Провадження № 22-ц/780/48/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 04.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Приходька К.П., Олійника В.І.,
при секретарі:Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулося із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказувало, що між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_5 був укладений договір позики, за яким він отримав в борг 64 513,69 дол. США, із поверненням коштів до 28 грудня 2012 року.

У визначений договором строк відповідач кошти в повному обсязі не повернув, і на його вимоги відповідач кошти, також, не повертає.

Вважає, що оскільки кошти передавались в доларах та не повернуті вчасно, тому відповідач має повернути борг за курсом НБУ на дату прийняття рішення, з врахуванням трьох відсотків річних в розмірі 3 388,63 грн. та інфляційних втрат в розмірі 990,75 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 12 500 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становило 99 875 грн., а станом на дату прийняття рішення становить 318 9890,91 грн.; три відсотки річних 3 388,63 грн., втрати від інфляції в розмірі 990,75 грн. та вирішити питання щодо судових витрат.

В свою чергу, у липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Комплекс Агромарс» про визнання договору недійсним, який мотивував тим, що наприкінці 2013 року він дізнався про існування договору безпроцентної позики між ним та ТОВ «Комплекс Агромарс» про отримання позики в розмірі 64 513,69 дол. США.

Вказував, що даний договір він не укладав та не підписував, тому відсутнє його воловиявлення. Ніяких коштів не отримував, на його рахунок кошти не перераховувались.

Просив визнати недійсним договір безпроцентної позики без номеру та дати, укладений між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_5 з моменту його укладення.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Комлекс Агромарс» заборгованість в розмірі 318 989,91 грн., 3 % річних в розмірі 3 388,63 грн. та вирішено питання щодо судових витарт.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ТОВ «Комплекс Агромарс» про визнання договору недійсним - залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні первістного позову відмовити повністю, а його зустрічний позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.12.2012 року між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_5 укладено договір безпроцентної позики.

П.1.1 договору сторони погодили, що ТОВ «Комплекс Агромарс» надає ОСОБА_5 грошові кошти на безпроцентній основі (надалі іменується фінансова допомога) у розмірі 64 513,69 дол. США, що в еквіваленті складає 515 657,92 грн. по курсу НБУ станом на 14 грудня 2012 року, зі строком повернення до 28 грудня 2012 року, а ОСОБА_5 зобов'язується використати її за цільовим призначенням та повернути фінансову допомогу в порядку та на умовах, визначених договором.

Аналогічні умови отримання грошей в борг відображені і в розписці ОСОБА_5 від 14 грудня 2012 року, відповідно до змісту якої останній 14 грудня 2012 року отримав від позивача грошові кошти в розмірі 64 500 дол. США відповідно до договору безвідсоткової позики б/н від 14 грудня 2012 року, строком до 28 грудня 2012 року.

З висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 181 від 22 січня 2016 року встановлено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_5 після запису «14 грудня 2012 року» та перед записом «17 січня 2013» в розписці від 14 грудня 2012 року про отримання грошових коштів ОСОБА_5 - виконані особсито ОСОБА_5

П. 1.1. договору позики та умов, вказаних в розписці, передбачено, що позика надається позикодавцем позичальнику на термін до 28 грудня 2012 року.

На виконання умов договору позики ОСОБА_5 повернув 17 січня 2013 року грошові кошти в розмірі 44 000 дол. США; 12 лютого 2013 року - 2500 дол. США, 19 лютого 2013 року - 2500 дол. США, 12 березня 2013 року - 2000 дол. США, 05 квітня 2013 року - 1500 дол. США. Всього повернуто 52 500 дол. США.

Станом на дату розгляду справи залишок неповернутих коштів становив 12 500 дол. США, що за курсом Національного банку України на 11 березня 2016 року (100 дол. США - 2551,9193 грн.) становить 318 989,91 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Комплекс Агромарс» частково, суд першої інтстанції вказував, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження укладення договору позики між товариством та ОСОБА_5, за яким останній отримав в борг грошові кошти, а тому позовні вимоги в частині стягнення залишку боргу та 3% річних є доведеними та обгрунтованими.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія виходячи із наступного.

За змістом ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору позики недійсним, відповідно до ст.ст. 203, 215, 1046, 1051 ЦК України, у зв»язку з відсутністю його волевиявлення на укладення договору та неотримання ним грошових коштів.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, місцевий суд вказував, що відповідачем не доведено недійсність правочину, оскільки ним не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що підписи в оспорюваному договорі та розписці виконані не ним, а іншою особою.

Такі висновки суду першої інстанції на думку колегії суддів є правильними.

З висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 181 від 22 січня 2016 року встановлено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_5 після запису «14 грудня 2012 року» та перед записом «17 січня 2013» в розписці від 14 грудня 2012 року про отримання грошових коштів ОСОБА_5 - виконані особсито ОСОБА_5 Вирішити питання чи виконані підписи від імені ОСОБА_6 на першому та другому аркуші оспорюваного договору не виявилося можливим. На другому аркуші договору підписи виконані під впливом якихось збиваючих факторів.

Аналогічні висновки містяться у висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 19/8-4/277-СЕ/2016 від 01 лютого 2017 року проведеному відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року, за клопотанням відповідача.

Отже, враховуючи, що експертами беззаперечно встановлено, що підписи в розписці від 14 грудня 2012 року про отримання грошових коштів ОСОБА_5 в розмірі 64 500 дол.США та відповідно повернення грошових коштів в розмірі 44 000 дол. США - виконані особисто ОСОБА_5, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, вважає дану розписку належним та допустимим доказом на підтвердження тих обставин, що між сторонами 14 грудня 2012 року було укладено договір безвідсоткової позики.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що його підписи в оспорюваному договорі відсутні і тому він є недійсним, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.6 ст. 147 висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що висновки експертів не містять категоричної відповіді про те, що в оспорюваному договорі підписи від імені відповідача виконані не ним, а іншою особою, колегія суддів вважає, що у взаємному зв»язку із належним та допустимим доказом - розпискою про отримання грошових коштів саме відповідно до цього оспорюваного договору, що безпосередньо зазначено в розписці, висновки експертів в частині неможливості встановлення чи виконані підписи в договорі саме ОСОБА_5 слід розцінювати, саме, на користь позивача, оскільки в розписці підписи виконані особисто ОСОБА_5

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: К.П.Приходько

В.І.Олійник