Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/368/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Єгорової С.М.

за участю секретаря: Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про скасування арештів щодо 1/4 частини квартири № 70, розташованої по вул. Червонозорівська (ОСОБА_5) 23б в м. Кіровограді (Кропивницький), які зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 9175609 від 22.10.2009 р та за №12711911 від 09.07.2012 р., боржник ОСОБА_3.

Протягом судового розгляду, подане уточнення, в якому зазначений відповідачем ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, у звязку із зміною його назви (а.с.46). А також заявлена вимога про скасування арешту з цілої квартири, накладений за боргами ОСОБА_3 (а.с.23), прийнята судом до провадження.

В обґрунтування позову вказали, що 28 листопада 2015 року помер чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який був співвласником належної позивачам ? частини квартири № 70, розташованої по вул. Червонозорівська (ОСОБА_5), 23б, в м. Кіровограді.

При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкового майна, позивачі дізналися про наявність заборони на відчуження вищевказаної квартири - арештів накладених 22 жовтня 2009 року та 09 липня 2012 року державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_7 на майно ОСОБА_3.

Вказують, що заяву про скасування арешту неможливо подати до виконавчої служби, оскільки звернення може бути лише за заявою сторони виконавчого провадження. Крім того, неможливо зясувати, чи були такі спори взагалі, оскільки всі провадження за 2009-2012 роки знищені відповідачем.

Таким чином, на майно безпідставно накладено арешт, чим порушуються право розпорядження власністю.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, суд поверхнево та неповно зясував обставини справи, не врахував доводи, наведені на підтвердження вимог.

ОСОБА_3 в апеляційному порядку рішення суду не оскаржив.

ОСОБА_4 ВДВС м. Кропивницький та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.90-91). Від старшого державного виконавця Покладової Т.В. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.92-93).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_8, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції є неналежним відповідачем у справах зазначеної категорії.

Проте, такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи, виниклим правовідносинам, а відтак вимогам законодавства, оскільки здійснений без дотримання положень ст. 10 ЦПК, суд належним чином не зясував в чому полягає спір, поверхнево визначився з підставами та предметом позову.

Так, звернулися до суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно дружина та син померлого 28 листопада 2015 року ОСОБА_6, свідоцтво про смерть серії І-ОЛ №216749 (а.с.6).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 05 липня 2016 року власниками квартири № 70 по вул. Червонозорівській (ОСОБА_5) 23 б в м. Кропивницькому є: ОСОБА_6 -1/4 частини, ОСОБА_9 ? частини та ОСОБА_2 1/2 частини (а.с. 4-5).

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна значаться дві постанови про арешт квартири, за постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ ЕА 281381 від 22 жовтня 2009 року на всю квартиру № 70, яка розташована по вул. Червонозорівській, 23-б в м. Кіровограді з зазначенням власника ОСОБА_3 та 09 липня 2012 року зареєстровано постанова державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ б/н від 27.06.2012 р. на ? частину квартири з зазначенням власника ОСОБА_6 (а.с.5).

Згідно довідки Кіровського відділу державної виконавчої служби м. Кіровограда №26400 станом на 16 червня 2016 року у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження стосовно ОСОБА_3, більш детальну інформацію про хід виконавчих дій стосовно виконавчого провадження, по якому накладався арешт надати неможливо, оскільки виконавче провадження знищено у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 10).

Сторона позивача (заява представника), до початку розгляду справи уточнила вимоги, просить скасувати арешт на ? частину квартири та цілу квартиру, накладений на ОСОБА_3 (а.с.23).

Вищевказаний перелік документів становили обсяг доказів наданих при зверненні до суду.

Тобто, позивачі заявили про скасування арешту зі всієї квартири (а.с.23), в тому числі і ? що належала померлому, про арешт зазначено у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна і часток власниками яких не являються. В матеріалах справи є довідка відповідача лише про відсутність виконавчих проваджень відносно ОСОБА_3 (а.с.10). Щодо боргових зобовязань ОСОБА_6, жодної інформації суд першої інстанції не мав.

Тобто, ОСОБА_2, звертаючись до суду просила, і про це зазначила в апеляційній скарзі, про зняття всіх арештів щодо квартири, хоча є власником лише 1/2.

Законодавець в ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті ? визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Суд першочергово повинен був встановити в чому саме полягають порушені права ОСОБА_2, вона є власником частини квартири, що перебуває в обтяженні, арешт накладений на всю квартиру за боргами ОСОБА_3 Як виходить з державного реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3, не значиться власником квартири, власниками є ОСОБА_2, ?, ОСОБА_9 ?, ОСОБА_6 ?. Про це вказано і в судовому рішенні, в апеляційній скарзі ці доводи не спростовуються.

Тому, суд в підставу відмови в позові вказав про неналежність відповідача, хоча насамперед вимоги ОСОБА_2 щодо скасування арешту на майно за постановою державного виконавця від 22.10.2009 року в частині арешту, що належить боржникові, не підлягає задоволенню, за відсутності порушення прав позивачки.

Обтяження ? частини її власності, дійсно створює порушення інтересів сторони. Щодо майна померлого то до суду апеляційної інстанції наданий лист нотаріуса, з якого можливо здійснити висновок про реалізацію спадкових прав ОСОБА_2 (а.с.95), тому в цій частині відновлення прав підлягає вирішенню.

Відповідно до ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи, характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Вищезазначені положення процесуального права судом першої інстанції не дотримані, а відтак здійснений висновок без всебічного та повного розгляду, суд ніяким чином не сприяв стороні у здійсненні її прав, зокрема, витребуванню інформації від відповідача щодо арешту по боргам померлого чоловіка, в позові заявлялось про скасуванню арешту від 09.07.2012 року, але цією датою зареєстрована постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 27.06.2012 року. Ця розбіжність також не усунута судом.

Відповідно до роз'яснень пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI).

В матеріалах справи міститься відповідь начальника Кіровського відділу державної виконавчої служби м. Кіровограда № 26400, згідно якої будь-які відомості щодо виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_3 станом на 16 червня 2016 року у відділі відсутні.

Згідно листа начальника ОСОБА_4 ВДВС м. Кропивницький від 26 жовтня 2016 року, дослідженого в суді апеляційної інстанції, на виконанні у відділі також знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1221 від 07 червня 2010 року Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_6 на користь КРЕП № 11 боргу в сумі 1915,55 грн., яке завершено 08 листопада 2014 року на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.94).

Тобто, в 2012 році був арешт на квартиру, накладений по виконавчому провадженню, де боржником значиться ОСОБА_6, померлий 28 листопада 2015 року. На час розгляду спору вказана інформація не досліджувалась, а відтак не розяснено стороні право на залучення до участі у розгляді справи співвідповідача або заміни первісного відповідача належним. З листа вбачається хто є стягувачем за виконавчими провадженням, а тому є реальна можливість перевірити чи за наслідком даних проваджень накладався арешт.

Цей доказ апеляційний суд не може врахувати, так як не наділений повноваженнями змінювати склад сторін.

У звязку з вищевикладеним, те що апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Рішення суду в частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про зняття арешту з майна не оскаржується, а відтак й не переглядається судом апеляційної інстанції.

За вище переліченого, рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням та неправильним застосуванням положень права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування. Судовою колегією ухвалюється нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про зняття арешту з майна скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про зняття арешту з майна - відмовити.

Рішення апеляційного суд набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: