка на час розгляду справи досягнула повноліття (а.с. 5).

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області за № 783 від 14.09.2017 року на утримані громадянки ОСОБА_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває дочка ОСОБА_3 (а.с. 6).

З довідки Миколаївського державного коледжу економіки та харчових технологій від 18.09.2017 року видно, що ОСОБА_3 дійсно є студенткою другого курсу вказаного навчального закладу, денної форми навчання, спеціальності 181 «Харчові технології» спеціалізації «Виробництво борошняних, кондитерських виробів та харчових концентратів», навчається за кошти державного бюджету (а.с. 7).

Сукупність досліджених письмових доказів вказує на те, що повнолітня ОСОБА_3, у звязку з навчанням, потребує матеріальної допомоги від батьків.

Між тим, під час судового розгляду справи, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 від добровільного надання допомоги дочці ОСОБА_3 у звязку з її навчанням, не відмовлявся.

Так, як зясовано в судовому засіданні, відповідач майже щомісяця передавав дочці грошові кошти, які в середньому складали у сумі 2500 грн. на місяць, з яких 1300 грн. спрямовувалися на винаймання житла в м. Миколаєві. Окрім цього, повсякчас передавав останній також продукти харчування. Востаннє ОСОБА_2 в жовтні 2017 року передав дочці 3000 грн. Проти надання відповідачем такої допомоги не заперечували у судовому засіданні також позивачка та третя особа.

В період з червня по вересень 2017 року відповідач дійсно жодним чином не допомагав дочці ОСОБА_3 у звязку з її навчанням. Проте суд приймає до уваги, що остання в період з червня по серпень 2017 року перебувала на літніх канікулах і навчальний процес у цей період не здійснювався, при цьому вже в жовтні 2017 року відповідач передав дочці 3000 грн.

Згідно вимог ч.1 ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою.

При зясуванні матеріального становища позивачки, судом зясовано, що остання має у власності дві земельні частки (паї), які перебувають в оренді. У 2017 році вона одержала 14 000 грн. орендної плати. Крім того, в період навчання дочки ОСОБА_4 у ВНЗ для останньої було придбано автомобіль. Сама ОСОБА_3 навчається за кошти державного бюджету, отримує щомісяця стипендію у розмірі 860 грн.

За таких обставин суд приходить переконання, що відповідач ОСОБА_2 в достатній мірі, навіть у більшому розмірі ніж просить стягнути позивачка, сплачує добровільно грошові кошти та надає продукти харчування у звязку з навчанням своєї дочки ОСОБА_3, а тому необхідність примусового стягнення з останнього аліментів для цієї мети у розмірі 2000 грн. на місяць, підтвердження при судовому розгляді справи не знайшли.

Відтак, у задоволенні відповідних позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити через їх необґрунтованість.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 88 ЦПК України судові витрати (судовий збір) від оплати якого позивачку звільнено підлягає компенсуванню за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 88, 209, 212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі неподання особами, які беруть участь у справі апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.

Суддя