АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3018/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2047/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Дорош А.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Центру незалежної оцінки та експертизи» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Центру незалежної оцінки та експертизи», товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України» про визнання недійсними висновку про вартість майна та рецензії на звіт про незалежну оцінку майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи», товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України». В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в провадженні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва перебуває виконавче провадження №49404823, що відкрито на підставі виконавчого напису №3122, виданого 31 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про звернення стягнення на нежилі приміщення (в літ.В): з приміщення №1 по приміщення №12 (групи приміщень №20а), загальною площею 91,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_2, в рахунок погашення її заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказувала, що в межах вказаного виконавчого провадження ТОВ «Експертна служба України» 22 січня 2016 року було надано висновок про оцінку вказаного нерухомого майна, вартість якого визначена у розмірі 1916644,00 грн. Однак, позивач вважає, що рецензія на звіт про незалежну оцінку майна від 26 травня 2016 року здійснена приватним підприємством «Центром незалежної оцінки та експертизи» поверхнево та недостовірно. Позивач вважає, що у висновку про оцінку майна та звіті дійсна вартість нерухомого майна значно занижена, оскільки вказані нежитлові приміщення мають вартість близько 5100000,00 грн., Тому позивач вказує, що вказаними висновком та рецензією порушується її право як власника приміщення, в зв'язку з чим просила суд визнати недійсними вказані вище висновок про вартість майна та рецензію на звіт про незалежну оцінку майна. Судові витрати просила покласти на відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_2 до приватного підприємства «Центру незалежної оцінки та експертизи», товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України» про визнання недійсними висновку про вартість майна та рецензії на звіт про незалежну оцінку майна - задоволено.

Визнано недійсним висновок товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України» від 22 січня 2016 року про вартість майна нерухоме майно - нежилі приміщення (в літ.В): з приміщення №1 по приміщення №12 (групи приміщень №20а), загальною площею 91,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсною рецензію на звіт про незалежну оцінку майна, а саме нерухомого майна нежилі приміщення (в літ.В): з приміщення №1 по приміщення №12 (групи приміщень №20а), загальною площею 91,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яка здійснена приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» 26 травня 2016 року.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України» та з приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи» на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі по 5093 грн. з кожного на відшкодування понесених нею судових витрат.

З даним рішенням суду не погодився представник приватного підприємства «Центру незалежної оцінки та експертизи» - Немченко Віталій Миколайович та подав на нього апеляційну скаргу. в якій прохав рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що дане рішення суду є незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судове засідання проводилось за участі представників апелянта та позивача, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, щопостановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 23 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження №49404823 на підставі виконавчого напису №3122, виданого 31 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуковським В.А., про звернення стягнення на нежилі приміщення (в літ.В): з приміщення №1 по приміщення №12 (групи приміщень №20а), загальною площею 91,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_2, в рахунок погашення її заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.24).

Вказані нежитлові приміщення належать ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого 06 лютого 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. (а.с.74-77)

В межах вказаного виконавчого провадження №49404823 ТОВ «Експертна служба України» 22 січня 2016 року надано висновок про вартість майна, згідно якого ринкова вартість об'єкту оцінки нерухомого майна нежилих приміщень (в літ.В): з приміщення №1 по приміщення №12 (групи приміщень №20а), загальною площею 91,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, визначена у розмірі 1916644,00 грн. (а.с.12).

У зв'язку з запереченнями боржника проти результату експертної оцінки вартості вказаного нерухомого майна постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 25 березня 2016 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» зобов'язано провести рецензування висновку про вартість майна, наданого ТОВ «Експертна служба України» (а.с.15-17).

Згідно рецензії на звіт про незалежну оцінку майна від 26 травня 2016 року, виготовленої Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи», звіт про оцінку майна, що рецензується, класифікується за такою ознакою: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і може використовуватися з метою, зазначеною у звіті (а.с.9-10). Проте, яким чином та на підставі яких розрахунків, яким методом ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» зроблено вказаний висновок, у рецензії не вказано.

Таким чином, заперечуючи проти результатів оцінки майна та рецензії на звіт, позивач надала суду звіт про оцінку майна (ідентифікатор за базою ФДМУ 1211837_25072016_015_25072016) від 25 липня 2016 року, виготовлений ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки», згідно якого вартість нежилих приміщень з приміщення №1 по приміщення №12 (група приміщень №20а) загальною площею 91,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (літера В) становить 5000000 грн. (а.с.60 73).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 29 березня 2017 року №12911/16-42 ринкова вартість об'єкту нерухомого майна, а саме нежилих приміщень з приміщення №1 по приміщення №12 (групи приміщень №20а) загальною площею 91,30 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (літера В), які належать на праві власності ОСОБА_2, станом і в цінах на дату оцінки становить 3228000,00 грн. (а.с.103-118).

Тобто, судом встановлено явну та значну невідповідність даних висновку про вартість майна та рецензії на звіт про оцінку майна реальній (ринковій) вартості вказаних нежитлових приміщень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація належного позивачу майна за значно заниженою ціною, визначеною оскаржуваним висновком про оцінку майна від 22 січня 2016 року, виготовленого ТОВ «Експерта служба України», призведе до порушення права власності позивача. а тому з метою захисту права власності позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі, визнавши недійсними оскаржувані нею висновок та рецензію.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, суд першої інстанції приймаючи до розгляду дану позовну заяву не врахував, що позивач не обгрунтував та не довів наявності порушення її цивільного права, та відповідно обрав невірний спосіб захисту порушеного процесуального права, оскільки вимоги сторони виконавчого провадження (боржника) розглядаються у передбаченому законом порядку, а саме як оскарження рішень державного виконавця в процесуальному порядку.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІН "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

При цьому суди мають враховувати, що суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.

Так, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про встановлення факту порушення права власності позивача, який підлягає захисту у обраний спосіб, а тому доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.

З наданих матеріалів справи вбачається, що виходячи з встановленого порядку захисту проесуальних прав позивача, як сторони виконавчого провадження, остання повинна була оскаржити процесуальну дію державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Києва з приводу визначення вартості арештованого майна, проведену в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3122, виданого 31.08.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення стягнення на нежилі приміщення (в літ. В): з приміщення №1 і по приміщення №12 (групи приміщень №20а) загальною площею 91,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, до Окружноого адміністративного суду м. Києва.

Так, у відповідності до п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Су, України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п'ята статті 82 Закону про виконавче провадження).

Крім того, судом першої інстанції при винесені рішення не було враховано, що фактично підстави звернення позивача з позовом до суду відпали, оскільки положеннями Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності, тобто оскаржуваний звіт про оцінку майна втратив чинність 22 липня 2016 року.

Зазначені вище мотиви та висновки суду вказують на безпідставність заявлених позивачем вимог та необхідність відмови в їх задоволені.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи, не ґрунтуються на нормах закону та грубо порушують норми матеріального та процесуального права. Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Центру незалежної оцінки та експертизи» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Центру незалежної оцінки та експертизи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна служба України» про визнання недійсними висновку про вартість майна та рецензії на звіт про незалежну оцінку майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова /підпис/ А.І. Дорош

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: