Справа № 355/817/13-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/1651/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 06.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Березовенко Р.В., Олійника В.І.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною заявою та просила про її задоволення, посилаючись на те, що 05 лютого 2010 року у справі № 2-252/09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, на підставі ухвали суду від 17 червня 2009 року про визнання мирової угоди було видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення з неї на користь банку грошових коштів.

Разом з тим, видача виконавчого листа є незаконною, оскільки відповідно до положень ЦПК України визнання мирової угоди не передбачає можливості відкриття виконавчого провадження у разі невиконання однією із сторін умов мирової угоди, в разі чого чинним законодавством передбачено лише право іншої сторони поновити судовий розгляд по справі, в рамках якої було визнано мирову угоду, для вирішення справи по суті та постановлення рішення суду, чи подачу нової позовної заяви. Крім того, пунктом 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений чіткий перелік виконавчих документів, на підставі яких державна виконавча служба відкриває виконавче провадження. При цьому, в даному переліку відсутні посилання на можливість відкриття виконавчого провадження на підставі визнання судом мирової угоди, а тому видача виконавчих листів на підставі ухвали суду про визнання мирової угоди, на думку заявника, не ґрунтується на вимогах Закону.

З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просила суд визнати виконавчий лист, виданий на примусове виконання ухвали Баришівського районного суду Київської області від 17 червня 2009 року про визнання мирової угоди у справі № 2-252/2009, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати, а справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала суду про визнання мирової угоди є судовим рішенням, що набрало законної сили, а тому видача виконавчого листа на виконання вказаної ухвали за заявою стягувача відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 17 червня 2009 року у справі № 2-252/2009 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення було визнано мирову угоду, відповідно до якої прийнято відмову ЗАТ КБ «ПриватБанк» від позовних вимог в частині звернення стягнення на будинок з земельною ділянкою площею 0,29 га, розташовані за адресою: вул. Пархоменка, 14 в с. Селичівка Баришівського району Київської області, та виселення відповідачки з вказаного будинку, та зобовязано ОСОБА_2, яка 02.04.2008 року уклала з ЗАТ КБ «ПриватБанк» договір про отримання кредиту в сумі 417 887,50 грн., сплатити ЗАТ КБ «ПриватБанк» до 01 вересня 2009 року заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором та щомісячно сплачувати зазначені в договорі необхідні платежі по кредиту (а.с.46).

Оскільки ОСОБА_2 умов мирової угоди не виконала, 05 лютого 2010 року за заявою стягувача Баришівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2-252/2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу за отриманий кредит, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитом в сумі 417 887,50 грн. (а.с.144).

Відповідно до ч.2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Згідно п.1 ч.1 ст.208 ЦПК України судове рішення викладається зокрема у формі ухвали.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до частин першої, четвертої, п»ятої статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов»язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Системний аналіз частин першої, четвертої, п»ятої статті 175 ЦПК України, пункту 2 частини другої статті 17, статті 18, пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобов»язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-342цс15 від 11.11.2015 року).

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки ухвала Баришівського районного суду Київської області від 17 червня 2009 року у справі № 2-252/2009 про визнання мирової угоди є судовим рішенням, що набрало законної сили, видача виконавчого листа за заявою стягувача на її виконання відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_2, не дав належної оцінки наступним обставинам.

Зі змісту ухвали Баришівського районного суду Київської області від 17 червня 2009 року про визнання мирової угоди вбачається, що ОСОБА_2 зобов»язалась сплатити ЗАТ КБ «ПриватБанк» до 01 вересня 2009 року заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором та щомісячно сплачувати зазначені в договорі необхідні платежі по кредиту (а.с.46).

Згідно позовної заяви ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення (а.с.2-3), заборгованість по процентам за користування кредитом дорівнює 11 806,71 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом дорівнює 144,68 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором дорівнює 266,82 грн.

Таким чином, загальна сума, яку зобов»язалась сплатити ОСОБА_2 згідно умов мирової угоди, визнаної судом, складає 12 218,21 грн. (11 806,71 грн. + 144,68 грн. + 266,82 грн.).

Разом з тим, у виконавчому листі, виданому за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк» 05.02.2010 року Баришівським районним судом Київської області, з ОСОБА_2 на користь банку стягнуто борг за отриманий кредит, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитом на суму 417 887,50 грн. (а.с.144).

Отже, зміст виконавчого листа №2-252/09, виданого стягувачу судом на виконання ухвали про визнання мирової угоди, не відповідає змісту резолютивної частини ухвали та умовам мирової угоди, визнаної нею, що є порушенням вимог п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в якому зазначено, що у виконавчому листі має бути викладена резолютивна частина судового рішення.

На вищенаведені обставини суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_2, уваги не звернув, не давши належної оцінки невідповідності виконавчого документу змісту судового рішення, на виконання якого його видано, що має значення для вирішення порушеного заявником питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскільки суд першої інстанції при постановленні ухвали допустив порушення порядку, встановленого для вирішення даного питання, неповно з»ясував всі обставини справи та не дав їм належної оцінки, ухвала від 16 січня 2017 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: