Справа № 639/3120/17
Провадження № 2/639/1530/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

У складі: головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення житлового сервітуту,

ВСТАНОВИВ :

24 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просила суд: встановити для неї житловий сервітут в 19/100 частині будинку № 28 по вулиці Ломоносова в місті Харкові.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.07.1989 року її батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб.

З 1990 року батьки, разом з позивачем, почали проживати в будинку мами позивача в місті Харкові по вулиці Ломоносова, б. 28.

26.03.1999 року сусід по домоволодінню, ОСОБА_4, в знак подяки за опіку над ним, уклав на користь ОСОБА_2 ОСОБА_5 дарування на 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові по вулиці Ломоносова, б. № 28.

З того часу позивач, разом з батьками проживала за вищевказаною адресою і була зареєстрована там.

В 2010 році ОСОБА_2 покинув сімю і перестав підтримувати з ними будь які звязки.

Нещодавно позивачу стало відомо, що її батько, ОСОБА_2, хоче продати належну йому частину будинку, та у зв'язку з тим що в результаті цього продажу позивач втратить право користування житлом, а іншого житла в неї немає вона і вимушена була звернутися до суду з вищезазначеним позовом.

Представник позивача, ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 13.06.2017 року, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Просила суд його задовольнити.

Відповідач по справі в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Так в судовому засіданні було встановлено, що 01 липня 1989 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено шлюб. Після укладання шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 01.07.1989 року. (а.с. 4)

29 вересня 1990 року у подружжя народилася дитина ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 12.10.1990 року. (а.с. 5)

26 березня 1999 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 19/100 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться в м. Харкові, по вул. Ломоносова, будинок № 28, що підтверджується Договором дарування від 26.03.1999 року, який зареєстровано в реєстрі за № 3-405 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 87845656 від 23.05.2017 року. ( а.с. 6, 7-8)

В судовому засіданні було встановлено, що у вказаній частині будинку зареєстровані та проживають, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5. Вказаний факт також підтверджується Довідкою майстра приватного сектору ділянки № 17 Новобаварського району м. Харкова № 75 від 12.05.2017 року. (а.с. 9)

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником, тобто з змісту вказаної норми вбачається, що члени сімї власника житла набувають сервітутне право користування цим житлом за фактом набуття статусу члена його сімї.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут визначається як право обмеженого користування чужим майном, встановлений в інтересах певної особи. Правовідносини з приводу встановлення сервітуту можуть виникнути за наявності двох суб'єктів, одним із яких є власник або володілець майна, інша особа - яка вимагає встановлення сервітуту.

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК право членів сімї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи члена сімї власника житла. Таким чином, субєктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого член сімї.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї має право вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що батько позивача - ОСОБА_2 у 2010 році покинув сімю та ніяких звязків з ними не підтримує.

Відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин із власником квартири (будинку) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Однак, в судовому засіданні представник позивача не довела, що нормальне користування спірною частиною житлового будинку неможливо без обтяження її сервітутом і що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити будь яким іншим способом, а посилання на те, що відповідач має намір продати частину житлового будинку не були підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, в ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1999 року користується частиною будинку № 28 по вул. Ломоносова у м. Харкові. При проведенні реєстрації між власником та ОСОБА_1 не укладено жодних домовленостей щодо обмежень у користуванні будинком чи строковості реєстрації в ньому місця проживання. Погіршення стосунків членів сім'ї чи зміна в односторонньому порядку волевиявлення відповідача як співвласника житла не є саме по собі підставою для зміни обсягу права ОСОБА_1 на користування житловим приміщенням за відсутності укладених між сторонами відповідних угод чи передбачених законом підстав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення сервітуту не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 16, 57, 58, 59, 60, 169, 211, 212, 213-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 401, 402, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України,

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення житлового сервітуту відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, у той же строк з дня одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович