Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/506/17

09.10.2017 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді:

ОСОБА_1 О. А., при секретарі с/з ОСОБА_2, з участю позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 17.07.2017 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Позов мотивувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, часті сварки, неприязні стосунки. Вважає, що шлюб існує лише формально, тому просить такий розірвати, дітей залишити на її вихованні, прізвище не змінювати, стягнути на свою користь сплачений судовий збір.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Пояснила, що не бажає перебувати у зареєстрованому шлюбі з відповідачем через протилежні погляди на шлюб, систематичні сварки та непорозуміння.

Відповідач в судове засідання не з"явився. Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечив, вважає його безпідставним та необгрутованим, не підтвердженим доказами.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав.

Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 01.11.1997 року у Верб"язькій сільській раді Воловецького району Закарпатської області, актовий запис №16 (а.с.4).

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають з позивачкою.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч.1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Так, ухвалою Воловецького районного суду від 09.08.2017 року сторонам по справі було надано строк на примирення терміном на два місяці (а.с.19).

Після закінчення вказаного терміну, позивачка продовжує наполягати на розірванні шлюбу, пояснюючи, що відповідач не вживав заходів для збереження сім"ї, натомість виїхав за кордон для тимчасових заробітків.

Частиною 1 ст.24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Враховуючи пояснення сторін, досліджені в судовому засіданні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що сторони не змогли створити міцної сімї, сімейне життя у них не склалося, їх шлюб існує лише формально, за час, наданий судом на примирення, відносини між сторонами не змінились, взаємна згода на збереження шлюбу відсутня, тому причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим.

Доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 слід залишити на вихованні у матері ОСОБА_3

Згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Прізвище позивачці після розірвання шлюбу необхідно залишити ОСОБА_3.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача нак ористь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 640 гривень.

Керуючись ст.ст. 24, 110, 112,113, 114 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 11, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу- задоволити.

Шлюб, зареєстрований 01.11.1997 року у Верб"язькій сільській раді Воловецького району Закарпатської області, актовий запис №16 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - розірвати.

Неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на вихованні у матері ОСОБА_3.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Софілканич О. А.