Справа № 266/502/17
Провадження№ 2/266/442/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 квітня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючий - суддя Д'яченко Д.О.

при секретарі Сологуб Т.В.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації,-

В С Т А Н О В И В :

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові вказала, що фактичні шлюбні стосунки між ними припинені через суперечки на побутовому ґрунті, подальше спільне життя не можливе. Просила шлюб розірвати. Від шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають з позивачкою. Відповідач матеріальної допомоги на дітей не надає, в зв'язку з чим, просила визначити місце проживання дітей разом з нею та стягнути аліменти на малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1000 гривень на кожну дитину.

У судове засідання позивачка не з'явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення.

Представник третьої особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином..

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в межах заявлених вимог (ст.11 ЦПК України), суд встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28 квітня 2011 року зареєстрували шлюб. Фамілія після реєстрації шлюбу «ОСОБА_1» (а.с. 7).

З позовної заяви та матеріалів справи витікає, що між подружжям склались неприязливі стосунки, шлюбні відносини вони не підтримують, сім'я фактично розпалась, вони проживають окремо та наполягають на розірванні шлюбу. Тому шлюб між ними має бути розірваний.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення аліментів, суд дійшов наступного висновку:

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною По-становою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України).

Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов'язку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто.

Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не виконує у відношенні своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, чим порушує право дітей на достатній рівень життя, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків доходу цієї особи. Враховуючи, що відповідач працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, суд вважає справедливим стягнути з відповідача на утримання його дітей аліменти у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на кожну дитину.

Визначення саме такого способу стягнення слугуватиме захисту інтересів дитини, що потребує постійного лікування, не порушить права відповідача, який згодом, у разі значної зміни свого матеріального становища в бік погіршення може ініціювати позов про зменшення розміру присуджених аліментів порядку ст. 192 СК України.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 161 СК України передбачено, що суд не може передати дитину для проживання лише з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом встановлено що діти на цей час мешкають з матір'ю, відповідач не вимагає встановлювати місце проживання дітей суд вважає, що на цей час відсутній спор про місце проживання дітей та відповідно відсутні підстави, для визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3, тобто позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також не підлягає задоволенню позовні вимоги, що зобов'язання відповідача у разі виникнення додаткових витратна дітей, що викликані особливими обставинами брати участь у додаткових витратах на дітей, оскільки згідно ст. 185 СК України - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Оскільки такі події на час розгляду позову не настали, суд вважає позовні вимоги в цей частині необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно із положення-ми статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 174, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 369 від 13 вересня 2011 року.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця, починаючи з 09 лютого 2017 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісяця, починаючи з 09 лютого 2017 року, до досягнення дитиною повноліття

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей за один місяць підлягає негайному виконанню.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.).

Заяву про скасування заочного рішення може бути подано до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д`яченко Д. О.