Справа № 161/4156/15-ц
Провадження № 2/161/526/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі - Авдійчук О.А.,

з участю представників відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та зустрічними позовами ОСОБА_3 до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_4 про визнання кредитних договорів недійсними, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитних договорів та договорів поруки, -

в с т а н о в и в :

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30.03.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 175000,00 доларів США, який вона зобов'язалась повернути в повному обсязі не пізніше 30.03.2018 року згідно з графіком погашення кредиту.

Крім того, 22.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 50000,00 доларів США, який вона зобов'язалась повернути в повному обсязі не пізніше 22.10.2017 року у відповідності до графіку.

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_3 за кредитними договорами, були укладені договори поруки між АКІБ «УкрСиббанк», найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 № 0/1 від 30.03.2007 року та №0/1 від 22.10.2007 року.

Вказує, що відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитними договорами належним чином не виконала і станом на 11.03.2015 року сума її боргу за кредитними договорами становить: №0 від 30.03.2007 - 129252,60 доларів США та 54015,07 грн. пені, №0 від 22.10.2007 року - 22021,90 доларів США та 22302,09 грн. пені.

У зв'язку з цим, просить суд стягнути солідарно з відповідачів по справі на користь ПАТ «УкрСиббанк» вказану заборгованість та судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Разом з тим, ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічними позовами до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитних договорів № 0 від 30.03.2007 року та №0 від 22.10.2007 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказані договори не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. При цьому, згідно з п. 2 вказаної статті перед укладенням кредитного договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, па які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні вимоги встановлені постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», пунктом 2.1 якої передбачено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо.

Вважає, що умови кредитних договорів є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, а тому просить визнати кредитні договори недійсними.

Також, із зустрічними позовами звернувся до суду ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитних договорів № 0 від 30.03.2007 року та №0 від 22.10.2007 року та договорів поруки № 0/1 від 30.03.2007 року та №0/1 від 22.10.2007 року.

Вказує, що договори про надання споживчого кредиту є недійсними і такими, що укладені з порушенням чинного законодавства, оскільки при укладенні договору між сторонами не було узгоджено всіх істотних умов, а саме: на момент їх укладання позичальника не було повідомлено про розмір реальної відсоткової ставки за кредитом, ціну договору, розмір фактичного здорожчання кредиту в кінці періоду кредитування, сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, не було надано повну та достовірну інформацію про умови надання кредиту, чим було порушено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, вважає, що банком при укладенні вищезазначеного договору порушено принцип розумності, справедливості та добросовісності, так як всі ризики від знецінення національної валюти та збитки при настанні такої обставини, банк переклав на позичальника.

У зв'язку з чим, просить визнати недійсними кредитні договори № 0 від 30.03.2007 року та №0 від 22.10.2007 року та договори поруки № 0/1 від 30.03.2007 року та №0/1 від 22.10.2007 року.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у заяві. При цьому, просила у задоволенні зустрічних позовів відмовити.

Представники відповідачів за первісним позовом позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позови підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у них.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що заявлені позови до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.03.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 175000,00 доларів США, який вона зобов'язалась повернути в повному обсязі не пізніше 30.03.2018 року згідно з графіком погашення кредиту (т.1, а.с. 7-18).

Крім того, 22.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 50000,00 доларів США, який вона також зобов'язалась повернути в повному обсязі не пізніше 22.10.2017 року згідно графіку. (т. 1, а.с. 25-34).

Із представленого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 11.03.2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитними договорами визначено: за №0 від 30.03.2007 - 129252,60 доларів США та 54015,07 грн. пені, а за №0 від 22.10.2007 року - 22021,90 доларів США та 22302,09 грн. пені (т. 1, а.с. 39-65).

Разом з тим, як слідує із висновку комісійної судово-економічної експертизи №7037 від 30.06.2017 року, сума заборгованості за кредитними договорами № 0 від 30.03.2007 року та №0 від 22.10.2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 у розрізі основного боргу, відсотків за кредитом, щомісячної комісії, штрафів, які зазначені у позовній заяві, поданій ПАТ «УкрСиббанк» бухгалтерськими документами не підтверджується (пункти 1, 2 висновку) (т. 2, а.с. ).

При цьому, згідно п. 3, 4 вказаного висновку, обґрунтувати дійсну суму боргу з урахуванням сплачених коштів та умов договору, не надається можливості, оскільки сума заборгованості за кредитними договорами № 0 від 30.03.2007 року та №0 від 22.10.2007 року бухгалтерськими документами не підтверджується (а.с. ).

Отже, на підставі викладеного та зважаючи, що заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «УкрСиббанк» належними та допустимими доказами не підтверджується, про що свідчить висновок експерта, висновки якого представником позивача не спростовано, то суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Також не підлягають до задоволення зустрічні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитних договорів та договорів поруки недійсними.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін та. крім того, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Положеннями статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1, ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Однак, дослідивши укладені сторонами кредитні договори, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеними договорами та умовами надання кредиту, які є частиною договору, вбачається, що при його підписанні позивач погодилася з ними та не заперечувала проти надання кредиту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що умови договорів не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Проте, представники позивачів за зустрічним позовом всупереч ст. 60 ЦПК України не представили суду доказів та не довели наявності інших порушень при видачі відповідачем кредитних коштів та укладення договору з порушенням вимог чинного законодавства.

Інші доводи та заперечення представників відповідачів не спростовують висновків суду.

Крім цього, суду також не представлено доказів, які б вказували на наявність підстав для визнання договорів поруки недійсними, а тому в цій частині позову теж слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 слід стягнути 39720 грн. понесених нею витрат за проведення експертизи, оскільки у задоволенні позову стосовно неї відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 526, 554, 628, 632, 638, 1049, 1054 ЦК України, суд ,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №0 від 30.03.2007 в розмір 129252,60 доларів США та 54015,07 грн. пені та №0 від 22.10.2007 року в розмірі 22021,90 доларів США та 22302,09 грн. пені - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_4 про визнання кредитних договорів № 0 від 30.03.2007 року та №0 від 22.10.2007 року недійсними - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання кредитних договорів № 0 від 30.03.2007 року та №0 від 22.10.2007 року та договорів поруки № 0/1 від 30.03.2007 року та №0/1 від 22.10.2007 року недійсними - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 39720 (тридцять дев'ять тисяч сімсот двадцять) грн.. витрат за проведення експертизи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк