РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"25" вересня 2017 р. Справа № 145/1018/17

Провадження № 2/145/627/2017

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Цюпій О.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат в сумі 1080792 гривень 58 копійок,

вирішив:

ОСОБА_2 вернувся до суду із заявою, в якій вказує, що 01.06.2014р. року між ним та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі -продажу земельної ділянки, яка знаходилась у розпорядженні ОСОБА_3, загальною площею близько 30.52 га і всієї нерухомості, яка знаходилась на цій ділянці.

Відповідно до п.5 попереднього договору ОСОБА_2 розрахувався в повному обсязі за дане майно, про що свідчить його заява від 21.01.2015 року і на виконання п.7 договору ОСОБА_3 надав довіреність від 29.07.2014 року, але 30.05.2015 року її відкликав.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 від 29.02. 2016 року в задоволенні його позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об'єкт нерухомості рішенням відмовлено. Апеляційний суд Вінницької області своєю ухвалою від 18.04.2016 р. залишив дане рішення без змін.

Згідно ч.2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст. 625 ЦК України він також має право на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Початком порушення зобов'язання по поверненню отриманих ОСОБА_3 грошових коштів є 18.04.2016 року день набрання законної сили рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.02.2016 р.

Так як сума основного боргу 891625,00 грн. ( 35000 доларів США * 25,4750 (курс 1 долару США, встановлений НБУ станом на 18.04.2016р.) 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами складає 32099,00 грн. ( 891625,00 грн. * 3%* 438 днів прострочення), а

інфляційні втрати - 157068,58грн. (згідно індексу інфляції, встановленому НБУ в період з квітня 2016 по червень 2017р).

Оскільки на момент укладення попереднього договору та на момент отримання грошових коштів ОСОБА_3 він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , згідно ч. 1 ст. 60, 65СК України майно, ч. 1 ст. 541 ЦК України вона має відповідати як солідарний боржник за його обов'язанням.

Просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно 1080792,58 грн. в т. ч. борг у сумі 891625,00 грн., 3% річних - 32099,00 грн., інфляційні втрати -157068,58 грн. на його користь, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000 грн..

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити з підстав, викладених у заяві, зазначивши також, що в ході судового розгляді справи про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_3 визнавав факт сплати позивачем грошових коштів вказаних у договорі і дані обставини встановлені судовим рішенням, отримані у позивача кошти були витрачені ОСОБА_3 частково на погашення заборгованості по кредитах ОСОБА_3, частково для купівлі нерухомості для своєї дочки.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання двічі (26.07. та 25.09.2017 р.) не з'явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заяв про відкладення судового розгляду справи суду не надходило, причин неявки суду не повідомлено.

Факт повідомлення відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи стверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачка ОСОБА_4 повідомлена за місцем реєстрації, що стверджується адресною довідкою та рекомендованими повідомленнями про невручення в зв'язку з тим, що адресат не проживає за вказаною адресою.

Згідно ч.4 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності відповідача, що узгоджується з вимогами ст.. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки в с. Кліщів, по вул.. Польова, 1 і всієї нерухомості на ній від 01.06.2014 року ОСОБА_2 зобов'язався сплатити ОСОБА_3 за дане майно 35000 доларів США (а.с.9).

Згідно нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 від 21.01.2015 року ОСОБА_2 всі умови вищезазначеного договору виконав в повному обсязі. Моральних та майнових претензій до нього він не має (а.с.10).

Рішенням Тиврівського районного суду від 29.02. 2016 року ( справа № 145/1112/15-ц) в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок в с. Кліщів, по вул.. Польова, 1, відмовлено. Апеляційний суд Вінницької області своєю ухвалою від 18.04.2016р. залишив дане рішення без змін.

В ході судового розгляду даної справи № 145/1112/15-ц ОСОБА_3 визнавав факт оплати йому вказаних коштів ОСОБА_2 (а.с. 5-8).

Доказів на спростування цих обставин суду не надано.

Частиною 2 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки правочин між сторонами фактично укладений не був, ОСОБА_3 зобов'язаний повернути отримані ним кошти позивачу, оскільки вони йому не належать та підстав володіти ними у нього немає.

Проте отримані ним кошти він позивачу не повернув. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Курс НБУ долара США становить 26,6215 грн.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд справу розглядає в межах позовних вимог, а тому до стягнення підлягають 891625,00 грн. ( 35000 доларів США * 25,4750 грн. ).

Вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на законі, а тому суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, виходячи з наступного .

Відповідно до статті ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Правочину між сторонами взагалі не укладено, а відтак стверджувати про порушення грошового зобов'язання за правочином, якого не було, а відтак не було і такого зобов'язання, не вбачається.

За змістом ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Проте доказів на обгрунтування того, що кошти отримані ОСОБА_3 у ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_4 та були використані ним в інтересах сім'ї, не надано, а отже підстав для їх солідарного стягнення з ОСОБА_4, не вбачається.

За наведеного суд вважає за необхідне в задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує витрати позивача з відповідача ОСОБА_3 в сумі 6600грн. (82,50% (процент задоволених позовних вимог ) (891625грн.х100/1080792,58грн) х8000грн./100)).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст .203, 216, 625 ЦК України, ст. 65 СК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 891625 (вісімсот дев'яносто одна тисяча шістсот двадцять п'ять ) гривень.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 32099 гривень та інфляційних втрат 157068 гривень 58 копійок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 6600 (шість тисяч шістсот) гривень.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат в сумі 1080792 гривень 58 копійок відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачами до Тиврівського районного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга позивачем може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти з дня проголошення. Якщо позивач не був присутній під час проголошення рішення ним може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене відповідачами в загальному порядку.

Суддя: ОСОБА_5