Справа № 360/217/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Санукр», про витребування майна,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 січня 2015 року між нею, як фізичною особою-підприємцем, та ТОВ «Санукр» було укладено договір № 68 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом. За умовами даного договору вона /позивачка/, як експедитор, зобов»язалась за винагороду та за рахунок замовника - ТОВ «Санукр» виконувати або організовувати в інтересах останнього транспортно-експедиційне перевезення вантажів, пред»явлених ним для перевезення автотранспортом, з правом залучати до виконання своїх обов»язків третіх осіб.

Так, на виконання умов вказаного договору, заявками на перевезення, сторонами договору було узгоджено перевезення товару - ламінату в асортименті, із залученням до перевезення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3, двома автомобілями, за маршрутом Коростень-Київ, з датою подачі під завантаження транспортних засобів 12-13 березня 2015 року у м. Коростень до складу продавця, із зазначенням місця розвантаження згідно товарно-транспортної накладної.

Відповідно до товарно-транспортних накладних № Р1174 від 12 березня 2015 року та № Р1214 від 13 березня 2015 року, водії - відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали для перевезення зазначений вантаж, загальною вартістю 614402,32 грн., про що свідчать їх /відповідачів/ підписи у даних накладних, однак, в обумовлені строки вантаж останні вантажоодержувачу (ТОВ «Санукр») не доставили, на зв»язок не вийшли, про наявність та місцезнаходження вантажу не повідомили, наразі де знаходиться вантаж - не відомо.

Просила зобов»язати відповідачів повернути їй /позивачці/ неналежне їм /відповідачам/ майно, а саме ламіновану підлогу в кількості та в асортименті чи вартості, зазначеній у вищевказаних товарно-транспортних накладних.

В судовому засіданні позивачка та її представник - ОСОБА_4 позов підтримали та викладене підтвердили.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 позов не визнала, щодо його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що відповідач не винен у втраті вантажу, до того ж, позивачка не є власником спірного майна і нею пропущено строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи ТОВ «Санукр» - Сергєєв П.О. в судовому засіданні вважав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачка не є власником майна, яке просить витребувати у відповідачів, вантаж належав ТОВ «Санукр».

Вислухавши пояснення позивачки та її представника ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, представника третьої особи - Сергєєва П.О., дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 року між ТОВ «Санукр», як замовником, та позивачкою - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як експедитором, було укладено договір-доручення № 68 на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого остання зобов»язалась, за дорученням замовника, за винагороду, за рахунок ТОВ «Санукр» виконувати, або організовувати в інтересах замовника транспортно-експедиційне перевезення вантажів, пред»явлених ним для перевезення автотранспортом. Підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 Договору сторони встановили, що експедитор має право залучати до виконання своїх обов»язків третіх осіб /а.с. 6-7/.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи /а.с.8-11,74-97/, встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 07 липня 2015 року, яке набрало законної сили, та що визнається сторонами, на виконання умов зазначеного договору, ОСОБА_1 та ТОВ «Санукр» узгодили перевезення товару - ламінату в асортименті, двома автомобілями, за маршрутом Коростень-Київ, з датою подачі під завантаження транспортного засобу 12-13 березня 2015 року у місце завантаження: Україна, м. Коростень, до складу продавця, із зазначенням місця розвантаження - згідно товарно-транспортної накладної. Для виконання заявки на перевезення позивачка залучила перевізника ТОВ «ЛАІМА», шляхом укладення відповідної заявки № 000001286 від 12 березня 2015 року. Для безпосереднього здійснення перевезення та доставки товару було залучено водіїв - відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Так, відповідно до товарно-транспортних накладних від 12 березня 2015 року № Р1174 та від 13 березня 2015 року № Р1214, на підставі виданої ТОВ «Санукр» довіреності, від ПрАТ «Коростенський завод МДФ», в місці завантаження за адресою: м. Коростень Житомирської області, вул. Жовтнева, 11-б, водіями було отримано вантаж (ламінат в асортименті), ОСОБА_2 на суму 233400,5 грн., а ОСОБА_3 на суму 381001,82 грн., з метою здійснення його доставки ТОВ «Санукр». Однак, зазначений вантаж, загальною вартістю 614402,32 грн. відповідачами вантажоодержувачу (ТОВ «Санукр») доставлено не було, у зв»язку з чим останній звернувся з позовом до суду. За вказаним рішенням Господарського суду Київської області від 07 липня 2015 року з ФОП ОСОБА_1, як з експедитора, на підставі ч. 2 ст. 932 ЦК України, стягнуто на користь ТОВ «Санукр» 614402,32 грн. вартості втраченого вантажу.

В судовому засіданні позивачка та її представник зазначили, що оскільки саме відповідачі не виконали заявку на перевезення вантажу, чим порушили умови договору перевезення та відповідно її /ФОП ОСОБА_1С./ права та законні інтереси, то вони /ОСОБА_2, ОСОБА_3О./ мають відповідати за невиконання умов договору перевезення і повернути їй /позивачці/ неналежний їм вантаж - отриману від ПрАТ «Коростенський завод МДФ» за зазначеними товарно-транспортними накладними від 12 та 13 березня 2015 року ламіновану підлогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Відповідно до ст. 932 ЦК України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до ст. 934 ЦК України, за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 618 ЦК України, боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З аналізу зазначених норм випливає, що лише власник майна має право на витребування такого майна з чужого незаконного володіння.

Враховуючи вищевикладене, оскільки власником спірного ламінату являється ТОВ «Санукр», яке придбало цей ламінат у ПрАТ «Коростенський завод МДФ», позивачка на виконання умов вищевказаного договору № 68 від 15 січня 2015 року лише зобов»язалась організувати перевезення даного ламінату, власником цього майна вона ніколи не була та не являється, то, в силу зазначених вище положень Закону, права на витребування даного майна із чужого незаконного володіння вона /позивачка/ не має, таке право належить виключно ТОВ «Санукр», а тому суд вважає, що правових підстав для задоволення позову немає, і визнає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ст. 387,614,929,932,934 ЦК України, ст. 10,11,209,212-215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Санукр», про витребування майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддяА.Міланіч