АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2450/15-ц Номер провадження 22-ц/786/808/17Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Гальонкіна С.А., Мартєва С.Ю.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ПАТ "Дельта Банк " звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, просило в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 485 351 грн. 58 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок та земельну ділянку, які знаходяться у садівничому товаристві «Пролісок» по вул. Абрикосовій 52, в с.Куликове Полтавського району Полтавської області, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк».

В обґрунтування заявлених вимог ПАТ "Дельта Банк»" посилався на порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору від 10 липня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем по справі, виконання якого забезпечене договором іпотеки № б/н від 10.07.2008 року. З 25.05.2012 року ПАТ «Дельта Банк» замінив ВАТ «Сведбанк» як кредитора у договірних відносинах на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги. У добровільному порядку відповідач письмові вимоги банку не виконує.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк»", посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дав неправильно витлумачив норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини, а також не застосував обов?язкові для судів правові висновки Верховного Суду України у подібних спорах, сформульовані у постановах №6-124цс13 від 11 грудня 2013 року, №3-139гс11 від 26 грудня 2011 року.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно п.1 ч.1 ст.307,ч.1 ст.308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 1601/0708/98-124, згідно умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 50 000.00 дол. США зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом (т.1 а.с.6 зворот - 15).

ВАТ «Сведбанк» взяті на себе зобов'язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти.

В цей же день з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором № 1601/0708/98-124 від 10.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем укладено іпотечний договір, згідно умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно: садовий будинок, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Куликове, вулиця Абрикосова, будинок 52, та земельна ділянка 0,06 га., які належать ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2007 року за р.№1960 та зареєстрованого КП «БТІ» (т.1 а.с.124-125).

Відповідно до звіту про оцінку садового будинку з надвірними будівлями площею 80,5 кв.м., земельної ділянки площею 0,06 га в с. Куликове СТ «Пролісок» вул. Абрикосова,52 ринкова вартість майна становить 373 564 грн. без ПДВ (а.с.28 додатку до цивільної справи).

25.05.2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ВАТ «Сведбанк» як кредитора у зобов?язанні (т.1 а.с.08).

26 лютого 2014 року між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір застави майнових прав № 06/ЗМП, предметом якого є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем та юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (т.1 а.с.186-194).

Згідно вказаного додатку до договору застави контрагентом є ОСОБА_2 (т.1 а.с.195).

Про відступлення права вимоги боржниця ОСОБА_2 повідомлена (т.1 а.с.126 зворот-127).

02.03.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», далі - АТ «Дельта Банк», . МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133 (т.1 а.с.132 зворот-134).

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» призначено провідного фахівця з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3.

Тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі за текстом Закон, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Крім того, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 за умовами кредитного договору від 10 липня 2008 року мала повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків, у зв?язку з чим станом на 10.07.2015 року має прострочену заборгованість, що підтверджується розрахунком боргу (т.1 а.с.133). Письмова вимога АТ "Дельта Банк" про погашення боргу та наслідки її невиконання у виді звернення стягнення на предмет іпотеки направлена відповідачці 08.08.2015 року, залишена останньою без задоволення (т.1 а.с.126 зворот).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» відсутні з огляду на те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання у такий спосіб.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

У пункті 12 іпотечного договору від 10 липня 2008 року (т.1 а.с.124 зворот) сторони обумовили такі способи задоволення вимог іпотеко держателя: за рішенням суду (п.п.12.1), у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.п.12.2) і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження, викладене у підпунктах 12.3.1 і 12.3.2.

Підпунктом 12.3.1 встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов?язання в порядку, передбаченому ст..37 ЗУ «Про іпотеку». У випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої цим підпунктом, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

У постановах №6-124цс13 від 11 грудня 2013 року, №3-139гс11 від 26 грудня 2011 року Верховний Суд України сформулював таку правову позицію у спорах щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки: «Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.»

Разом з тим, у 2016 році Верховний Суд України, переглядаючи судові рішення, якими задоволені вимоги Банків про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, зробив висновок про те, що судами неправильно застосовані норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» (постанови ВСУ № 6-1219цс16 від 14 вересня 2016 року, № 6-1243цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-1625цс16 від 26 жовтня 2016 року, № 6-2457цс16 від 02 листопада 2016 року). Хоча у вказаних справах судові рішення залишені без змін, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що задоволення вимог іпотекодержателя за відповідним застереженням в іпотечному договорі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом захисту порушеного права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.2 ст.309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції врахував останні правові висновки Верховного Суду України у подібних правовідносинах і правильно застосував норми матеріального права, яким вони врегульовані.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.308, ст..315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : О.А.Лобов

Судді: С.А.Гальонкін

ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов