АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1634/17 Справа № 205/8697/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Посунся Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Посунся Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі - Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - про визнання майна особистою власністю, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 13 жовтня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (нині - ОСОБА_4.) уклали шлюб, в період якого 09 березня 2004 року за договором купівлі-продажу була придбана квартира №1 (літ. А-1) у буд. АДРЕСА_2 право власності на яку оформлено на ОСОБА_4.

23 листопада 2015 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Згідно Довідки №126 станом на 04.04.2016 року, ОСОБА_4 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, та має склад сім'ї: мати - ОСОБА_5, брат - ОСОБА_6.

Встановивши, що кошти на купівлю спірної квартири були надані ОСОБА_4 її матір'ю, районний суд, керуючись ст. 57 СК України визнав квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_4, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину вказаної квартири - відмовив.

З вказаним висновком районного суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

В позові ОСОБА_2 посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти, є спільним майном, - просив визнати за ним право власності на її ? частину.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 зазначає, що придбала спірну квартиру за кошти мами, які остання передала їй в дар, а тому квартира є її особистою власністю та не може бути об'єктом спільного майна подружжя.

Встановлено, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу.

Зі слів відповідачки гроші на купівлю спірної квартири вона отримала в дар від своєї матері, яка для цього у грудні 2003 року продала належну їй квартиру.

Однак, вказане твердження відповідачки не підтверджене належними письмовими документами, а тому є недоказаним та таким, що не може бути взяте до уваги.

Письмового договору про дарунок відповідачці грошової суми на придбання квартири ОСОБА_4 суду надано не було. В договорі купівлі-продажу спірної квартири відповідачка також не зробила жодного застереження щодо грошових коштів, за які купувала нерухомість. Матір'ю відповідачки окремі відповідні позовні вимоги пред'явлені не були. Таким чином, належних доказів, які б свідчили, що квартира матері продавалась та кошти від продажу надавались саме для створення особистої власності дочки, - відповідачкою не надано.

Звідси випливає, що гроші були надані для обох із подружжя, квартира придбавалась для проживання в ній обох сторін.

Районний суд вказані обставини залишив без уваги, зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, а тому ухвалив незаконне рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 65 СК України під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановивши дійсні обставини справи, виходячи із наведених вимог закону, засад рівності часток подружжя у їхньому спільному майні, - апеляційний суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину спірної квартири, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення як таке, що суперечить вимогам матеріального та процесуального законів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмову в задоволенні вимог ОСОБА_4.

Керуючись ст. 307, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року - скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 яка складається з: І - веранда; 1 - кухня; 2 - коридор; 3 - туалет; 4 - кладова; 5,6,7 - житлові; 8 - ванна, загальною площею 51,6 кв.м., сараї - Б, В, Е, К, З; літня кухня - Л; убиральня - И; навіс - М; зливна яма №7; мостіння - І; ? частина №1; ? частина №2; огорожі 4,5,6.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

З.М. Пономарь