АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3332/17 Справа № 175/4631/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та встановлення факту належності земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та встановлення факту належності земельної ділянки.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що їй на підставі рішення Ювілейної селищної ради №107 від 19 листопада 1997 року передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га, для садівництва і дачного будівництва. 01 червня 2008 року їй було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю. На даний час у неї виникла необхідність зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим ТОВ «Геопроектінвест» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, після чого вона, ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, з приводу реєстрації речових прав. Однак, 31 жовтня 2016 року отримала відмову в реєстрації прав власності, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 була допущена технічна помилка в частині зазначення номера земельної ділянки та її ім'я зазначено з помилкою, а саме «ОСОБА_2», тому держреєстратором їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, а технічна документація повернута. Позивач вважала, що внести зміни щодо виправлення вказаної помилки в оригінали правовстановлюючих документів неможливо, хоча її право власності на зазначену земельну ділянку ніким не оспорюється, а тому, усунення порушень прав можливо лише в судовому порядку, внаслідок чого позивач звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Ювілейної селищної ради № 107 від 19 листопада 1997 року було передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку площею 0,104 га, для садівництва, що розташована на території Садового товариства «Восход» НОМЕР_3 Ювілейної селищної Ради народних депутатів. 01 червня 1998 року позивачка отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с.15,18).

На даний час у ОСОБА_2 виникла необхідність зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, тому було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, після чого, ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, з приводу реєстрації речових прав. Однак, 31 жовтня 2016 року позивачка отримала Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Куцевол В.А. про відмову у державній реєстрації прав, оскільки документи подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. У обґрунтування рішення державним реєстратором було вказано, що ОСОБА_2 подала документи на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, розташовану в садовому товаристві «Восход» на території Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ділянка НОМЕР_4, однак, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Слобожанською селищною Радою народних депутатів Дніпропетровського району, ОСОБА_2 належить земельна ділянка НОМЕР_3, тому з цих підстав державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку.

Як убачається з довідки Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради № 11/29-1916 від 04 листопада 2016 року, до державного акту на право приватної власності на землю площею 0,104 га, серія НОМЕР_1 від 01 червня 1998 року помилково внесеною прізвище, ім'я та по батькові «ОСОБА_2.» та номер земельної ділянки «НОМЕР_3», замість вірного прізвища, ім'я та по батькові «ОСОБА_2» та порядкового номеру земельної ділянки за № «НОМЕР_4» (а.с.49). Аналогічні відомості містяться у довідці наданої головою с/т «Восход» від 14 жовтня 2016 року (а.с.48).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у даній справі спір про право відсутній, а ОСОБА_2 вибрала невірний спосіб захисту своїх майнових прав.

Крім того, на момент розгляду справи, позивачкою не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження того, яким чином відповідач порушує її права, як власника земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено усіх обставин справи, внаслідок чого було ухвалено незаконне рішення не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, відповідно до вищевказаних норм, орган місцевого самоврядування приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність, а не суд.

Крім того, відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю, в якому під час оформлення були допущені описки, належить позивачці, проте, визнання державного акту недійсним перешкоджатиме визнанню права власності особи на земельну ділянку у порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, оскільки, таке право особи підлягає захисту, з урахуванням вимог ст.ст. 116,128 ЗК України при наявності у нього такого права, яке оспорюється.

Таким чином, відсутні підстави для визнання державного акту недійсним, оскільки, визнання державного акту недійсним фактично позбавить позивачку права на земельну ділянку.

З урахування того, що в акті на право власності на землю допущені описки, які не є підставою для визнання недійсним зазначеного документу, позивачкою невірно обрано, з урахування вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту свого цивільного права.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко