АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/511/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Подорога Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівВасиленко Л. І., Нерушак Л. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_7 та її представника, представника ПАТ КБ «Приватбанк», колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

07 липня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_7 був укладений договір № б/н від 17 травня 2006 року, відповідно до умов якого, відповідачка по справі отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_7 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Також, позивач зазначив, що кредитний договір між сторонами був належним чином складений, відповідає вимогам законодавства України і, відповідно, повинен виконуватися відповідачем. Щодо твердження відповідача з приводу зняття з карткового рахунку грошових коштів шляхом шахрайських дій, позивач зазначив, що відповідачем порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, за якими вона зобов'язалася, що у разі проведення незаконних операцій з компонентами платіжних систем, негайно надати заяву банку про постановлення карти в стоп-лист платіжної системи. Крім того, позивач вважає, що посилання ОСОБА_7 щодо заволодіння її коштами було здійснено шахрайським шляхом, вважає необгрунтованим, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролі для входу в комплекси і підтвердження платежів надсилалися на її номер мобільного телефону та доступні були лише їй. Також позивач вказує, що після закінчення строку дії кредитної карти, ОСОБА_7 отримала нову картку, що підтверджується фото позичальника з картою.

Отже, вважає, що відповідачем порушено свої зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на 14 квітня 2016 року, ОСОБА_7 має заборгованість у розмірі 14 404 грн. 24 коп., яка складається з наступного:

4 754,01 грн. - заборгованість за кредитом;

7 188,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

1 300 грн. - заборгованість по пені та комісії;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

662,11 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, тому, враховуючи, що у відповідача ОСОБА_7 існує перед банком заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 травня 2006 року, позивач просив стягнути її з ОСОБА_7 в розмірі 14 404 грн. 24 коп. та судові витрати в розмірі 1 378 грн. 00 коп..

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Н.В. просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого являється ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі заяви ОСОБА_7 (а.с. 8) від 05 травня 2006 року, вона ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг у ЗАТ КБ «Приватбанк» надала свою згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір між нею та позивачем.

Згідно вищевказаної заяви їй було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку «Visa classic».

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 2-3), ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовувало тим, що у встановлені договором строки відповідач зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим станом на 14 квітня 2016 року мається заборгованість в розмірі 14 404,24 грн., яка складається з: 4 754,01 грн. - заборгованість за кредитом, 7 188,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 662,11 грн. - штраф (процентна складова).

Також, встановлено, що строк дії платіжної картки закінчується у травні місяці 2014 року (а.с.47).

З наданого позивачем в судовому засіданні суду першої інстанції розрахунку заборгованості за договором б/н від 17 травня 2006 року вбачається, що відповідач ОСОБА_7 з 24 травня 2006 року по 15 травня 2014 року користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі (а.с. 4-7). Дані обставини підтверджені й під час дослідження апеляційним судом наданого в суді апеляційної інстанції виписки розрахунку руху коштів ОСОБА_7 по карці/рахунку:НОМЕР_2.

З вищевказаних доказів вбачається, що починаючи з 01 грудня 2014 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів, на які вподальшому було здійснено відповідні нарахування.

Згідно довідки про прийняття та реєстрацію заяви, ОСОБА_7 05 грудня 2014 року звернулася до Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області із заявою щодо вчинення шахрайських дій, яка 06 грудня 2014 року внесена до ЄРДР за № 0000551 та розпочато досудове розслідування (а.с. 45).

Згідно повідомлення Городищенського ВП Смілянського ВПГУНП в Черкаській області від 23 грудня 2016 року № 6736/61-2016, у березні місяці 2015 року, було змінено підслідність у кримінальному провадженні № 0000551 та воно направлено для проведення розслідування до Дніпровського РВ УМВС України в Херсонській області (а.с. 78).

Відповідно до повідомлення Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області від 28.09.2016 року № 6993-36/1, останніми проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000551, за ч. 1 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_7 визнано потерпілою. Крім цього, проведеними заходами встановлено, що грошові кошти знімала ОСОБА_8, місце перебування якої на даний час встановлюється (а.с. 44).

24 лютого 2015 року ОСОБА_7 звернулася до Городищенського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про припинення нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання зобов'язань, відсотків за користування кредитом за картковим рахунком номер НОМЕР_3, в зв'язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження (а.с.46), однак, листом від 10 березня 2015 року, ПАТ КБ «Приватбанк» відмовило ОСОБА_7 в задоволенні вказаної заяви (а.с. 49).

Пунктом 6.6 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пунктом 3.1.3. Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що ОСОБА_7 виконала свої обов'язки перед банком щодо погашення заборгованості за договором кредиту, відповідно до умов договору повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. У свою чергу, позивачем не надано належних доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом у виконання вимог ст. 137 ЦПК України було витребувано у ПАТ «Київстар» докази щодо інформації блокування сім-карти та видачі дубліката за телефонним номером НОМЕР_1, який є фінансовим номером відповідача у ПАТ КБ «Приватбанк» та з якого, 01 грудня 2014 року було здійснено неналежний переказ коштів.

Згідно отриманої відповіді № 5656/3 від 27 березня 2017 року щодо надання інформації, судом апеляційної інстанції встановлено, що 01 грудня 2014 року тимчасово припинялося та відновлювалося за короткий час надання телекомунікаційних послуг абоненту за телефонним номером НОМЕР_1 за результатами розгляду звернення у містах Львів, Дніпро, Херсон, Київ та Запоріжжя. 01 грудня 2014 року о 18 год. 32 хв. в м. Запоріжжя SIM-карту з телефонного номера НОМЕР_1 було замінено на нову SIM-карту з таким же номером по причині втрати (не гарантійна заміна). Заміна вищевказаної SIM-карти здійснена працівником ЦОА - ОСОБА_9

Тобто, судами першої та апеляційної інстанцій було достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_7 здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Така ж правова позиція висловлена ВСУ і в справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд першої інстанції встановивши, що грошові кошти з карткового рахунку перераховані іншій особі неправомірно та стали об'єктом кримінального злочину, дійшов обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 1073 ЦК України, яким передбачено обов'язок банку у разі безпідставного списання грошових коштів з рахунку клієнта зарахувати на цей рахунок відповідну суму, оскільки передбачений вказаною правовою нормою обов'язок банку виникає у разі, коли саме банком здійснено таке безпідставне списання грошових коштів.

Як наслідок, обґрунтованим є висновок і про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості, оскільки як встановлено судом ОСОБА_7 не отримувала наявні на її картковому рахунку кошти та їх не використовувала.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, були предметом дослідження колегії суддів і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :