АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києвавід 19 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 у вересні 2016 року звернувся з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.07.2008 року він передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5 409 грн., які остання зобов'язалась повернути 15.10.2008 року. В разі неповернення боргу в обумовлений строк, відповідачка зобов'язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 1 350 грн.

Зазначає, що 20.11.2015 року від ВДВС Києво-Святошинського РУЮ на його рахунок поступили кошти в розмірі 7 364,61 грн. в порядку виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 року, яким з ОСОБА_3 примусового стягнуто позичкові кошти. При цьому, позивач вважає вказану вище суму як сплату відповідачкою суми неустойки, а не основного боргу, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідачки на його користь неустойку в розмірі 41 850 грн.

Позивач просив визнати поважними причини пропуску ним строку позовної давності подачі даного позову, враховуючи тривалий розгляд різними інстанціями позовних вимог щодо стягнення з відповідачки основного боргу.

24.11.2016 року до суду надійшла заява позивача про зміну позовних вимог, в яких позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь неустойку на один день, а саме 01 серпня 2015 року в розмірі 1 349 грн. (а.с. 17).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг в розмірі 5 409 грн., неустойки в розмірі 2 000 грн. та судові витрати, а всього стягнуто 7 439 (а.с. 49).

Судом встановлено, що Постановою ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 13.11.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-722 від 27.07.2009 року закінчено у зв'язку з повним виконанням боржником ОСОБА_2 виконавчого листа (а.с. 50).

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Київської області від 01.08.2016 року, відповідачка ОСОБА_2 26.08.2015 року сплатила борг згідно виконавчого листа № 2-722 від 27.07.2009 року у розмірі 7 439 грн. (а.с. 55-58).

Апеляційний суд Київської області зазначив, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не доведено отримання ОСОБА_1 боргу саме у розмірі 7 439 грн., є безпідставним.

Крім того, апеляційним судом вказано, що заявником ОСОБА_1 в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів на підтвердження отримання ним суми боргу у меншому розмірі.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 у повному обсязі виконала свої зобов'язання перед позивачем, щодо сплати останньому суми основного боргу з урахуванням присудженої судом суми неустойки (2 000 грн.), що разом становить 7 439 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідачки неустойку за один день - 01 серпня 2015 року в розмірі 1 349 грн.

Встановлено, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, в тому числі, основного боргу в розмірі 5 409 грн., набрало законної сили 04.04.2009 року.

Виходячи з дати виконання 26.08.2015 року ОСОБА_2 в повному обсязі вищезазначеного судового рішення та подачею ОСОБА_1 07.09.2016 року даного позову до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачпропустив строк позовної давності звернення до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки.

Судом встановлено та підтверджено позивачем, що з квітня 2009 року він не звертався до відповідачки з вимогою про стягнення пені за невиконання останньою боргових умов, у зв'язку з чим суд застосував строк позовної давності до пред'явлених позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення неустойки за один день серпня місяця - 1 серпня 2015 року.

Дослідивши докази, враховуючи недоведеність позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України пред'явлених позовних вимог та пропуск ним строку позовної давності, поважність причини якої не доведено, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 27 липня 2008 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5409 грн., які зобов'язалась повернути в строк, а саме 15.10.2008 року.

Враховуючи, що відповідачем кошти не були повернуті вчасно, позивач звернувся до суду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг в розмірі 5 409 грн., неустойку в розмірі 2 000 грн. та судові витрати, а всього - 7 439 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Шкрід С.О. від 13 листопада 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-722 від 27.07.2009 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 7 439,00 грн., оскільки рішення суду фактично виконане в повному обсязі згідно з виконавчим документом (а.с.50).

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до відповідача про стягнення боргу, набрало законної сили 24 квітня 2009 року, з врахуванням ст. 261 ЦК України ця дата є початком перебігу строку позовної давності для позивача щодопред'явлення ним вимог про стягнення неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За умовами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давностіпочинається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки з 24 квітня 2009 року до часу звернення із вказаним позовом в суд, а саме 09 грудня 2015 року сплив встановлений законом строк позовної давності - 1 рік та відповідачем була подана заява про застосування наслідківспливу позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на рішення Апеляційного суду Київської області від 16.06.2016 року у справі 369/4759/15-ц, як на доказ того, що позивачем не пропущено строк позовної давності для пред'явлення позовних вимог про стягнення неустойки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в зазначеному рішенні вказано, що відповідачем до ухвалення судового рішення не зроблено заяву про застосування строків позовної давності, а відтак, такі заяви після ухвалення судового рішення, не допускаються.

Тобто, судом першої інстанції правильно встановлено, що позовна давність щодо пред'явлення вимог про стягнення неустойки за договором позики від 27 липня 2008 року спливла 24 квітня 2010 року, отже належить застосовувати положення ч.4 ст.267 ЦК України, а не положення ст.264 ЦК України на які посилається позивач.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді