АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання правочину недійсним та повернення коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі по тексту - ТОВ «Авто Просто») про визнання правочину недійсним та повернення коштів.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9728/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що умови договору є несправедливими відносно ОСОБА_2 як до споживача послуг. Зазначає, що твердження відповідача про дотримання положень ст. 627 ЦК України щодо свободи договору не ґрунтуються на вимогах закону, а сама угода № 340587 від 06 квітня 2011 року суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_5 в інтересах ОВ «Авто Просто» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 06 квітня 2011 року між ТОВ «Авто просто» та ОСОБА_2 було укладено угоду № 340587 з метою придбання автомобіля Кіа Soul за ціною 126 400, 00 грн. (а.с.7).

Угода № 340587 від 06 квітня 2011 року та додатки до неї підписані сторонами і є невід'ємною частиною угоди (а.с.7, 8-10, 11).

В день підписання Угоди ОСОБА_2 сплатив послуги, пов'язані зі вступом до Системи, а також підписав додаток №1 та додаток № 2 до вказаної угоди, згідно якої йому присвоєний порядковий номер - 006, групи - 001115, та ТОВ «Авто Просто» визнав за ним право на отримання зазначеного транспортного засобу.

Відповідно до умов угоди, що оспорюється, ОСОБА_2 повинен щомісяця сплачувати повні внески.

Відповідно до розділу 1 додатку № 2 до угоди повний внесок - щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу, і підлягає сплаті учасником в порядку та у строки, визначені угодою.

Протягом дії угоди ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «Авто Просто» було перераховано грошові кошти в розмірі 99 679,19 грн. (а.с.12-18).

Відповідно до п. 2 угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених угодою.

Пунктом 3 угоди передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання автомобіля учасником системи згідно з умовами угоди.

Угода №340587 від 06 квітня 2011 року містить детальний опис послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто».

Відповідно до п. 13.8. додатку №2 до угоди «Правил функціонування Авто Так», якщо учасник виявить бажання розірвати угоду та відмовитись подальшої участі в системі АвтоТак протягом 7 календарних днів від дати підписання угоди, такому учаснику повертаються вся сума коштів, внесена ним на рахунок ТОВ «Авто Просто».

Тобто, підписавши угоду, її учасник має ще 7 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АвтоТак.

Відтак, у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення учасник має повідомити ТОВ «Авто Просто» шляхом подання заяви до центрального офісу.

Неподання заяви про розірвання угоди за п.13.8. додатку №2 до угоди та підпис позивача на угоді та додатках до неї є підтвердженням того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст Угоди і Додатків до неї, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов.

12 березня 2016 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направила на адресу ТОВ «Авто Просто» заяву про дострокове розірвання договору та повернення платежів (а.с.19).

05 квітня 2016 року ТОВ «Авто Просто» надало відповідь, якою повідомило, що договір з ОСОБА_2 розірвано, а повернення чистих внесків відбудеться після їх повернення ще п'ятдесят одному учаснику, оскільки такі учасники знаходяться в черзі перед ОСОБА_2 (а.с.20).

26 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто», в якому просив визнати угоду № 340587 від 06 квітня 2011 року, укладену між ним та відповідачем, недійсною, а також стягнути з відповідача на його користь сплачені, відповідно до угоди, кошти у розмірі 99 679, 19 грн. (а.с.3-5).

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилався на те, що відповідно до оспорюваної угоди він зобов'язався сплачувати відповідачу кошти не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару, який має бути отриманий в майбутньому за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми. Вказував, що умови угоди є несправедливим по відношенню до нього та такими, що вводять в оману, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання правочину недійсним. Зазначав, що у зв'язку з різким підвищенням курсу долара та нестабільністю фінансового та економічного ринку країни він не мав можливості сплачувати грошові кошти, так як не передбачав зросту цін на автомобілі, а до підвищення цін на ринку не отримав зазначеного та очікуваного. Вважав, що відповідач діяв у порушення п.2 ч.1, п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою забороняється нечесна підприємницька практика - створення та обслуговування пірамідальної схеми.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що отримання позивачем автомобіля здійснюється у відповідності до платежів здійснених ним самим, та незалежно від платежів інших клієнтів відповідача, а в правовідносинах між позивачем та відповідачем відсутня ознака «пірамідальної схеми».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

08 січня 2012 року набрав чинності Закон № 3462-ІУ від 02 червня 2011 року, яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 цього Закону, та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 «Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах».

Оскільки Закон зворотної сили немає, то відповідно, послуги, що надавались позивачем до набрання чинності Законом, не вимагали отримання відповідачем ліцензії.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Згідно із положеннями, закріпленими у ч.1, п. 7 ч.3, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з п. 7 ч.3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з указаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

З'ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність ознаки «пірамідальної схеми» у відносинах, які виникли між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

При цьому Верховний Суд України вказав: «За таких обставин висновок суду про те, що діяльність ТОВ «Авто Просто» за Угодою сторін є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань».(а.с.126-131).

Також у вказаній Постанові Верховний Суд України зазначив: «якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми». Наведене дозволяє визнати, що висновок суду щодо «пірамідальності» схеми придбання товарів у групах, який ґрунтується тільки на факті неотримання автомобілів усіма учасниками групи одночасно, а лише окремими учасниками й у певній послідовності, є помилковим». (а.с.130).

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Доводи ОСОБА_2 про те, що умови укладеної між нима та відповідачем угоди є несправедливими, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підписавши угоду, сторони підтвердили свої права та обов'язки за нею, погодились з усіма її умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

Також, позивач не був позбавлений права звернутися за юридичною допомогою до моменту підписання спірної угоди.

Проте, ОСОБА_2 своїм правом не скористався, угоду підписав добровільно, а тому зобов'язаний виконувати її умови.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що з 2011 року ОСОБА_2 вносив внески на рахунок ТОВ «Авто Просто», а з даним позовом звернувся лише у серпні 2016 року.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відповідають обставинам справи та положенням закону.

Норми матеріального та процесуального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль