Провадження № 4-с/522/255/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, зацікавлена особа Державний виконавець Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа по скарзі ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить з урахуванням уточнених вимог:

- зобовязати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області обєднати виконавче провадження № 44442163 та виконавче провадження № 53296572 у зведене;

- зняти арешт і оголошення заборони на відчуження майна ОСОБА_1 та автомобіля марки MERCEDES-BENZ Е-280, номер шасі (кузова, рами) WDB2110921B227025, реєстраційний № НОМЕР_1, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС085559, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07.11.2007 року, та зобовязати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області скасувати у зведеному виконавчому проваджені постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 10.09.2014 року у виконавчому провадженні № 44442163, скасувати у зведеному виконавчому проваджені постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 18.02.2015 року у виконавчому провадженні № 44442163, та скасувати у зведеному виконавчому проваджені постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 від 03.08.2016 року у виконавчому провадженні № 44442163;

- поновити порушені права і свободи ОСОБА_1 шляхом зобовязання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області вжити заходи щодо реалізації майна, які боржник має право запропонувати реалізувати в першу чергу, відповідно до вимог ч. 5 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження зокрема за переліком наданим у додатку до скарги на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що виконавчі дії, фактично не виконуються, все його майно вже тривалий час безпідставно перебуває під арештом та забороною відчуження, незважаючи на те, що ним запропоновано передати на реалізацію інше майно, яке знаходиться у його власності.

Крім того заявник вказує, що під арештом перебуває автомобіль, марки MERCEDES-BENZ Е-280, (номер шасі (кузова, рами) WDB2110921B227025, реєстраційний № НОМЕР_1, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС085559, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07.11.2007 року, який також використовується при перевезення інваліда по зору ОСОБА_4 (повністю незряча), що передбачено Договором утримання (опікування) особи, що потребує постійного стороннього догляду від 09.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1039.

Також заявник зазначає, що раніше зведені виконавчі провадження № 44442163 та № 53296572 наразі розєднані.

Під час розгляду скарги представник скаржника заявлені вимоги підтримала, просила слухати справу без фіксації судового процесу.

Зацікавлена особа у судове засідання не зявилась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

19.08.2014 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44442163 (боржник ОСОБА_1 стягувач ОСББ «Середньофонтанський 19-б»).

У виконавчому проваджені № 44442163 державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.09.2014 року, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2015 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.08.2016 року.

26.01.2017 рокудержавним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53296572 (боржник ОСОБА_1 стягувач ОСББ «Середньофонтанський 19-б»).

30.01.2017 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про обєднання виконавчих проваджень № 44442163 та 53296572 у зведене виконавче провадження № 53314812.

17.08.2017 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про виведення виконавчого провадження № 44442163 із зведеного виконавчого провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що 06.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області, де виклавши обставини та доводи просив:обєднати виконавче провадження № 53296572 та виконавче провадження № 44442163 у зведене, зняти арешт та оголошення заборони на відчуження майна ОСОБА_1 та зняти арешт та оголошення заборони на відчуження автомобіля марки MERCEDES-BENZ Е-280, номер шасі (кузова, рами) WDB2110921B227025, реєстраційний № НОМЕР_1, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС085559, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07.11.2007 року.

Листом від 08.11.2017 року за № 5638 Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області відмовив у задоволенні зазначеної заяви, посилаючись на те, що підстав для зняття арешту з майна немає, з посиланням на ст. 59 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року, в якій зазначений порядок та перелік підстав для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника та зокрема у ч. 5. ст. 59 зазначено, що «у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду».

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» про «Особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника» , виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

За загальними правилами, що передбачені частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника.

При таких обставинах та з огляду на мету виконавчого провадження, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації.

Однак, державний виконавець наклавши арешт на все майно не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. Згідно з положення частини сьомої статті 56 Закону, державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого не було здійснено державним виконавцем.

Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 2Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням розумності строків виконавчого провадження.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 09.09.2014 року було укладено Договір утримання (опікування) особи, що потребує постійного стороннього догляду, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1039. Згідно п. 3 цього договору, утримання (догляд) ОСОБА_4 з боку ОСОБА_1 повинно бути за місцем проживання ОСОБА_4 (м. Одеса, вул. Успенська, буд. 4-а) у вигляді: забезпечення необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; забезпечення надання утримуваній медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників та персоналу(лікарів, медичних сестер тощо); здійснювати у разі необхідності перевезення утримуваної на автомобілі марки «Мерседес Бенц», моделі Е-280, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний утримувачу на праві власності; надання будь-якої іншої юридичної та консультативної допомоги.

У пункті 1 Договору утримання (опікування) особи, що потребує постійного стороннього догляду, зазначається, що згідно Довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ № 725929 (дійсна безстроково), виданою Спеціалізованою офтальмологічною медико-соціальною експертною комісією від 18.03.2013 року, ОСОБА_4 є інвалідом першої групи «Б» по зору (повністю незряча) безстроково та потребує постійного стороннього догляду, та у якої немає інших осіб, що можуть здійснювати догляд за нею, та у звязку із вищезазначеною вадою вона потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження , не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в Додатку до цього Закону.

