21.12.2017 227/3782/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 грудня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайоний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.

розглянувши у судовому засіданні в м.Добропілля в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

24.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до вищеназваних відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом, а саме будинком №6 по вулиці Гагаріна в місті Білицьке Добропільського району Донецької області.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що 21 жовтня 2016 року він уклав договір купівлі-продажу будинку з відповідачем ОСОБА_3, договір засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 26 жовтня того ж року договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Він знав, що при купівлі в будинку були зареєстровані у період з 2006 по 2011 роки та фактично не проживали ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На теперішній час виникають труднощі із сплатою комунальних послуг, що нараховуються на всіх прописаних в його житлі осіб, тому ОСОБА_1 змушений звернутись до суду задля визнання Відповідачів такими, що втратили право користування житлом, з метою зняття їх з реєстраційного обліку.

У судове засідання позивач та його представник за договором про надання правової допомоги від 10.11.2017.р. адвокат ОСОБА_2 не зявились. Надали заяви про розгляд справи в їх відсутність.

Відповідачі викликались до суду через оголошення у пресі.

Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідачів і винести заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

Позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2016 року, який засвідчений приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7, придбав у власність житловий будинок №6 по вулиці Гагаріна в місті Білицьке Добропільського району (а.с.11-13)

Суд вбачає, що продавцем в угоді виступала відповідач у справі ОСОБА_8

26 жовтня 2016 року позивач зареєстрував куплений ним житловий будинок за №115, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14)

Суд вважає, що позивач за ст.331 ЦК України після реєстрації майна став його законним повноправним власником.

На момент купівлі і нотаріального посвідчення договору ОСОБА_1 як покупець був обізнаний про те, що у відчужуваному будинку значаться зареєстрованими відповідачі у справі: продавець ОСОБА_3, її колишній чоловік ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Дійсно, відповідно до домової книги, копія якої є в матеріалах справи, у будинку позивача, починаючи з 2006 по 2011 роки, значаться прописаним відповідачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4,

Ці особи прописані та фактично в будинку не проживають, про що свідчить Акт обстеження метеріально-побутового стану від 07.11.2017р., складений депутатом ОСОБА_9 (а.с.23)

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідачів у належному ОСОБА_1 будинку обмежує його права як власника користуватися ним для особистого проживання членів його сім'ї та на свій власний розсуд обирати осіб, які будуть в ньому проживати.

За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування його житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Так, відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що колишня власниця будинку ОСОБА_3, її колишній чоловік ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 втратили право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживають понад року.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст.16, 317, 321, 391 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.ст. 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: місто Білицьке Добропільського району Донецької області, вулиця Гагаріна, будинок №6.

Направити відповідачам копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст.272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

21.12.2017