Справа № 351/2145/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1536/2017
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р. І. Р.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Заболотівської районної лікарні про поновлення на роботі з апеляційною скаргою представника Заболотівської районної лікарні на заочне рішення Снятинського районного суду від 10 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом та після уточнення вимог просила ухвалити рішення про поновити її на роботі та стягнення з відповідача на її користь 3000 гривень завданої моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що наказом від 01.06.2011 року була прийнята на посаду двірника Заболотійвської районної лікарні. Після народження дитини їй 01.09.2011 року наказом №58 щв від 04.11.2011 року надано частково оплачувану відпустку з 04.11.2011 по 01.09.2014 роки по догляду за дитиною до 3-х років. Згодом позивач оформила відпустку за свій рахунок по догляду за дитиною під час якої завагітніла і 04.11.2015 року народила сина ОСОБА_3 Підприємство здійснило оплату відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Після народження дитини позивачка написала заяву про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Заяви про звільнення з роботи за власним бажанням не писала, однак їй передали трудову книжку згідно якої вона була звільнена за власним бажанням з 20.10.2016 року, що підтверджується наказом №45 пз від 20.10.2016 р., а тому вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Просила поновити строк для предявлення позову до суду та задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Снятинського районного суду від 10 травня 2017 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк на пред'явлення до суду із позовом, поновлено на посаді двірника Заболотівської районної лікарні.

Стягнуто із Заболотівської районної лікарні на користь позивача 1000 гривень моральної шкоди та 1200 гривень витрат за надання правової допомоги. В решті позову відмовлено. Стягнуто із Заболотівської районної лікарні на користь держави 640 грн. судового збору.

На дане рішення представник Заболотівської районної лікарні подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд розглянув справу без участі представника, чим позбавив можливості спростувати зазначені позивачем факти.

Судом не звернуто увагу на правомірність видання наказу про звільнення згідно ст. 38 КЗпП України.

Вважає, що позивач перебувала в трудових стосунках на умовах трудового договору, укладеного на не визначений строк, подала заяву про звільнення за власним бажанням, тому її було звільнено без порушення законодавства.

Доводи позивача, що заяву про звільнення за власним бажанням не писала, вважає необґрунтованою. Після звільнення позивач отримала трудову книжку і з нею проведено остаточний розрахунок. Крім цього, позивач заяву про звільнення не викликала.

Вислухавши доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, позивача, яка вимоги скаргизаперечила, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, що згідно наказу №32 пз від 01.06.2011 року (а.с.52), ксерокопії трудової книжки АФ №124264 від 01.06.2011 року (а.с.2), позивач 01.06.2011 року наказом №32 пз від 01.06.2011 року прийнята на роботу на посаду двірника.

01.09.2011 року у неї народився син, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Серія І-НМ №191241 (а.с. 5). Наказом від 04.11.2011 року №58 що ОСОБА_2 двірнику адміністративно господарського персоналу надано частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до 3-х років з 04.11.2011 року по 01.09.2014 року підстава заява ОСОБА_2, свідоцтво про народження дитини НМ191241 (а.с.3).

Із свідоцтва про народження ОСОБА_3 Серія І-НМ №303043 вбачається, що у позивача 04.11.2015 року народився син (а.с.6).

Наказом №45 від 20.10.2016 року позивач була звільнена з роботи за власним бажанням.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач була звільнена з роботи незаконно, оскільки заяви на звільнення за власним бажанням не писала, а тому її слід поновити на посаді двірника Заболотівської районної лікарні. Крім цього, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено факт завдання їй моральної шкоди незаконним звільненням в розмірі 1000 гривень. Також суд дійшов висновку, що позивачка пропустила з поважних причин строк, встановлений законом для звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки заяви про звільнення вона не писала, копію наказу про звільнення їй не вручали, а тільки передали трудову книжку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції двічі витребовувались у Заболотівської районної лікарні первинні документи, які слугували підставою прийняття наказу про звільнення з роботи ОСОБА_2 Крім цього, щодо витребування цих документів двічі виносилася судом ухвала. Однак, відповідачем на адресу суду направлено тільки копії зазначених документів. Також відповідач не навів і не надав суду жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача, що заява про звільнення її за власним бажанням написана не її почерком та не підписана нею особисто.

Представник апелянта у засіданні апеляційного суду пояснив, що у адміністрації лікарні була заява позивача про звільнення за власним бажанням, тому ніхто не зобов»язаний був перевіряти чи написана вона дійсно самим працівником.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшо правильного висновку, що ОСОБА_2 звільнено з роботи не за її бажанням та обгрунтовано поновив на роботі.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно вимог ст.. 237-1, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, суд вірно встановив, що позивачем доведено факт завдання їй моральної шкоди незаконним звільненням. Розмір моральної шкоди в сумі 1000 гривень відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Із змісту ч.1 ст.233 КЗпП вбачається, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст.234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП, районний, районний у місті, міський чи міскрайонний суд може поновити ці строки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поновлення строку на пред'явлення до суду із позовом, оскільки позивач його пропустила з поважних причин.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок суду про часткове задоволення позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Заболотівської районної лікарні відхилити.

Заочне рішення Снятинського районного суду від 10 травня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_5