Додатком до Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлюється Перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

Вищезазначеним Переліком, встановлено, що стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сімї та осіб, які перебувають на його утриманні, та зокрема у пункті 12 вказано, що не може бути звернено стягнення за виконавчими документами на технічні та інші засоби реабілітації, що забезпечують компенсацію або усунення стійких обмежень життєдіяльності людей з інвалідністю та інших категорій осіб, автомобіль, яким відповідно до закону за медичними показаннями забезпечена людина з інвалідністю безоплатно або на пільгових умовах.

При цьому, суд звертає увагу, що Договір утримання (опікування) особи, що потребує постійного стороннього догляду від 09.09.2014 року був укладений в період дії Закону України Про виконавче провадження в редакції від 20.07.2014 року, яким на той час не було передбачено, що стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сімї та осіб, які перебувають на його утриманні таке як технічні та інші засоби реабілітації, що забезпечують компенсацію або усунення стійких обмежень життєдіяльності людей з інвалідністю та інших категорій осіб, автомобіль, яким відповідно до закону за медичними показаннями забезпечена людина з інвалідністю безоплатно або на пільгових умовах. Ця норма стала існувати у редакціїЗакону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вищезазначений транспортний засіб використовується за Договором утримання (опікування) для перевезення інваліда першої групи ОСОБА_4, що потребує постійного стороннього догляду та на який за виконавчими документами не може бути звернено стягнення.

Частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

За вказаним вище Законом передбачено відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації.

Згідно вимог частини 1 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд враховує те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами від 21.01.2015 року, від 24.02.2015 року, від 06.11.2017 року до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області, в яких звертав увагу на бездіяльність виконавця та просиввзяти до уваги, що він не відмовляється від сплати боргу але в наступний час у звязку із фінансовою кризою не має достатніх доходів, які б могли дати спроможність сплатити борг і тому запропонував передати на реалізацію інше майно, яке знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Світла, 3 за наступним переліком: спальний гарнітур (спальне ліжко (1,8х2,0), прикроватні тумби, кухонні меблі, комод для взуття, металеві стільці (шість одиниць), дитяче ліжко, бронзова рама під дзеркало (2м х 0,8м), ковдри розміром 3х4 (2 шт.), офісні скляні компютерні столи (2 шт.), офісне крісло, кухонний посуд, тостер, автомобільні колеса (8 шт), автомобільні запчастини (запчастини для ремонту ходової автомобіля Мерседес, ремкомплект для двигуна MERCEDES- BENZ тощо), тумба «SONY» під телевізор, телевізор «Самсунг» з жидко-кришталевим монітором, виробництва Угорщини (модель LE32RB[R]), будівельні матеріали (арматура, ламінована фанера, гідроізоляційні матеріали тощо), архітектурне бетонне покриття з барвниками (біля 100 кв. м).

Відповідно до частини 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 8 частини 1 ст. 2Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Тобто в розумінні діючого законодавства при накладенні арешту та заборону відчуження на майно ОСОБА_1 державним виконавцем не було враховано вищезазначене, оскільки певна частка майна (окремі речі) була запропонована боржником до реалізації і виконавець має законодавчі повноваження щодо накладення арешту на окремі речі.

Виконавцем не наведено обґрунтованих підстав для необхідності винесення постанов про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до частини 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст. ст. 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини «Про Захист права власності», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 17 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За ст. 319 ЦК України здійснення права власності, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 18 Постанови № 6 від 7 лютого 2014 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав..

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із скаргою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності ОСОБА_1, внаслідок чого він позбавлений змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на все майно суд не вбачає.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, виходячи з принципів законності, обєктивності, доцільності та справедливості, розглянувши справу повно, всебічно та неупереджено, з метою усунення перешкод заявника у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги.

Керуючись ст.ст. 60, 212, 213, 383 - 389 ЦПК України, ст. 2, 18, ч. 1 ст. 30; ч. 5, ст. 48, ст. 55, 56, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 9, 13, 41 Конституції України, ст. 15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, п. 14, 18 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 - задовольнити.

Зобовязати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області обєднати виконавче провадження № 44442163 та виконавче провадження № 53296572 у зведене.

Зняти арешт і оголошення заборони на відчуження майна ОСОБА_1 та автомобіль марки MERCEDES-BENZ Е-280, номер шасі (кузова, рами) WDB2110921B227025, реєстраційний № НОМЕР_1, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС085559, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07.11.2007 року.

Зобовязати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області скасувати у зведеному виконавчому проваджені постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 10.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 44442163.

Зобовязати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області скасувати у зведеному виконавчому проваджені постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 18.02.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 44442163.

Зобовязати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області скасувати у зведеному виконавчому проваджені постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 від 03.08.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 44442163;

Поновити порушені права і свободи ОСОБА_1 шляхом зобовязання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області вжити заходи щодо реалізації майна, які боржник має право запропонувати реалізувати в першу чергу.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста ОСОБА_2 протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя

13.12.2017