Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 317/4994/14Головуючий у 1-й інстанції Яркіна С.В.
Пр. № 22-ц/778/4192/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року про задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі Банк) до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-Н» про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною заявою (т.с. 3 а.с. 141-143), в якій просив визнати виконавчий лист, виданий 23.10.2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області у справі №317/4994/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку суми коштів у розмірі 6384553,98 грн. таким, що не підлягає виконанню частково в сумі 5996549,55 грн.

В обґрунтуванні своєї заяви боржник зазначав, що Запорізьким районним судом Запорізької області, на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області у цій справі видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк», за кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19.07.2006 року станом на 29.09.2014 року на суму боргу в розмірі 6384553,98 грн. та судових витрат 5481,00 грн., з яких 5996549,55 грн. погашено, так як на прилюдних торгах було реалізованого його іпотечне нерухоме майно, передане боржником в забезпечення цього ж кредитного договору.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року (т.с. 3 а.с. 180-182) заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково задоволено.

Визнано виконавчий лист по справі №317/4994/14-ц, виданий 23.10.2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області, таким, що не підлягає виконанню частково на суму в розмірі 5996549,55 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 190-198) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, таким,що не підлягає виконанню частково.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою Банку відкрито (т.с. 3 а.с. 211), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 3 а.с. 213).

ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу Банку (т.с. 3 а.с. 222-224).

У судове засідання 18 грудня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 216-221) всі особи, які беруть участь у цій справі, окрім представника ОСОБА_2 за довіреністю (т.с. 3 а.с. 225) ОСОБА_3, не зявились, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

Всі особи, які беруть участь у справі, що не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, окрім Банку.

Банк подав апеляційному суду через свого представника заяву (т.с. 3 а.с. 238-240), в якій просив розглядати дану справу апеляційним судом без участі його представника.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Згідно із ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шестидесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито 06 листопада 2017 року (ухвала апеляційного суду т.с. 3 а.с. 211).

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву заявника у цій справі, керувався ст. ст. 11, 60, 208-210, 212, 369 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, та виходив із обґрунтованості останньої.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 15.12.2017 року, тобто чинних на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі (19 вересня 2017 року).

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05.05.2015 року відмовлено у задоволенні позову Банку про стягнення з ОСОБА_2 та ТОВ «Імпульс-Н» заборгованості за кредитом.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.10.2015 року (т.с. 2 а.с. 175- 188), з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08 грудня 2015 року (т.с. 2 а.с. 217), апеляційна скарга Банку задоволена часткова, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19.07.2006 року станом на 29.09.2014 року в сумі 6384553,98 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 6186217,53 грн., за відсотками 189316,73 грн., пені у розмірі 9019,72 грн., а також судові витрати 5481,00 грн.

19.07.2006 року між ОСОБА_2 і Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», який в подальшому змінений на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», укладено кредитний договір N 040/0706/75-039 від 19.07.2006 року (т.с. 1 а.с. 5-20).

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору, між ОСОБА_2 і Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», який в подальшому змінений на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», укладено іпотечний договір №040/0706/75-039-Z-1 від 19.07.2006 року.

Предметом договору іпотеки №040/0706/75-039-Z-1 від 19.07.2006 року виступало нежитлове приміщення, ХХІ першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, буд. 39-б.

09.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис №6432 про звернення стягнення на вищезазначене іпотечне нерухоме майно: нежитлове приміщення, ХХІ першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, буд. 39-б, з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19.07.2006 року станом на 28.09.2014 року (т.с. 3 а.с. 144).

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, заступником начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_5 28.09.2015 року було відкрито виконавче провадження №48830864 (т.с. 3 а.с. 145-146).

За результатами проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, буд. 39-б, передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам».

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №157202 нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ. А-2-5, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, буд. 39-б, продано за ціною 6943820,80 грн. (т.с. 3 а.с. 148-153).

На підставі розпорядження №48830864/3 (т.с. 3 а.с. 157) частина коштів від реалізації вказаного іпотечного майна, а саме в сумі 5996549,55 грн., була перерахована платіжним дорученням №1158 від 27.04.2016 року на користь ПАТ «Альфа-Банк». Підтвердженням цієї обставини є також лист в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_5 від 21.07.2017 року вих.№15560-3-034, в якому вказано, що сума коштів в розмірі 5996549,55 грн., отримана від продажу іпотечного нерухомого майна ОСОБА_2, перерахована на користь стягувача (ПАТ «Альфа-Банк»).

Однак, помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що вищезазначена обставина є підставою (іншою причиною), передбаченою ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, яка давала суду першої інстанції у цій справі право визнати вищезазначений виконавчий лист №317/4994/14-ц, виданий 23.10.2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області, таким, що не підлягає виконанню частково на суму в розмірі 5996549,55 грн.

Оскільки, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, (на час судом першої інстанції оскаржуємої ухвали) не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи.

Так, встановлено, що за виконавчим написом нотаріуса зверталось стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором за період з 10 червня 2014 року по 28 вересня 2014 року, а саме: заборгованість за кредитом 6186513,23 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 187091,78 грн., та суми плати за вчинення виконавчого напису 12830,00 грн., а разом 6386435,01 грн. (т.с. 3 а.с. 144), виконавче провадження №48830864 від 28.09.2015 року (т.с. 3 а.с. 145-146).

А за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.10.2015 року (т.с. 2 а.с. 175- 188), з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08 грудня 2015 року (т.с. 2 а.с. 217), апеляційна скарга Банку задоволена частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19.07.2006 року станом на 29.09.2014 року в сумі 6384553,98 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 6186217,53 грн., за відсотками 189316,73 грн., пені у розмірі 9019,72 грн., та судових витрат 5481,00 грн., виконавче провадження №49582392 від 10.12.2015 року (відповідь державного виконавця від 03.10.2017 року т.с. 3 а.с. 237, яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, на виконання вимог ст. 12 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку, та якою державний виконавець підтверджує той факт, що після отримання відповідної інформації від Банку, як стягувача, державним виконавцем залишок суми заборгованості буде враховуватись під час здійснення виконавчого провадження № 49582392 з примусового виконання виконавчого листа № 317/4994/14-ц, виданого 23.10.2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області).

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Ч. 4 вказаної статті 369 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Однак, згідно із постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" роз'яснено, що словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК України.

Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

*видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

*помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

*пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

В справі, що переглядається апеляційним судом, не настали на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (19 вересня 2017 року) ні матеріально-правові, ні процесуально-правові підстави для визнання вищезазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги Банку.

Так, в силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Однак, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції) апеляційний суд не вважає доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі надані представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 лише апеляційному суду:

*копію іпотечного договору № 040/0706/75-039-Z-2 від 20.07.2006 року між Банком та ОСОБА_2, предметом якого є жилий будинок за адресою: сщ. Сонячне вул. Українська, 707 Запорізького району Запорізької області (т.с. 3 а.с. 229-230),

*копію виконавчого напису нотаріуса від 09.11.2014 року про звернення стягнення на цей жилий будинок в рахунок погашення відповідної заборгованості ОСОБА_2 на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором за період з 10.06.2014 року по 28.09.2014 року (т.с. 3 а.с. 231),

*копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 45775782 від 10.12.2014 року для примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (т.с. 3 а.с. 232).

Оскільки, ці вищезазначені документи та зазначені в них обставини не були підставами для заяви ОСОБА_2 про визнання вищезазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково (т.с. 3 а.с. 141-143), у цій справі, а, відповідно, не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нової постанови, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, у цій справі слід відмовити.

Крім того, на підставі ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі задоволення апеляційним судом апеляційної скарги Банку, з ОСОБА_2 на користь Банку слід стягнути судові витрати, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, зокрема у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн. (т.с. 3 а.с. 206), сплаченого Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 141, 368, 371 372, 379, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року у цій справі скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, у справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» () судові витрати, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у розмірі 1600,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8