Справа № 159/1696/17 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/773/1040/17 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ fпеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Вергуна Т. С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що її чоловік ОСОБА_5 у 2012 році позичив відповідачеві грошові кошти у загальній сумі 18900 доларів США. На підтвердження укладення договору позики 15.05.2012 р. відповідач власноручно написав, підписав розписку про те, що зобов'язується повернути вказану вище суму ОСОБА_5 до 15.05.2014 року. Однак, грошей на даний час не повернув, від зустрічей та спілкування ухиляється. Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік помер. За заповітом, посвідченим нотаріально 15.03.2011 р., її чоловік заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, а також усе те, що належало йому на день смерті і на що за законом мав право, їй. Вона як спадкоємець усього майна, має право вимоги за вказаним вище договором позики. У розписці відповідача відсутні умови щодо сплати процентів за користування коштами її чоловіка, тому розмір їх визначається на рівні облікової ставки Нацбанку України. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 18900 доларів США основного боргу, що є еквівалентним за станом на 28.04.2017 р. сумі 501822 грн. 46 коп.; 10387,39 доларів США процентів за користування коштами, що є еквівалентним сумі 275800 грн. 30 коп., 1671,48 долар США як суму 3% річних, що є еквівалентне сумі 44380 грн. 22 коп., а всього 30958,87 доларів США, що є еквівалентним сумі 822002 грн. 98 коп., а також сплачений судовий збір.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3: 501822 (п'ятсот одну тисячу вісімсот двадцять дві) грн. 30 коп. боргу, що є еквівалентним сумі 18900 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот) доларів США (з врахуванням курсу національної валюти України за розпорядженням Нацбанку України за станом на 28.04.2017 р.); 44389 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят дев'ять) грн. 22 коп. 3 відсотків річних, що є еквівалентним сумі 1671,48 долар США (з врахуванням курсу національної валюти України за розпорядженням Нацбанку України за станом на 28.04.2017 р.), а всього 546202 (п'ятсот сорок шість тисяч двісті дві) грн. 68 коп., що є еквівалентним сумі 20571,48 долар США з врахуванням курсу національної валюти України за розпорядженням Нацбанку України за станом на 28.04.2017 р., боргу за договором позики, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з врахуванням спадкування позивачем ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також - 5312 (п'ять тисяч триста дванадцять) грн. судових витрат. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені та просили її задовольнити, представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу представника відповідача заперечив та просив її відхилити.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в оскаржуваній частині, а також доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між відповідачем та ОСОБА_5 виникло зобов'язання за договором позики за яким позикодавець позичив відповідачеві, як позичальникові, суму в іноземній валюті - доларах, позичальник свої зобов'язання по поверненню позики не виконав. Право вимоги по договору позики перейшло до позивача, як до спадкоємця ОСОБА_5

Судом першої інстанції із матеріалів справи встановлено наступне.

Відповідач зобов'язався повернути ОСОБА_5 18900 доларів США за розпискою від 15.05.2012 р., які були отримані відповідачем (а.с. 9). Судом першої інстанції було оглянуто в судовому засіданні оригінал вказаної вище розписки.

З копії постанови прокурора Ковельської місцевої прокуратури від 29.12.2015 р. про закриття кримінального провадження № 0001323, що внесене до ЄРДР 30.10.2015 р. за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, вбачається, що 29.10.2015 р. ОСОБА_5 звернувся до Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області із заявою про те, що 15.05.2012 р. відповідач під приводом позики, заволодів його грошовими коштами в сумі 18 900 доларів США. Будучи допитаним як потерпілий, ОСОБА_5 показав, що у 2012 р. відповідач як його зять позичив у нього 30 000 доларів США, 11 100 з яких повернув. У травні 2012 р. відповідач в ході розлучення з його дочкою написав розписку про зобов'язання повернути йому 18 900 доларів США до 15.05.2014 р., чого не зробив. Дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - як свідок показання потерпілого підтвердила. Відповідач - як свідок - у своїх свідченнях не заперечив та не спростував показань та доводів ОСОБА_5 як потерпілого, практично, повністю ствердивши їх (а.с. 43-44, 45-47, 48-49, 50-52, 53).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року Відділом держреєстрації актів цивільного стану по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Ковелі Волинської області (а.с. 10).

З копії заповіту, посвідченого нотаріально 15.03.2011 р., вбачається, що ОСОБА_5 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також усе те, що належатиме йому на день його смерті і на що за законом він матиме право, заповів на користь позивача (а.с. 11).

Судом апеляційної інстанції витребувано копію спадкової справи по смерті ОСОБА_5 та інформаційну довідку з спадкового реєстру. З вказаних документів вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_5 є ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 04 липня 2011 року № 3-62гс11, від 07 жовтня 2014 року № 3-133гс14).

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1 216, 1 218 ЦК України.

На підставі встановлених обставин справи та норм права суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що правовідносини за договором позики грошових коштів в сумі 18900 доларів США виникли між ОСОБА_5 та відповідачем за рік до дати, зазначеної у розписці. Станом на час смерті ОСОБА_5 відповідач боргу, що виник у нього перед останнім, не повернув. Станом на дату подачі позову до суду відповідач позивачеві як спадкоємиці ОСОБА_5 боргу, що виник у нього перед останнім, не повертав та взяв до уваги, що позивачем, з врахуванням положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, подано позов з розрахунку початку перебігу строку, на який надано позику - з врахуванням дати написання розписки - 15.05.2012 р. Наведений позивачем розрахунок суми 3% річних, також ґрунтується на розрахунку початку перебігу строку, на який надано позику - з врахуванням дати написання розписки - 15.05.12 р. і датою виконання зобов'язання позивач вказує 16.05.2014 р.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 вказує на те, що судом першої інстанції не було витребувано спадкову справу та не з'ясовано хто є спадкоємцями ОСОБА_5, а значить кому належить право вимоги, а також особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає розписку від 15.05.2012 р. безгрошовою, хоча ні відповідач, ні його представник не заперечують факту отримання коштів в позику відповідачем від ОСОБА_5 до написання розписки та не надають доказів повного погашення боргу.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді