Провадження №22-ц/772/3066/2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуСправа № 148/1061/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

судді доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., представника позивача Ткача Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" Сокуренка Євгена Сергійовича на заочне рішення Тульчинського районного суду Вніницької області від 30 жовтня 2017 року ухвалене під головуванням судді Тульчинського районного суду Вінницької області Саламахи О.В. в залі судових засідань місцевого суду, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановила:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17 січня 2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п. 1.1.5.21 у разі непогашення кредиту у термін, встановлений Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, яка становить 0,24 % суми загальної заборгованості +50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн., 0,24 % суми загальної заборгованості +100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше.

Відповідач в порушення зазначених умов договору зобов'язання за вказаним договором не виконала. Станом на 23.04.2017 року прострочена заборгованість склала 22221,84 гривень, з яких:

-7009,48 гривень - тіло кредиту;

-4502,59 гривень - нараховані відсотки;

-9175,40 гривень - нарахована пеня;

а також штрафи:

-500 гривень - штраф (фіксована частина);

-1034,37 гривень - штраф (процентна складова).

Зважаючи на викладене, ПАТ КБ "Приватбанк" просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь зазначену заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.01.2015 року.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що у матеріалах справи наявні достатні докази, які підтверджують заборгованість відповідача перед банком.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві, згідно якої ОСОБА_3 погодилась на укладення з позивачем договору про надання банківських послуг та ознайомилась з його умовами, відсутні будь-які відомості щодо розміру кредитного ліміту, волевиявлення відповідача щодо його отримання, відсоткову ставку, виду, номеру, строку дії платіжної картки, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити істотні умови договору, а відтак перевірити правильність розрахунків позивача і розмір боргу відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В матеріалах справи міститься заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» підписана ОСОБА_4 (а.с.8).

Підписавши зазначену анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами (Правилами) надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Однак, жодних даних про номер карткового рахунку, дату вручення картки позивачу та її вид, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим договором та наданим розрахунком заборгованості матеріали справи не містять.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з розміром процентної ставки, які б містили його підпис, строк дії договору, інші умови кредитування.

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості сам по собі не є належним доказом, оскільки не містить інформації щодо умов договору, виконання його банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін , встановлення на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення, позивачем не було доведено факт укладення ПАТ КБ "Приватбанк" з відповідачем кредитного договору на умовах, що зазначені в позовній заяві, додана до неї анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» підписана ОСОБА_3 про зворотнє не свідчить, а відтак суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Таким чином, додані позивачем до апеляційної скарги нові докази , а саме виписка по картковому рахунку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не були подані до суду першої інстанції і не досліджувались судом, при цьому причина поважності їх неподання позивачем не зазначена.

За таких обставин, оскаржуване заочне рішення суду від 30 жовтня 2017 року ухвалене з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, передбачених ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України підстав для його скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вніницької області віл 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2017 року.

Суддя-доповідач: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: О.Ю. Береговий