Дата документу 04.04.2017 Справа № 554/20/13- ц
Провадження №2/554/448/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2017 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

при секретарях: Мороз Ю.Є.(Юркіній), ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнення премії, матеріальної допомоги, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у травні 2011 року звернувся до суду з позовом та в послідуючому з уточненими позовними заявами до ДП «Полтавський облавтодор», просив стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 29.09.2009 року по 17.01.2011 року в сумі 180775,65 гривень, невиплачену матеріальну допомогу у звязку з відпусткою за 2009-2010 роки в сумі 6507 гривень, премії за виробничі результати за 4 квартал 2008 року - 2 квартал 2009 року в сумі 15375,68 гривень і стягнути 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Крім цього, просив стягнути за 2009 і 2010 роки винагороду за вислугу років у сумі 8715 гривень. Позов обґрунтував тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.09.2009 року скасовані накази про накладення дисциплінарних стягнень і його поновлено на роботі на посаді начальника філії «Полтавського облавтодор»; рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. 02.10.2009 року Октябрським районним судом м.Полтави видані виконавчі листи, проте поновлений на роботі він був лише 18.01.2011 року.

В уточненій позовній заяві від 22.12.2015 року позивач просив стягнути середній заробіток в сумі 118862,10 гривень за час затримки виконання рішення суду, премію за 1 квартал 2009 року та на відшкодування моральної шкоди 50000 гривень.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04.04.2017 року за заявою позивача було закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2, а саме: стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 61913,55 гривень, а також закрито провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача премії за 1 квартал 2009 року та моральної шкоди в сумі 50000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення на позов. Пояснила, що премія за 4 квартал 2008 року працівникам підприємства не нараховувалася, а тому в задоволенні позову слід відмовити в цій частині. Вважає, що виплачувати середній заробіток за час затримки виконання рішення суду відповідач повинен з 07.10.2009 року по 17.01.2011 рік, це за 321 робочий день.

Суд, заслухавши позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 18.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14.05.2014 року, позов ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» було задоволено частково. Стягнуто з ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 29.09.2009 року по 17.01.2011 року в розмірі 118862,10 гривень, 7380 гривень премії за 4 квартал 2008 року, а також відшкодовано 1958,40 гривень витрат на проведення судово-економічної експертизи. В іншій частині позову відмовлено ( т. 2 а.с.101-104, а.с.156-159).

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року та від 27.04.2016 року (про виправлення описки) рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 18.03.2014 року та ухвала апеляційного суду Полтавської області від 14.05.2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення премії за 4 квартал 2008 року скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с.13-16, а.с.23-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення у судовому засіданні.

Обов'язковість рішення суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства ( ст. 129-1 Конституції України).

Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом ст. 14, 367 ЦПК України, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися та коли саме за ним відкрито виконавче провадження.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

За змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень в Україні покладається на виконавчу службу та здійснюється на підставі виконавчого документа.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» («зволікання», «тяганина») за змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Вказана позиція, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.09.2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2009 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано накази №20 від 20.01.2009 року, №158 від 18.05.2009 року, №219 і №220 від 09.07.2009 року, а також рішення комісії з трудових спорів ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №2 від 20.03.2009 року і №3 від 15.06.2009 року. ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді начальника філії «Полтавська дорожня експлуатаційна дільниця» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». Стягнуто з ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 10446,50 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2500 гривень на відшкодування моральної шкоди. У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню (т.1 а.с.6-13).

Позивач не був поновлений на роботі з 28.09.2009 року, рішення суду про поновлення на роботі виконано лише в примусовому порядку 18.01.2011 року.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав».

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1».

Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави вважати, що 28.09.2009 року він повинен бути поновлений відповідачем на роботі і мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи після поновлення на роботі.

Відповідач неправомірно не виконав рішення суду, тому суд повинен захистити порушенні права позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач мав сподівання та законні підстави на отримання заробітної плати у разі виконання рішення суду з 29 вересня 2009 року по 17.01.2011 року.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

У відповідності до п.10 розділу 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Як вбачається з висновку судово-економічної експертизи від 26.06.2013 року середньоденний заробіток до відшкодування ОСОБА_2 з врахуванням виплат за вислугу років та коригуючого коефіцієнта 1,4512195 становить 359,10 гривень; а розмір середнього заробітку, який повинен бути виплачений ОСОБА_2 за весь час затримки з виконання рішення суду про його поновлення на роботі за період часу з 29.09.2009 року по 17.01.2011 року включно з урахуванням виплат за вислугу років становить 118862,10 гривень (т.2 а.с.50-56).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 359,10 гривень. За період з 29.09.2009 року по 17.01.2011 року час затримки виконання рішення суду становить 331 робочий день, тому виплаті підлягає середній заробіток у розмірі 118862,10 гривень (331 х 359,10 ).

Тому, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача в частині необхідності застосування до вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Що стосується вимог позивача про стягнення премії за 4 квартал 2008 року суд зазначає наступне.

Положенням про порядок і умови виплати премії за виробничі результати працівникам філій та апарату управління ДП «Полтавський облавтодор» передбачено щомісячне преміювання начальників філій та апарату управління ДП «Полтавський облавтодор» у межах до одного посадового окладу з розрахунку на місяць, за підсумками роботи за квартал. Виплата премії проводиться поквартально та при умові виплати премії колективу філії у звітному періоді.

В матеріалах справи відсутні дані про нарахування та виплати працівникам ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» премії за 4 квартал 2008 року, а тому підстав для нарахування її позивачеві також немає.

Суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_2 у виплаті премії за 4 квартал 2008 року.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.232,235,236 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 29.09.2009 року по 17.01.2011 року в сумі 118862,10 гривень.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення премії за 4 квартал 2008 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова