Ухвала

іменем україни

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про витребування безпідставно здобутого майна, стягнення трьох відсотків річних та упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 червня 2015 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ «Євролізинг Україна») було укладено договір фінансового лізингу № 01448 з додатками, згідно з яким предметом лізингу є автомобіль «Nissan Juke».

Відповідно до умов цього договору лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль «Nissan Juke» у власність та передати його у користування їй як лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача роз'яснила їй, що вона повинна спочатку сплатити передплату за транспортний засіб у сумі 41 362 грн шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Євролізинг Україна», після чого з нею буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів ТОВ «Євролізинг Україна» передасть у користування предмет лізингу. У той же день вона перерахувала на рахунок відповідача 41 362 грн, після чого з нею було укладено вказаний договір та додатки № № 1, 2 до нього.

Позивач зазначала, що ні змістом основного тексту договору фінансового лізингу № 01448, ні підписаними додатками до нього не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагороди лізингодавця, та не встановлений строк їх сплати. Розмір лізингових платежів є істотною умовою договорів фінансового лізингу, а відсутність підписаного між сторонами додатку № 3 свідчить про недосягнення сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов договору, а тому договір від 12 червня 2015 року № 01448 не може вважатися укладеним. Виходячи із цього у ТОВ «Євролізинг Україна» не виникло підстав для отримання сплаченого нею 12 червня 2015 року платежу за цим договором у сумі 41 362 грн.

У зв'язку з цим ОСОБА_5 просила стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» безпідставно здобуте останнім майно, а саме: грошові кошти у сумі 41 362 грн, 3 % річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами у сумі 489 грн 54 коп., упущену вигоду у сумі 5 000 грн та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_5 безпідставно здобуте майно - кошти у сумі 41 362 грн, 3 % річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами урозмірі 489 грн 54 коп., а всього 41 851 грн 54 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Євролізинг Україна» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 12 червня 2015 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 01448 з додатками, згідно з яким предметом лізингу є автомобіль «Nissan Juke».

Відповідно до умов вищезазначеного договору лізингодавець (ТОВ «Євролізинг Україна») бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль «Nissan Juke» у власність та передати його у користування лізингоодержувачу (ОСОБА_5) на умовах, передбачених договором.

Суди встановили, що в усній формі представник відповідача роз'яснила ОСОБА_5, що вона повинна спочатку сплатити передплату за транспортний засіб у сумі 41 362 грн шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Євролізинг Україна», після чого з нею буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів ТОВ «Євролізинг Україна» передасть у користування предмет лізингу.

Встановлено, що у цей же день позивач перерахувала на рахунок відповідача 41 362 грн (а. с. 17).

12 червня 2015 року між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_5 було підписано договір фінансового лізингу № 01448 та додатки до нього № № 1, 2 (а. с. 10-16) .

Відповідно до п. 2.2 договору фінансового лізингу від 12 червня 2015 року № 01448 строк договору починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акта приймання-передачі предмета лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком № 3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Пунктом 4.1 вищезазначеного договору передбачено, що лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дня отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - адміністративний платіж, - авансови й платіж; комісія за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим договором, розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на робочий день виписки рахунку та квитанції на сплату платежу. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розмірів штрафів та інших платежів, які підлягають сплаті лізингоодержувачем за цим договором на дату оплати даних платежів.

Відповідно до п. 10.1 договору лізинговий платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів. Кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування у розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісію за супроводження договору в розмірі 7 %.

Додатками до договору фінансового лізингу від 12 червня 2015 року № 01448 є: № 1 - графік сплати авансового внеску, № 2 - специфікація, № 3 - графік покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Зазначені додатки є невід'ємними його частинами та містять істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами.

Разом із цим встановлено, що додаток № 3 до договору між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_5 підписано не було. В положеннях основного тексту договору фінансового лізингу від 12 червня 2015 року № 01448 та додатках до нього № № 1, не встановлено грошовий вираз розміру фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагороди лізингодавця, та не встановлений строк їх сплати.

Стягуючи з відповідача на користь позивача безпідставно здобуте майно у вигляді грошових коштів у сумі 41 362 грн, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що додаток № 3 до договору фінансового лізингу від 12 червня 2015 року № 01448, який є невід'ємною його частиною та містить істотні умови договору, не був підписаний сторонами, змістом основного договору та додатків № № 1, 2 до договору не встановлено грошовий вираз розміру фінансових активів, обсяг фінансування та винагороди лізингодавця, не встановлено строк їх оплати, що свідчить про неукладення договору. З урахуванням цього суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у відповідача не виникло підстав для отримання сплаченого 12 червня 2015 року позивачем платежу за договором у сумі 41 362 грн, а тому ця сума підлягає поверненню.

Такий висновок судів відповідає вимогам закону та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16.

Також встановивши, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, оскільки не поставив позивачу автомобіль в обумовлений договором строк, в добровільному порядку кошти не повернув, суди на підставі ст. ст. 1214, 536, 625 ЦК України дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за користування безпідставно набутими коштами у сумі 489 грн 54 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: