АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5047/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів в сумі 752 280,96 грн. в порядку застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: м. Київ, садове товариство «Бджілка», АДРЕСА_1, укладеного 16.11.2012 між нею та ОСОБА_7 Даний договір за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2013 визнано недійсним в частині продажу Ѕ частини будинку.

13 січня 2017 року представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 177,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності відповідачу у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою вжити заходів забезпечення позову та до розгляду справи по суті накласти арешт на житловий будинок загальною площею 177,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності відповідачу у справі, мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав неподання позивачем правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності відповідача на нерухоме майно, яке пропонується для забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував норми цивільного процесуального закону, що регулюють питання забезпечення позову та роз'яснення Пленуму Верховного суду України у постанові від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", положення яких не містять вимоги про обов'язкове надання правовстановлюючих документів на майно, яке пропонується до забезпечення заявником. Натомість, до матеріалів справи надана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав прав на нерухоме майно та Реєстру прав власноті на нерухоме майно, де зазначено, що відповідач ОСОБА_6 одноособово є власником нерухомого майна, на яке позивач просив накласти арешт з метою забезпечення позову.

Сторони в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що дана заява є необґрунтованою.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до вимог статті 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що до суду за захистом порушених прав звернулась ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6

Позивачем заявлена вимога майнового характеру, матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої вона просить ухвалити рішення зводиться до стягнення грошових коштів в сумі 752 280,96 грн. в порядку застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу від 16.11.2012.

З метою забезпечення позову позивачем подана відповідна заява, в якій вона просила накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 177,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_6

В обґрунтування заяви позивач посилалась на те, що добровільне врегулювання спору не дало результатів, відповідач борг не повернув та уникає спілкування з нею, здійснює дії спрямовані на продаж свого майна з метою приховування його. Так, наприкінці листопада 2016 року ОСОБА_7 здійснив продаж свого нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Таким чином, наведені у заяві про забезпечення позову обґрунтування підтверджують наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що позивач не надав правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_6 на житловий будинок № 97/3 по вулиці Київська в м. Обухів Київської області.

Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб'єкта на нерухоме майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. Даний документ видається та зберігається у власника майна.

За змістом положення п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Таким чином, вказана норма передбачає підтвердження права відповідача на майно в залежності від доведеності факту належності майна на праві власності та не містить посилання на обов'язок позивача надати саме правовстановлюючий документ на це майно.

Офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор надає інформацію про осіб, які отримали відомості про зареєстровані права на нерухоме майно, що їм належить, та обтяження таких прав.

Із наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що будинок, загальною площею 177,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_6

Таким чином, судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року скасувати і передати питання на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: