АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/72/17 22-ц/774/1382/К/17
Справа №215/72/127 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1382/К/17 суддя Дудіков А.В,
Категорія - 27 (ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» - ОСОБА_5,

відповідач ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 січня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRНGRХ09120090 від 25.12.2006 року, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним кредитним договором в частині повернення отриманих в кредит грошових коштів.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2012 року з відповідача ОСОБА_4 вже було стягнуто заборгованість за кредитом станом на 27.12.2011 року у розмірі 73 066,42 грн., однак це рішення на теперішній час не виконане та заборгованість за кредитом збільшилась до 106 892,90 грн.

Просив суд, з урахуванням стягнутої рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2012 року заборгованості за кредитом, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом станом на 24.11.2016 року у розмірі 33 826,48 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. фіксована складова, 1 691,32 грн. процентна складова.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на недоведеність обставин, що мають значення, та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитом, який ніким не спростовано, а тому суд не мав підстав не приймати його, як доказ по справі. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку щодо неналежності наданого позивачем розрахунку, не витребував від нього додаткових доказів та не попередив про наслідки неподання вказаних доказів. Також, позивач вважає, що ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитом не є підставою для припинення правовідносин сторін та суд мав би стягнути залишки боргу за інші періоди, чого зроблено не було.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_4, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником своїх зобовязань за договором в частині своєчасного повернення кредиту, однак вважав, що позивачем не доведено належним чином заборгованість за кредитним договором саме у заявленому розмірі.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір споживчого кредиту № KRНGRХ09120090, відповідно до якого банком відповідачу надано грошові кошти у розмірі 5 254,26 грн. на строк 12 місяців з 25.12.2006р. по 24.12.2007р. включно зі сплатою 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 84,07 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 477,66 грн., а відповідач зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду та комісію у порядку та строки визначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам.

Договір укладено шляхом підписання ОСОБА_4 Заяви позичальника щодо надання вищеперерахованих банківських послуг, в якій остання зазначила, що заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») та Тарифами становлять укладений між нею та банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Своїм підписом ОСОБА_4 підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту, які їй були надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 приєдналася до запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк» умов договору, а відтак погодилася з його умовами.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 27.12.2011 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 066,42 грн., яка складається з: 4 409,15 грн. заборгованість за кредитом; 27 627,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 008,84 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 36 065,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 3455,54 грн. штраф (процентна складова), яка була стягнута з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заочним рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2012 року (а.с. 5), яке набрало чинності 26 червня 2012 року.

У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2012 року (а.с. 5), яке набрало чинності 26 червня 2012 року, вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 3 455,54 грн. (процентна складова) за порушення умови виконання кредитного договору №KRНGRХ09120090 від 25.12.2006 року, тобто судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що цим договором передбачена така відповідальність позичальника ОСОБА_4

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається з пункту 5.3. Умов надання споживчого кредиту, які є невідємною частиною кредитного договору, штраф нараховується банком за порушення строків виконання грошового зобовязання.

У звязку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як штраф за зазначене порушення умов договору стягнуто з ОСОБА_4 заочним рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2012 року, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксованої його частини та процентної складової) задоволенню не підлягають.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Пунктами 4.1., 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у Тарифах та Заяві. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених Заявою та пп. 3.2.2., 3.2.3 даних Умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру зазначеному у Тарифах та Заяві.

Пунктом 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3. даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Отже, оскільки, судове рішення про задоволення вимог кредитора боржник не виконала, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на нарахування відсотків та пені після закінчення строку дії договору до повного виконання боржником взятих на себе зобовязань.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 2739цс15 від 21.09.2016 року, ухваленою за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KRНGRХ09120090 від 25.12.2006 року , а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за період з 28 грудня 2011 року по 24 листопада 2016 року в розмірі 12 546,64 грн. та пені за порушення строків виконання зобовязань за період з 28 грудня 2011 року по 24 листопада 2016 року в розмірі 28 523,83 грн., а всього 41 070,47 грн.

Разом з тим, як відповідно до ст. 11 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, так і згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, в редакції станом на 15.12.2017 року, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, правом щодо розпорядження якими наділені виключно учасники справи..

Як вбачається із позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», останній просив суд стягнути на свою користь заборгованість за відсотками та пенею за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором № KRНGRХ09120090 від 25.12.2006 року за період з 28 грудня 2011 року по 24 листопада 2016 року у розмірі 33 862, 48 грн. (а.с. 3,4 6-7), а тому колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі, визначеному позивачем при зверненні до суду із даним позовом, тобто в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме про стягнення відсотків та пені у розмірі 33 862, 48 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 3 138, 00грн. (а.с.1, 54).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376, ст..ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотки та пеню за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором № KRНGRХ09120090 від 25.12.2006 року за період з 28 грудня 2011 року по 24 листопада 2016 року у розмірі 33 862 (тридцять три тисячі вісімсот шістдесят дві) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 3 138 (три тисячі сто тридцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: