Справа № 716/663/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.,

секретарів Климус Г.В., Барабащук О.А., Якимик К.В., Кульки О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с. Репужинці в особі Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом та усунення права від спадкування спадкоємця за законом (обов»язкова частка) та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, територіальної громади с. Репужинці в особі Репужинецької сільської ради, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_11 про визнання права власності на обов»язкову частку у спадковому майні та права власності на частину будинковолодіння, як члена колгоспного двору,-

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до територіальної громади с. Репужинці в особі Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_7 , в які просить усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_5, яка має право на обов»язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті померлої 22.02.2015 ОСОБА_12 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 36.50 кв.м. та житловою площею 15,50 кв.м. з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: літня кухня літ. «Б», літня кухня літ. «В», прибудова літ. «в», сарай літ. «Д», що розташований по вул.. Центральній, 24 с.Репужинці Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_12, померлої 22.02.2015. В обґрунтування вимог посилається на те, що 22.02.2015 померла ОСОБА_12 Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить: земельна ділянка, розміром 0,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Репужинецької сільської ради Чернівецької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 190657 виданий Заставнівською РДА 21.07.2005; земельна ділянка, розміром 1,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Репужинецької сільської ради Чернівецької області , яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 190016 виданий Заставнівською РДА 21.07.2005 та житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул.Центральній, 24 с.Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудований спадкодавцем ОСОБА_12 та її чоловіком ОСОБА_13 на земельній ділянці, яка була виділена їм колгоспними зборами колишнього колгоспу «Україна», оскільки вони були його членами та працювали там. Правовстановлюючих документів на вказане господарство подружжя не виготовляло.

Після смерті ОСОБА_13, який помер 01.05.2007 відкрилася спадщина на земельні ділянки, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Репужинецької сільської ради. За життя ОСОБА_13 заповіту не складав, а тому після його смерті відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями, які прийняли спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України, але не оформили були: дружина - ОСОБА_12, син - ОСОБА_7 та донька ОСОБА_1 10.02.2015 ОСОБА_12 усе своє майно заповіла ОСОБА_1 Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався. Спадкоємцем, який має право на обовязкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_12 має дочка останньої - ОСОБА_5, оскільки являється непрацездатною особою (інвалідом 3 групи).

Позивач просить суд усунути ОСОБА_5 від права спадкування, оскільки остання не допомагала матері, яка через похилий вік, стан здоровя не могла самостійно пересуватися, готувати їжу та доглядати за собою і господарством. На прохання матері ОСОБА_12, яка не могла за собою доглядати і не отримувала допомоги від доньки ОСОБА_5, в грудні 2014 вона залишила роботу в м.Києві та переїхала проживати до матері в с. Репужинці. Вона проживала з матірю та здійснювала за нею догляд до останніх її днів життя, поховала її та робила поминки.

Позивач прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_12, оскільки звернулася із відповідними заявами до нотаріальної контори, однак державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. У звязку із наведеним позивач звернулася із даним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, територіальної громади с. Репужинці, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_11 про визнання права власності на обовязкову частку у спадковому майні та права власності на 1/9 частину будинковолодіння, як члена колгоспного двору. Посилається на те, що вона являється донькою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з якими проживала в одному будинку по вул.Центральній, 24 с. Репужинці Заставнівського району. Станом на 01.07.1990 була членом колгоспного двору, розташованого в с. Репужинці вул.. Центральна, 24. Їй як члену колгоспного двору належить 1/9 частина майна цього двору, оскільки крім неї право на частку в цьому дворі мали: батько- Ревуцький О.М., який помер 01.05.2007, мати- Ревуцька Є.М., яка померла 22.02.2015, сестра -ОСОБА_11 , брат- Ревуцький С.О., сестра - ОСОБА_1 та ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_8 ОСОБА_15 цього вона має право на обовязкову частку в спадщині після смерті матері ОСОБА_12. Спадщину вона прийняла вчасно, оскільки 26.05.2015 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У звязку з цим просила визнати за нею право власності на 9/72 частин спірного нерухомого майна, дійсною вартістю 7186,13 грн.

Під час розгляду справи по суті представником позивача ОСОБА_3 подано позовну заяву в новій редакції у звязку із збільшенням позовних вимог. При цьому позивач фактично змінив предмет та підстави позову, а також змінив склад сторін у даній справи. Посилаючись на приписи ч.2 ст.31 ЦПК України, ухвалою від 20.03.2017 Заставнівський районний суд відмовив позивачу ОСОБА_1 в прийнятті позовної заяви в новій редакції у звязку із збільшенням позовних вимог.

Разом з цим, за заявою позивача та її представника в судовому засіданні 06.06.2017 Заставнівський районний суд залучив до участі в даній цивільній справі ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 як третіх осіб без самостійних вимог.

В подальшому відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, в якій просила визнати за нею право власності на обовязкову частку в розмірі 1/64 частини будинковолодіння № 24 по вул. Центральній в с. Репужинці Заставнівського району після смерті ОСОБА_12, померлої 22.02.2015 та визнати за нею право власності на 1/8 частину будинковолодіння № 24 по вул. Центральній в с. Репужинці Заставнівського району, як члена колгоспного двору, а всього визнати за нею право власності на 9/64 частин цього нерухомого майна, дійсною вартістю 8084,39 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 за первісним позовом та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_4І,. ОСОБА_3 первісний позов підтримали, зустрічний позов не визнали повністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 суду пояснив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мали четверо дітей: ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_4. Працюючи в колгоспі батьки позивача побудували житловий будинок в с. Репужинці по вул.Центральній, 24 Заставнівського району. Станом на 1991 рік всі діти були зареєстровані в колгоспному дворі, а всього було 9 чоловік. 01.05.2007 помер ОСОБА_13- батько позивачки ОСОБА_1 За життя останній заповіту не залишав . На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_13 в будинку були зареєстровані та проживали: дружина- Ревуцька Є.М., син- Ревуцький С.О. та донька - ОСОБА_1 і які прийняли спадщину після його смерті. ОСОБА_5 та ОСОБА_11 спадщину після смерті батька не прийняли, оскільки до нотаріальної контори в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини не зверталися, а також не зверталися із заявами про продовження строку для прийняття спадщини. 22.02.2015 померла ОСОБА_12 За життя остання вчинила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла доньці- Бабійчук ОСОБА_19 від спадщини за заповітом не відмовилася, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, онак їй було відмовлено в цьому, оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на будинок. Спадкоємцем, який має право на обов»язкову частку в спадщині є сестра позивача ОСОБА_5 Представник позивача посилається на те, що ОСОБА_5 необхідно усунути від спадкування, оскільки вона проживаючи в одному населеному пункті із матір»ю не здійснювала догляд за мамою, не допомагала їй, яка через свій похилий вік та стан здоров»я не могла самостійно доглядати за собою, готувати їжу, поратись по господарству. Представник позивача вказав, що із жовтня 2014 року померла ОСОБА_12 жалілася, шо вона в безпорадному стані, до неї ніхто не приходить, внук не допомагає. Вказані обставини можуть підтвердити в судовому засіданні свідки. Представник позивача вказав, що в грудні 2014 року ОСОБА_1 переїхала із м.Києва до матері, навела порядок в будинку, допомагала їй та здійснювала догляд до дня смерті.

Представник позивача ОСОБА_4 суду пояснила, що ОСОБА_5 проживала в господарстві батьків разом із дітьми та чоловіком. 14.04.1987 року вибула в с. Шерівці Хотинського району. 28.07.1989 ОСОБА_20 повернулася до батьківського будинку разом із дітьми, однак без чоловіка. Осінню цього ж року залишила двоїх дітей і знову переїхала до чоловіка в Хотинський район. Станом на осінь 1989 року в будинку по вул. Центральній, 24 с. Репужинці проживали ОСОБА_13, ОСОБА_12 , ОСОБА_1 та діти позивача- Коржос Л.О. В 2003 році ОСОБА_5 вибула з вказаного господарства, а ОСОБА_8, ОСОБА_14 та ОСОБА_9 теж вибули із господарства і не пред»являли вимоги щодо своїх часток у будинковолодіння. Перейшовши проживати в будинок чоловіка, ОСОБА_5 усунулася від догляду за матір»ю. ОСОБА_12 повідомляла, що була не доглянута. Усі діти, крім ОСОБА_1 усунулися від догляду за матір»ю.

Представник відповідача Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з»явився, в заяві до суду просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 за первісним позовом та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні первісний позов визнали частково. Зустрічний позов, розмір якого був збільшений, підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_5 за первісним позовом суду пояснила, що чоловік ОСОБА_9 до 01.07.1990 проживав в будинку її батьків. Проживаючи в будинку батьків в 1991 році в неї народився син ОСОБА_21. Сестра ОСОБА_11 , починаючи із 01.09.1988 вибула із вказаного господарства, оскільки поїхала на навчання, а після того переїхала проживати в Херсон. Станом 15.04.1991 рік ОСОБА_22О. не була членом колгоспного двору. ОСОБА_5 вказала суду, що починаючи із 2003 року проживає в будинку чоловіка по вул.. Кобилянській в с. Репужинці Заставнівського району, а її діти залишилися проживати біля її матері. Після смерті батька ОСОБА_13 в будинку залишилися проживати ОСОБА_1 та внук ОСОБА_14, які проживали до смерті ОСОБА_12 ОСОБА_15 того ОСОБА_5 вказала суду, що вона приходила до матері, допомагала їй, мати самостійно ходила із паличкою. 05.12.2014 та 10.12.2014 вона приходила до матері, в той день вона пропалювала в печі мама була чиста та доглянута. Разом із матірю проживав її внук ОСОБА_13, який в будні дні працював у м.Чернівці, а на вихідні приїжджав до баби. ОСОБА_5 вказала, що вона рідко навідувалася до своєї матері, оскільки має інвалідність, у звязку з хворобою ноги.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що будинковолодіння, яке розташоване в с. Репужинці по вул. Центральній 24 Заставнівського району було колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_13 Станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору було 8 чоловік: ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_5 ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_14 після смерті ОСОБА_12 право на обовязкову частку в спадщині має ОСОБА_5 , яка являється інвалідом 3 групи та має намір оформити вказане своє право, у звязку із чим звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що мати ОСОБА_12 була власником всього будинковолодіння, їй належала лише частка в ньому. Вважає, що в первісній позовній заяві не зазначено в чому проявлялася безпорадність ОСОБА_12, яка мала житло, засоби існування, з нею проживали інші особи. ОСОБА_15 того представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 успадкувала лише частину спірного нерухомого майна.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав. Вказав суду, що він претендує на частку в будинковолодіння, яке розташоване в с. Репужинці по вул. Центральній, 24 Заставнівського району, але не заявляє позовних вимог. Суду пояснив, що в 1988 році пішов в армію, а 02.11.1990 року повернувся і продовжував проживати в будинку батьків. В липні 1991 році одружився і переїхав проживати в ІНФОРМАЦІЯ_5. Його мати ОСОБА_12 ходила , поралася по городу. В жовтні листопаді 2014 року мати себе обслуговувала, дрова та воду приносили внуки ОСОБА_8 та ОСОБА_13 (діти ОСОБА_5О.). Мати в безпорадному стані не була, вона себе могла обходити. Починаючи із грудня 2014 стан матері змінився, вона була лежачою перед смертю. ОСОБА_5 приходила до матері , приносила молока, їсти готувала ОСОБА_1.

Третя особа ОСОБА_11 в судове засідання не зявилася, в заяві до суду просить справу розглядати без її участі. Позов ОСОБА_1 визнає частково, оскільки вважає, що вона також має право на 1/9 частку спірного будинковолодіння, як член колгоспного двору.

Третя особа - ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що позов ОСОБА_5 підтримує, а позов ОСОБА_1 визнає частково.

Треті особи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судове засідання не зявилися, в заяві до суду просили справу розглядати у їх відсутності. Первинний позов ОСОБА_1 визнають частково, тільки в частині визнання за нею права власності на ту частину будинковолодіння, яка за життя належала померлій спадкодавці ОСОБА_12, оскільки остання на момент складання заповіту і на час смерті не була власником вказаного будинковолодіння в цілому. Зустрічний позов ОСОБА_5 підтримують в повному обсязі.

В судове засідання призначене на 18.12.2017 сторони та їх представники не з»явилися, надали суду заяви про закінчення розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також третіх осіб, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку про часткове задоволення первинного позову ОСОБА_1 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 з огляду на наступне.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради.

Суспільна група господарства згідно з цими Вказівками визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). До колгоспного двору належав двір у складі членів якого тільки одна особа являлася членом колгоспу (голова або член двору). Члени сімї незалежно від віку і місця роботи являлися членами колгоспного двору, користувалися рівними правами і несли рівні обовязки по веденню господарства двору.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

Отже записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як вбачається з копії витягу з погосподарської книги Репужинецької сільської ради Заставнівського району за 1991-1995 роки ( оригінал якої досліджено в судовому засіданні), технічного паспорту житлового будинку та довідки виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району від 20.04.2016 року № 691, житловий будинок з по господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Центральній, 24 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області, був побудований упродовж 1955 -1987 років та належав колгоспному двору, в якому за 1991-1995 роки були зареєстровані ОСОБА_13 (голова двору), ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_23 ( ОСОБА_7, ОСОБА_1) ОСОБА_24, ОСОБА_23, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_27, ОСОБА_28 (а.с. 17-19, 227, 237-238)

