Категорія 20Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Ліннік Я.С., представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Пинзар О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 10.11.2015 року відповідач ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_4, уклавши договір купівлі-продажу. Позивач зазначив, що даний договір підлягає визнанню недійсним оскільки, в договорі вказано, що продавець підтверджує відсутність судових спорів, будь-яких прав та претензій третіх осіб на відчужуване нерухоме майно, хоча відповідачу було відомо про наявність спору, щодо проданої квартири між сторонами, який перебував на розгляді в суді та можливого забезпечення позову та накладення арешту на квартиру, що згідно з вимогами ст. 228 ЦК України, свідчить про те, що укладений відповідачем та співвідповідачем договір купівлі-продажу від 10.11.2015 року направлений на порушення публічного порядку, і стосується заходів охорони матеріально-правових інтересів позивача що є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Згідно заяви від 19.10.2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 10.11.15р., серія та номер: 730, видавник Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. Скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 та про припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 індексний номер 26018155 від 10.11.2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.11.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу квартири, за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. зареєстровано в реєстрі за № 730 (а.с. 52-53).

Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2015 року, яка постановлена у цивільній справі за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення коштів накладено арешт квартиру АДРЕСА_2.

Позивач вважає, що дана ухвала суду не була виконана внаслідок умисних дій відповідача ОСОБА_2 та співвідповідача ОСОБА_4, яким було відомо про подачу до суду заяви про забезпечення позову, в зв'язку з чим, з метою унеможливлення звернення стягнення на квартиру ними було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу, а тому на її думку він направлений на порушення публічного порядку та підлягає визнанню недійсним в силу ст. 228 ЦК України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначав, що договір купівлі-продажу від 10.11.2015 року укладений на порушення публічного порядку, який стосується заходів матеріально-правових інтересів позивача, що і є підставою для визнання такого правочину недійсним в силу положень ч. ч. 1 та 2 ст. 228 ЦК України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Верховний Суд України висловив вищезазначену позицію у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-1528цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент розгляду справи вироком суду, постановленим у кримінальній справі, чи іншими доказами встановлена вина відповідачів, яка виражена в намірі незаконно заволодіти нерухомим майном позивача.

ОСОБА_2 скористався своїми правами визначеними ЦК України, реалізувавши право власності на квартиру АДРЕСА_2, яке станом на момент укладання спірного договору купівлі-продажу обмежене не було.

За цих обставин не підлягають до застосування у спірних правовідносинах правові позиції ВСУ у справах № 6-605цс16 від 25.05.2016 року та № 6-2552цс16 від 18.01.2017 року на які в суді апеляційної інстанції посилався заявник.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З встановлених обставини по справі в діях відповідачів не вбачається наявність вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок, тому колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: