Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 315/1250/16 Головуючий у 1 інстанції: Ярош С.О.
Провадження № 22-ц /778/3346/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан, де при виконанні службового обов'язку в результаті обстрілу отримав вогнепальне кульове поранення м'яких тканин правої половини грудей, забій м'яких тканин лівої половини грудей, контузію головного мозку (1988 рік), двічі струс головного мозку, що стало наслідком розвитку захворювань: Посттравматична енцефалопія 2 ступеня в обох басейнах, лікворно-гіпертензивний, вестибулярний, астеноневротичний синдром, анемія 1 ступеня змішаного генезу, ожиріння 1 ступеня, остеоартроз суглобів кісток, гіпертонічна хвороба 2 ступеня, церебральний атеросклероз 2 ступня, ДДПП, нестабільність С5-6, S-подібний сколіоз грудного відділу хребта, цервикалгія, люмбаішіалгія, больовий синдром, хронічний ерозивний гастродуодентит, хронічний холецистопанкревтит, ІХС, дифузний кардіосклероз, виразкова хвороба. Отже, після проходження військової служби, де велися бойові дії, він отримав значні чисельні травми та захворювання, які турбують його по сьогоднішній день, та перебування на стаціонарному лікуванні приводило до нетривалого покращення стану його здоров`я. На теперішній час його постійно турбують головні болі, які підсилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходьбі, болі в епігастрії, в шийно-грудному відділі, він страждає на безсоння, втрачена душевна рівновага, присутня тривога, дратівливість, страх, він вимушений витрачатися на придбання ліків.

У звязку з зазначеним та посилаючись на ст. 17 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ст.ст. 23, 170, 1167 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст. 3 Закону України Про Збройні Сили України, просив суд стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року позовзадоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 Оборони України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 Оборони України в дохід держави судовий збір в сумі 1 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_2 оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності, що є наслідком поранень і захворювань, які він отримав у Демократичній Республіці Афганістан під час проходження військової служби, тому має право на відшкодування моральної шкоди, яку зобов»язано відшкодувати ОСОБА_2 оборони України.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не

відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу у ОСОБА_4 у період з 29.10.1973р. по 01.12.1992р., в тому числі з 28.05.1988р. по 13.02.1989р. у складі обмеженого контингенту військ на території Афганістану, що підтверджується довідкою № 23 від 06.04.2017 року (а.с. 82).

13.09.1988р. позивач, виконуючи бойове завдання у складі обмеженого контингенту військ на території Афганістану, отримав легке поранення у виді вогнепального кульового наскрізного поранення м'яких тканин лівого плеча, контузію центрального головного мозку і шийно-грудинного відділу, у зв»язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні в період з

16.09.1988р. по 23.09.1988р., що підтверджується довідкою № 68 (а.с.11).

18.01.2008 року позивач був повторно обстежений Запорізькою обласною МСЕК і йому була присвоєна 2 група інвалідності безстроково та встановлено, що причиною інвалідності є травма, отримана під час військової служби при виконанні інтернаціонального обовязку в Афганістані, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АД № 088428 (а.с.10).

У періоди з 29.10.2011р. по 16.11.2011р., з 12.11.2012р. по 30.11.2012р., з 15.12.2014р. по 02.01.2015р., з 03.11.2015р. по 21.11.2015р., з 13.10.2016р. по 17.11.2016р. позивач знаходився на лікуванні у неврологічних та терапевтичних відділеннях, що підтверджується виписними епікризами (а.с. 14-18).

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її

завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_2 оборони України, чи наявний причинний звязок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому, ОСОБА_2 оборони України доводило у суді першої інстанції відсутність своєї вини та неналежності як відповідача у цій справі, але суд першої на це належної уваги не звернув.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права фізичних осіб у спосіб, визначений зако-

нами України (ст. 4 ЦПК України).

Так, військова служба повязана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, та в такий спосіб їх моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоровя. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоровя в порядку, встановленому ОСОБА_2 оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем не було надано до суду першої інстанції належних і допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди саме відповідачем в особі ОСОБА_2 оборони України, який був утворений після отримання позивачем поранень в ДРА, наслідком яких є встановлення йому в подальшому групи інвалідності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_2 оборони України, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України слід задовольнити, рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 рокуу цій справі - скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача в особі ОСОБА_2 оборони України у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Позивач ОСОБА_3 (довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії - копія а.с. 10) звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у цій справі взагалі.

Тому в силу вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача в особі ОСОБА_2 оборони України, апеляційним судом у цій справі судові витрати ОСОБА_2 оборони України, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 1 100 грн., сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с. 137), підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 оборони України підлягають компенсації за рахунок держави.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_5

Дата документу Справа №