Судом встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_23 вибув із даного господарства до 15.04.1991 року, діти позивача ОСОБА_25 та ОСОБА_28 народилися після 15.04.1991 (відповідно 21.08.1991 року та 30.08.1992 року). ОСОБА_17 вибула з даного господарства 01.09.1986 р. (згідно довідки №396 від 06.03.2017 та копії погосподарської книги а.с.236)

Отже станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_13 (голова двору), ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_28 ( ОСОБА_7, ОСОБА_1) ОСОБА_24, ОСОБА_26, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_27.

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на той час, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності, а відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних членів двору.

Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови від 22 грудня 1995 року №20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороби).

Таким чином, кожному члену колгоспного двору належала 1/8 частка вказаного будинку з господарськими будівлями і спорудами. Отже позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 набули право власності по 1/8 частці у майні колгоспного двору кожна.

ОСОБА_13 помер 01.05.2007 (а.с.20), внаслідок чого відкрилася спадщина на належну йому 1/8 частку у майні колгоспного двору. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України були дружина ОСОБА_12 та діти ОСОБА_7, ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_17 Згідно довідки Репужинецької сільської ради №786 від 03.05.2016 ( а.с.25) на день смерті ОСОБА_13 разом з ним в одному будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_18 Проте, як вбачається з копії погосподарської книги за 1991-1995 роки ОСОБА_7 вибув із даного господарства 20.06.1991 року. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні сторони по справі та сам ОСОБА_7

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_12 та ОСОБА_1 як спадкоємці першої черги, успадкували по ? частці належного ОСОБА_13 майна., що становить 1/16 частку майна колишнього колгоспного двору, проте право на спадкове майно в нотаріальному порядку не оформили.

Отже після смерті ОСОБА_13 ОСОБА_1 та ОСОБА_12 належало по 3/16 частки майна колишнього колгоспного двору ( 1/8 + 1/16).

ОСОБА_12 померла 22.02.2015 ( а.с.13), внаслідок чого відкрилася спадщина на 3/16 частки спірного будинку. Як вбачається із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради 10.02.2015, який не змінювався та не скасовувався, спадкоємцем належного їй майна є ОСОБА_1, яка спадщину прийняла відповідно до ст.ст. 1268,1269 ЦК України, оскільки була зареєстрована та проживала із спадкодавцем на день смерті ( т.2 а.с.26), а також звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ( т.2 а.с.16).

Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Встановлено, що спадкоємцем який має право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом після смерті ОСОБА_12 є її донька відповідач ОСОБА_29, яка також звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ( т.2 а.с.17).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просить за рішенням суду усунути відповідача ОСОБА_5 від права на спадкування обовязкової частки у спадщині за заповітом після смерті матері ОСОБА_12

Вирішуючи дану позовну вимогу суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обовязкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи із наведених норм та роз'яснень Верховного Суду України, для усунення спадкоємця від спадкування необхідно встановити факт ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій для цього . ОСОБА_15 того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови у отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто для задоволення позову у справі необхідна сукупність обстави: ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настання наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 померла 22.02.2015 у віці 83 років. З жовтня 2014 ОСОБА_12 перебувала в безпорадному стані, оскільки не могла самостійно пересуватися (користувалася 2-ма милицями), отже не могла самостійно забезпечити умови свого життя та потребувала стороннього догляду і піклування. Проте, її рідна донька ОСОБА_5, яка проживала в цьому ж населеному пункті не здійснювала належного догляду за матірю. Інші діти ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_11 в цей час проживали за межами с. Репужинці.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами та показаннями свідків.

Зокрема, як вбачається з із довідки сімейного лікаря ОСОБА_30 за наслідками огляду ОСОБА_12 на дому, ним встановлено, що хвора пересувається за допомогою двох милиць, наявні набряки нижніх кінцівок до нижньої третини гомілок, відмічаються обмеження в рухах обох колінних суглобів. Встановлений діагноз: дифузний кардіосклероз; деформуючий атероартроз двох колінних суглобів ІІІ ступеня; радікулопатія з вираженим больовим сіндромом. Хвора самостійно пересуватися та само обслуговувати себе не може (т.1 а.с.30). Зазаначений огля проводився для подання на ЛКК для видачі довідки про стан здоровя та потребі в догляді за хворою.

