Справа № 362/3388/14-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/1265/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 4 05.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності,-

встановила:

у липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,217 га. кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться в Київській області, на території села Здорівка, Васильківського району на вулиці Ватутіна, 175 «а», визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль SSANG YONG REXTON,№ двигуна НОМЕР_3, № кузова НОМЕР_4, 2005 року випуску, мотивуючи свої вимоги тим, що зазначене майно було придбано ним за його особисті кошти, виходячи з наступного.

28 липня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п.5 якого позивач придбав земельну ділянку за 4 000 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підпису сторонами цього договору.

Автомобіль був придбаний позивачем 22 квітня 2005 року за близько 60000 грн. відповідно до листа ГУ ДАІ МВС України в м. Києві №10/Д-230 від 15.07.2014 року автомобіль було зареєстровано на ім'я позивача 22.04.2005 року.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений 11 серпня 2006 року.

11 березня 2013 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Отже, вважає, що оскільки земельна ділянка та автомобіль були придбані до укладання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то вони вважаються особистою приватною власністю ОСОБА_2

Грошові кошти в розмірі 64 000 грн. за які було придбано земельну ділянку та автомобіль були зароблені ОСОБА_2 в період до червня 2003 року.

Так, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснював підприємницьку діяльність з 20.07.2001 року.

Також, в період з вересня 2004 року по грудень 2005 року ОСОБА_2 як ФОП додатково заробив більше 100 000 грн.

Таким чином, земельна ділянка та інше майно, придбане ОСОБА_2 в 2003-2006 роках є його особистою приватною власністю, оскільки придбавалось за кошти, які належали йому особисто.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що підставою позову є те, що грошові кошти за які було придбано земельну ділянку та автомобіль були зароблені ОСОБА_2 в період до 31 грудня 2003 року, тобто, до моменту початку спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Апелянт, посилається на той, факт, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року було встановлено, що спірне майно набуде під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, предметом дослідження в даній справі є встановлення обставин щодо джерела набуття спірного майна.

Однак, суд першої інстанції не дослідив вищезазначене та не дав оцінку вказаним обставинам.

Також, апелянт, зазначає, що зі змісту договору купівлі - продажу та державного акту вбачається, що цільове призначення земельної ділянки було: для ведення особистого селянського господарства, тобто на момент придбання апелянт не мав наміру придбати вказану земельну ділянку для використання її в інтересах сім'ї. Лише після народження дитини в грудні 2006 року цільове призначення земельної ділянки було змінене. Зазначене свідчить, що позивач вирішив змінити цільове призначення земельної ділянки та побудувати там будинок лише після народження дитини, але аж ніяк в момент її придбання.

Таким чином, апелянт, вважає, що належним та допустимим доказом було доведено, що ОСОБА_2 придбав земельну ділянку та автомобіль за кошти, які належали йому особисто.

Просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, яким: визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,217га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться в Київській області на території села Здорівка, Васильківського району, на вулиці Ватутіна; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль SSANG YONG REXTON, № двигуна НОМЕР_3, № кузова КPTG0B1FS5P164423, 2005 року випуску.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що був зареєстрований 11 серпня 2006 року, був розірваний.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року, встановлений факт проживання сторін однією сімє'ю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по 11 серпня 2006 року.

Їх спільною сумісною власністю були визнані земельна ділянка площею 0,217га, кадастровий № НОМЕР_2 в с. Здорівка Васильківського району по вул. Ватутіна, 175 «а», а також автомобіль марки «Ssang Yong Rexton», та за ними визнано право власності на 1/2 частини на спірну земельну ділянку, крім того, в особистій приватної власності ОСОБА_2 залишений вищезазначений автомобіль, але з нього на користь ОСОБА_3 стягнута грошова компенсація в розмірі 58 285 грн.

Законність зазначеного рішення підтверджена ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року та Верховного суду України від 24 вересня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2015 року перегляд вищезазначеного рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №30926687 від 12.12.2004 року, за відповідачем рахується нерухомість, реєстраційний №14 - 1/2 частини земельної ділянки в с. Здорівка Васильківського району Київської області по вул. Ватутіна, з кадастровим №:01029:0008, яка їй належить на підставі судового рішення від 28.10.2014 року.

За довідкою територіального сервісного центр № 3244 від 21 червня 2016 року, автомобіль марки «Ssang Yong Rexton», з 29 серпня 2013 року, тобто до часу прийняття 28 жовтня 2014 року рішення Апеляційним судом Київської області, належить третій особі з державним № НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду зазначеного цивільного спору між сторонами, майно - земельна ділянка та автомобіль, право особистої власності на яке вимагає позивач, було поділено між сторонами на підставі судового рішення від 28 жовтня 2014 року, на підставі якого належить, відповідно, відповідачеві (1/2 частина земельної ділянки) та з 29.08.2013 року - третій особі (автомобіль), у зв'язку з чим з позивача на користь відповідача була стягнута грошова компенсація вартості транспортного засобу.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Положення ст.368 ЦК України визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю.

З огляду положень ст.ст.60,61,63,65,66,68 СК України вбачається, що, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. При укладенні договорів, щодо відчуження нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згода другого з подружжя має бути письмовою та нотаріально посвідчено.

Згідно положень ст.70 СК України, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями п.п.1 та 3 ч.1 ст.57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до положень п.п.23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Положення ст.14 ЦПК України визначають обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді