Справа № 456/1243/15-ц
Провадження № 2/456/124/2017
РІШЕННЯ

іменем України

10 серпня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Моршинської міської ради Львівської області, третіх осіб: ОСОБА_4, Управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області про визнання частково нечинним рішення Моршинської міської ради та недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання частково нечинним рішенням Моршинської міської ради 17 сесії 6 скликання № 349 від 26.04.2012р. (в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0292 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_1) та визнання недійсним виданого 27.11.2012р. на ім'я ОСОБА_2 Державного акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0292 га, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову покликався на те, що відповідачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 - його сусіди по будинку та землекористуванню. Позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1966 р. належить 54/100 частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 (колишні адреси: АДРЕСА_1); відповідачці ОСОБА_2 належить 21/100 частини домоволодіння на підставі договору дарування від 30.03.2009р.; решта 25/100 частин домоволодіння належить третій особі ОСОБА_4

Між сторонами, склався певний порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за домоволодінням. Кожен з них обгородив свою частину земельної ділянки стаціонарними металічними огорожами.

Рішенням № 24 виконавчого комітету Моршинської міської ради від 27.02.1997р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» позивачу передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,05га.

Згідно рішення Моршинської міської ради Львівської області № 914 від 26.06.2014р. йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовно площею 0,0508 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована в АДРЕСА_1.

На початку 2015р. відповідачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила демонтувати існуючу огорожу між їхніми земельними ділянками. Позивачу з додатків до позовної заяви стало відомо, що рішенням Моршинської міської ради 17 сесії 6 скликання №349 від 26.04.2012р. відповідачці передано у власність 0,0292 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення 27.11.2012р. на ім'я відповідачки видано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0292 га, яка передану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в АДРЕСА_1.

Вважає, що рішення сесії Моршинської міської ради в частині передачі відповідачці частини земельної ділянки слід визнати нечинним, а Державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку недійсним, оскільки відповідно ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

ОСОБА_2, відповідно до належної їй частки в будинку має належати 21% земельної ділянки. Площа земельної ділянки 0,0292 га, яка передана у власність відповідачці, в порівнянні з площею земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача не відповідає 21% та є завищеною.

В 2014р. на його замовлення проведено обміри земельних ділянок співвласників будинку по фактичному користуванні, що підтвердило невідповідність площі земельної ділянки відповідачки її частки у житловому будинку.

Внаслідок незаконної передачі відповідачці у власність земельної ділянки площіею 0,0292 га порушено його права та інтереси власника домоволодіння та землекористувача.

В судовому засіданні позивач, його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали позовні вимоги, просили позов задоволити з наведених в позовній заяві мотивів.

Представник відповідача Моршинської міської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву, в які просив справу розглядати справи за його відсутності та ухвалити законне рішення в справі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги заперечили та просили в позові відмовити виходячи з того, що заявлені позовні вимоги є безпідставні, необґрунтовані, позивач не довів права на позов, а сам позов подано з пропуском строку позовної давності.

Заперечення обґрунтовували тим, що 26.04.2012 року Моршинська міська рада прийняла рішення №349, яким передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0292 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 Рішення прийнято в межах компетенції та повноважень Моршинської міської ради та нічиїх прав не порушує.

Рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 10.07.1998р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, було проведено розподіл земельної ділянки в АДРЕСА_1. Зокрема, ОСОБА_8, права котрого перейшли ОСОБА_2, було виділено земельну ділянку загальною площею 292 кв. м, що складається зі земельних ділянок площами 94,5 кв. м, 154,3 кв. м, та площі забудови належної частини будинку. Надалі ОСОБА_8 подарував ОСОБА_9 свою частину житлового будинку в АДРЕСА_1. В подальшому, за договором дарування від 30.03.2009р. ця частина будинку була подарована ОСОБА_2. Таким чином, ОСОБА_2 як власник частини будинку, отримала земельну ділянку тієї ж площі, яка належала попереднім власникам.

Підставою для оскарження рішення індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, що передбачено у ст.21 ЦК України, є встановлення факту порушення цивільного права або інтересу. У даному випадку права та інтереси позивача не порушені, що встановлено судовими рішеннями.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.11.2016р. у справі №456/464/98 (провадження №6-26845св15) за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про розподіл земельної ділянки, залишене без змін рішення Стрийського районного суду Львівської області від 10.07.1998р. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10.07.2015р. Даними судовими рішеннями, якими ОСОБА_8, права котрого перейшли ОСОБА_2 і якому було виділено в натурі земельну ділянку загальною площею 292 кв. м, було встановлено, що «розміри земельної ділянки при будинковолодінні на АДРЕСА_1 змінювались за рахунок освоєння заболочених частин суміжної ділянки; рішенням виконкому Стрийської міської ради депутатів трудящих №103 від 11.03.1966 року за частиною будинковолодіння ОСОБА_1 була закріплена земельна ділянка площею 366 кв. м; в подальшому рішенням виконкому Моршинської селищної ради народних депутатів №81 від 18.06.1989 року за частиною будинковолодіння ОСОБА_1 була закріплена земельна ділянка площею 420 кв. м, а за частиною будинковолодіння ОСОБА_10 - 596 кв. м, що вбачається також з листа землевпорядника міськвиконкому №31 від 3.07.1989 року; при цьому в рішенні вказано, що земельні ділянки розділено по фактичному користуванню; ОСОБА_1 та ОСОБА_10 користуються земельними ділянками окремо, мають окремі заїзди до них та не мають претензій один до одного; земельні ділянки відповідають графічним матеріалам, які виконані в Срийському МБТІ у 1976 році; за частиною будинковолодіння ОСОБА_1 була закріплена земельна ділянка площею 356 кв. м, а він, не дивлячись на рішення виконкому Моршинської міської ради від 24.03.1998 року, яке ним не оскаржувалось, безпідставно вважає, що її розмір мав бути більший; суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно провів розподіл земельних ділянок без порушень прав ОСОБА_1.».

Тобто, судами встановлено, що розподіл земельних ділянок і виділення земельної ділянки ОСОБА_8 площею 292 кв. м, права якого згодом перейшли ОСОБА_11, було проведено без порушення прав ОСОБА_1, а відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, встановлені судовим рішенням обставини не підлягають доказуванню.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до такого висновку.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Ст. 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. … Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Позивачу ОСОБА_1 належить 54/100 частин домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1966р. Відповідачці ОСОБА_2 належить 21/100 частина домоволодіння на підстав договору дарування від 30.03.2009р. ОСОБА_4 є власником 25/100 частин домоволодіння.

Рішенням № 24 виконавчого комітету Моршинської міської ради від 27.02.1997р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» позивачу ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,05 га.

Згідно рішення Моршинської міської ради Львівської області № 914 від 26.06.2014р. ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовно площею 0,0508 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в м.Моршин Львівської області по АДРЕСА_1.

Рішенням Моршинської міської ради 17 сесії 6 скликання № 349 від 26.04.2012р. відповідачці передано у власність 0,0292 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в м.Моршин Львівської області по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 27.11.2012р. на ім'я відповідачки ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0292 га.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою ВССУ від 23.11.2016р. в справі №456/464/98 в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про розподіл земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_1, яка набрала законної сили та ухвалою ВСУ від 27.04.2017р., якою ОСОБА_1 відмовлено у допуску до провадження ВСУ, встановлено наступне:

«Судами встановлено, що згідно правовстановлюючих документів ОСОБА_8 належать земельні ділянки площами 94,5 кв. м та 154,3 кв. м, які разом з площею забудови належної йому частини будинку становлять 292 кв. м, та що відповідачці ОСОБА_10 належить земельна ділянка площею 347,7 кв. м з врахуванням площі забудови належної їй частини будинку.

Правонаступником ОСОБА_8 є ОСОБА_2, а правонаступником ОСОБА_10 є ОСОБА_4, які користуються вказаними земельними ділянками.

Розміри земельної ділянки при будинковолодінні по АДРЕСА_1 змінювались за рахунок освоєння заболоченої частини суміжної ділянки.

Рішення виконкому Стрийської міської ради депутатів трудящих № 103 від 11 березня 1966 року за частиною будинковолодіння ОСОБА_1 була закріплена земельна ділянка площею 366 кв. м.

В подальшому рішенням виконкому Моршинської селищної ради народних депутатів № 81 від 18 червня 1989 року за частиною будинковолодіння ОСОБА_1 була скріплена земельна ділянка площею 420 кв. м, а за частиною будинковолодіння ОСОБА_10 - 596 кв. м, що вбачається також з листа землевпорядника міськвиконкому № 31 від 3 липня 1989 р. При цьому в рішенні вказано, що земельні ділянки розділено по фактичному користуванню.

Згідно цього ж листа, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 користуються земельними ділянками окремо, мають окремі заїзди до них та не мають претензій один до одного.

Також указано, що земельні ділянки відповідають графічним матеріалам, які виконані в Стрийському МБТІ у 1976 році.

За частиною будинковолодіння ОСОБА_1 була закріплена земельна ділянка площею 356 кв. м, а він, не дивлячись на рішення виконкому Моршинської міської ради від 24 березня 1998 року, яке ним не оскаржено, безпідставно вважає, що її розмір мав би бути більший.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст.105 ЗК (561-12) вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно провів розподіл земельних ділянок ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в межах їх земельних ділянок без порушень прав ОСОБА_1.».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розподілом між сторонами спірної присадибної земельної ділянки, проведеним рішенням суду, яке набрало законної сили, права ОСОБА_1 не порушені, тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,60,61,209,212-215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Моршинської міської ради Львівської області, третіх осіб: ОСОБА_4, Управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області про визнання частково нечинним рішення Моршинської міської ради та недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий-суддя О. В. Гулкевич