Свідок ОСОБА_31 суду показала, що являється сільським фельдшером. 17.12.2015 на прохання ОСОБА_1 приходила до ОСОБА_12 ОСОБА_19 знаходилася в літній кухні, там було дуже холодно та брудно. ОСОБА_32 була одягнута в куртку, декілька светрів, на ногах взута у бурки, а на руках мала рукавички. Євдокія мала більше ніж 80 років, потребувала догляду, якого не було. По її вигляду вона протягом півроку не була митою. Свідок вказала, що в той день вона поміряла бабі тиск і дала ліки від тиску. ОСОБА_15 до неї, як фельдшера про надання допомоги чи огляду ОСОБА_32, ніхто не звертався. ОСОБА_12 померла в 2015 році і хоронила її донька ОСОБА_15.

Свідок ОСОБА_33 показала суду, що працювала продавцем в сільському магазині, який розташований неподалік від господарства ОСОБА_12 Їй відомо, що в останньої було четверо дітей. У вересні 2014 баба ОСОБА_12 приходила до неї в магазин і казала ОСОБА_5, щоб вона її забрала до себе в гості. Леся у відповідь сказала, що не має коли її брати до себе. Євдокія багато продуктів в магазині брала у борг. ОСОБА_34 був прописаний біля баби ОСОБА_12, однак він постійно перебував у свого друга Луника. ОСОБА_32 скаржилася на доньку ОСОБА_5, про те що вона їй не допомагає, не хоче приносити їсти, син ОСОБА_7 також не допомагає, приходить пяний. ОСОБА_1 приїхала до матері, коли та була вже тяжко хворою, це було десь за два місяці до смерті.

Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні показала, що являлася сусідкою ОСОБА_12 ОСОБА_6 останньою проживав ОСОБА_34 - син ОСОБА_5. На початку 2014 року баба ОСОБА_12 ходила в магазин, носила воду, дрова їй привозили. В грудні 2014 баба не виходила з хати. На прохання ОСОБА_18 вона прийшла до баби, яка сиділа в холодній та брудній кухні, одягнута в куртку, взута у чоботи. В той день ОСОБА_12 просила занести до хати води та принести хліба,бо вона була немічною. ОСОБА_34 не було в баби по 3-4 дні.

Свідок ОСОБА_36 суду показала, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6 З 2011 року часто приїжджала в с Репужинці до своєї матері, передавала передачі від ОСОБА_18 до її матері ОСОБА_12 ОСОБА_19 завжди була брудною, не доглянутою, постійно плакала та жалілася, що ОСОБА_5 її ображає та не приходить до неї. Галина завжди казала, що маму залишила із ОСОБА_5, яка мала до неї приходити та доглядати. Їй відомо, що в грудні 2014 року ОСОБА_1 переїхала до матері, оскільки остання захворіла і потребувала допомоги.

Свідок ОСОБА_28В суду показав, що являється сином позивачки ОСОБА_1 із якою має неприязні стосунки. Після закінчення школи, у вересні 2010 року поїхав разом із своєю матірю на заробітки в м.Києв. Біля бабусі ОСОБА_12 залишився проживати ОСОБА_34 - син ОСОБА_5 В той час бабуся самостійно поралася по господарству, мала курей, обробляла город. В грудні 2014 року разом із мамою переїхали проживати до бабусі в с.Репужинці . ОСОБА_32 самостійно варила їсти, була чиста. 22.01.2015 ОСОБА_37 вигнала його та його дружину із будинку, а баба Євгенія була проти цього. 28.01.2015 приїжджав до баби за речами і остання просила забрати її. Свідок вказав, що в період проживання його в будинку бабусі ОСОБА_5 приходила до баби, приносила молоко баба була задоволена ОСОБА_5. Про передавання передач ОСОБА_36 ніколи не чув. ОСОБА_32 ОСОБА_12 в лежачому стані ніколи не перебувала, ходила із паличкою. На Новий рік 2015 баба ще ходила.

Свідок ОСОБА_38 суду показала, що являється сусідкою ОСОБА_5 ОСОБА_19 постійно здійснювала догляд за матірю. Носила їй молоко, годувала її. Після того, як ОСОБА_19 поїхала до Києва із бабою проживали хлопці ОСОБА_19 та ОСОБА_5. Коли ОСОБА_12 не могла ходити, то ОСОБА_5 ходила до матері, оскільки остання не бажала переходити жити до її будинку.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_28 (який має неприязні відносини із своє матірю) та ОСОБА_38Г.( яка є сусідкою ОСОБА_5О.), оскільки з їх пояснень не вбачається, що ОСОБА_5 здійснювала постійний належний догляд та піклування за своєю мамою, саме в той час коли вона перебувала на самоті і не могла самостійно забезпечити умови свого життя.

Натомість, доказів, що відповідач ОСОБА_5 не мала можливості здійснювати догляд та надавати допомогу своїй матері ОСОБА_12 суду не надано. Посилання відповідача ОСОБА_5 на наявність у неї третьої групи інвалідності у звязку із загальним захворюванням, суд не приймає до уваги, як обставину, що перешкоджає фізичній можливості здійснювати догляд за матірю, оскільки згідно довідки до акта огляду МСЕК їй протипоказана лише важка фізична праця (а.с.68).

За таких обставин в судовому встановлено факт ухилення відповідача ОСОБА_5, від надання допомоги своїй матері (яка проживала з нею в одному селі), оскільки вона усвідомлювала свій обовязок доглядати за матірю, яка цього потребувала у звязку із похилим віком і неможливістю самостійно себе обходити, мала можливість його виконувати, але не вчиняла належних та необхідний дій для цього.

У звязку з наведеним суд вважає, що існують підстави для усунення ОСОБА_5 від спадкування обовязкової частки за заповітом після смерті ОСОБА_12 та задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 в цій частині.

Враховуючи всі вищенаведені обставини, суд вважає що позивач за первинним позовом ОСОБА_1 має право на 3/8 частки майна колишнього колгоспного двору, з яких: 1/8 частка належить їй як члену колгоспного двору, 1/16 частка успадкована після смерті батька ОСОБА_13 та 3/16 частки вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_39 за заповітом ( 1/8+1/16+3/16 = 3/8).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин суд вважає, що первинний цивільний позов ОСОБА_1 необхідно частково задовольнити та з метою захисту не визнаного права власності необхідно визнати за нею право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарським спорудами, що розташований по вул..Центральній, 24 с.Репужинці Заставнівського району Чернівецької області.

ОСОБА_15 цього, на підставі встановлених в судовому засіданні обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що за умови усунення ОСОБА_5 від права на спадкування обовязкової частки за заповітом після смерті ОСОБА_12, необхідно визнати її право власності на 1/8 частку у майні колишнього колгоспного двору, чим частково задовольнити її зустрічний позов.

Посилання позивача ОСОБА_1 на застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на частку у майні колгоспного двору, як підставу для відмови у задоволенні позову не знайшло підтвердження в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з позовної заяви, позивач ставить вимогу саме про визнання права власності на частку в спірному будинковолодінні.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що між сторонами існують складні психологічні відносини та непорозуміння з приводу володінням та визнання ідеальних часток в спірному будинку. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 вказує, що на час звернення до суду відповідач по справі ОСОБА_1 не визнає її право власності на частину будинковолодіння.

Суд вважає, що в даному випадку, строк позовної давності слід рахувати з моменту, коли ОСОБА_5 дізналася про невизнання відповідачем її права власності на частку будинковолодіння. Як встановлено судом, цей спір виник після смерті матері сторін ОСОБА_12 та їх звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини у 2015 році, тому право на звернення до суду позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не пропустила.

На підставі ст. 120, ч.2 ст. 123 ЦК України УРСР, 1963 року, ст.ст. 257, 328, 392, ч.ч.5,6 ст. 1224, ч.1 ст.1241 ЦК України, керуючись ст.ст. 2-13,76-80,133,141,258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первинний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_7 від права на спадкування обовязкової частки у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_12, яка померла 22.02.2015 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки житлового будинку, загальною площею 36,50 кв.м., житловою площею 15,50 кв.м. з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: літня кухня літ. «Б», літня кухня літ. «В», прибудова літ. «в», сарай літ. «Д», що розташовані за адресою вул. Центральна,24 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області, а всього загальною вартістю 21558,39 грн., з яких: 1/8 частка - як члену колгоспного двору, 1/16 частка - в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_13, який помер 01.05.2007 та 3/16 частки в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_12, яка померла 22.02.2015 року.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частку житлового будинку, загальною площею 36,50 кв.м., житловою площею 15,50 кв.м. з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: літня кухня літ. «Б», літня кухня літ. «В», прибудова літ. «в», сарай літ. «Д», що розташовані за адресою вул. Центральна,24 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області, загальною вартістю 7186,13 грн., як члену колишнього колгоспного двору.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справ , суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Пухарєва