Справа №442/665/17
Провадження №2/442/792/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді: Коваля Р.Г.

з участю секретаря: Бучок М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення часток в спільній сумісній власності на землю та визнання права власності на частину земельної ділянки, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 03.08.2016 року померла його бабця ОСОБА_5. 17.09.2012 року вона склала заповіт. за яким все своє майно, в тому числі і 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться в с.Грушів Дрогобицького району по вул.Шевченка, 8 з належною їй частиною земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, заповіла йому ОСОБА_1

Після смерті бабці, він звернувся до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, однак йому в цьому було відмовлено в зв»язку з відсутністю визначеного розміру частки кожного зі співвласників земельної ділянки. Відповідно рекомендовано звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, від його представника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримала та просила суд задоволити позов.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зявилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо задоволення позову.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №431174 від 04.08.2016 року, 03.08.2016 року померла ОСОБА_5, яка була бабцею позивача.

Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить зокрема 1/6 частина житлового будинку, що знаходиться в с.Грушів Дрогобицького району по вул.Шевченка, 8 з належною їй частиною земельної ділянки, яка призначена для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯН №439701 від 19.12.2012 на праві спільної сумісної власності. Дане спадкове майно померла заповіла позивачу, що підтверджується копією заповіт від 17.09.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №39 та посвідченого секретарем виконкому Грушівської сільської ради Дрогобицького району.

При зверненні позивача до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як не визначено розмір ідеальної частки земельної ділянки, належної спадкодавцю.

Згідно ст.ст. 1216 - 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Стаття 86 Земельного Кодексу України передбачає, що земельна ділянка може знаходитися у спільній сумісній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності або без визначення часток учасників спільної власності.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК України). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне.

Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 ОСОБА_6 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Пленум ВСУ у Постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно п. 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Мінюсту № 296/5 від 22.02.2012 року за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об'єкт нерухомості спадкодавцеві.

Окрім того, визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню.

Керуючись ст.ст. 392, 1216, 1222, 1225, 1268 ЦК України, ст. ст. 125, 126, 131, ЗК України, ст.ст. 3, 11, 59, 60, 61 88, 130, 174 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визначити частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,2179 по вул.Шевченка,8 в с.Грушів Дрогобицького району Львівської області, наданій для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що належала співвласникам ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (дівоче ОСОБА_3) ОСОБА_7 та ОСОБА_1, на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯН №439701, виданого 19 грудня 2012 року Грушівською сільською радою Дрогобицького району, кадастровий номер :01:004:0454 в розмірі по 1/5 ідеальній частці кожному.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/5 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,2179 га, по вул.Шевченка,8 в с.Грушів Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер :01:004:0454 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, після смерті ОСОБА_5 яка померла 03.08.2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк апеляційної скарги.

Рішення виготовлено та постановлено в нарадчій кімнаті.

Головуючий Р.Г. Коваль