АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5866/17 Справа № 175/2438/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «АНСУ», ПАТ «ПУМБ» про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 23 червня 2008 року між ним та ЗАТ «ПУМБ» правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір №6558231, за умовами якого він отримав на строк до 23 червня 2015 року грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 21 985 доларів США зі сплатою процентної ставки 13,49% за користування кредитом. 16 липня 2013 року між, ПАТ «ПУМБ» та TOB «АНСУ» №1034/44 було укладено договір №1034/44 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «АНСУ» прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості, на підставі кредитного договору № 6558231 від 23 червня 2008 року. Вважає, що вказаний договір відступлення права вимоги № 1034/44 від 16 липня 2013 року порушує його права, оскільки відповідно умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю (ст. 1 п. 3.1) та згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України Договір купівлі-продажу кредитного портфелю є договором факторингу, що є фінансовою послугою, за якою набувається відступлене право грошової вимоги до боржників, а саме суб'єктів господарювання. Договором купівлі-продажу кредитного портфелю відступлено право грошової вимоги до нього як боржника, який не є субєктом господарювання. Вважає, що договір факторингу є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 1034/44 від 16 липня 2013 року, укладений між ПАТ «ПУМБ» та TOB «АНСУ» в частині відступлення права вимоги за кредитним портфелем ОСОБА_2, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду від 21 червня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними» розяснено, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

З матеріалів справи вбачається, 23 червня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №6558231, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 21 985 доларів США на умовах цього договору, а позичальник зобов'язався використати його за цільовим призначенням (придбання транспортного засобу), сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені цим Договором (а.с.5-8,18).

16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ», як первісним кредитором, та ТОВ «АНСУ», як новим кредитором, було укладено Договір відступлення права вимоги №1034/44 (а.с.9-12).

Відповідно до п.1.1 цього Договору, протягом строку його дії та відповідно до Генерального Реєстру Боржників, Первісний кредитор зобов'язався відступити ОСОБА_1 кредитору свої права грошової вимоги за кредитними договори, які укладені між Первісним кредитором та фізичними особами, а ОСОБА_1 кредитор зобов'язався сплатити Первісному кредитору грошові кошти за відступлені останнім права. Дані про кожний Основний договір, Права по якому відступаються, дані про фізичну особу, Права відносно якої відступаються, остаточний розмір Прав визначаються Сторонами в додаткових угодах, які за вільним волевиявленням Сторін укладаються та підписуються згідно з формою, яка затверджена сторонами, в зазначені п. 5.1. цього Договору строки, і є невід'ємною частиною цього Договору. Сторони домовились, що перехід Права від Первісного кредитора до ОСОБА_1 кредитора відбувається в зв'язку з невиконанням Боржниками у повному обсязі або частково своїх зобов'язань перед Первісним кредитором на підставі Основних Договорів щодо, зокрема, повернення кредиту, сплати процентів, комісій, неустойки, інших платежів, передбачених умовами Основних Договорів та законодавства України.

Згідно з п. 1.2. цього Договору, Права вважаються відступленими Первісним кредитором ОСОБА_1 кредитору в дату Акта приймання-передачі Реєстру Боржників, який укладається одночасно з укладенням відповідної Додаткової угоди. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт приймання-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу Прав від Первісного кредитора до ОСОБА_1 кредитора та є невід'ємною частиною цього Договору. ОСОБА_4 Відступлення Прав за цим договором є дата підписання останнього Акту приймання-передачі Реєстру Боржників та відповідної Додаткової угоди за цим Договором у відповідності до графіку, зазначеного в пункті 5.1. цього Договору.

Згідно до витягу з Додаткової угоди №1 від 16 липня 2013 року до Договору відступлення прав вимоги №1034/44 від 16 липня 2013 року відбулось відступлення права вимоги від ПАТ «ПУМБ» до ТОВ «АНСУ», що була укладена між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 на загальну суму 74646 грн. 55 коп. (а.с.49, 50).

Як вбачається з договору №1034/44 від 16 липня 2013 року, при його укладенні сторони керувалися положеннями статей 512, 513, 514 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобовязанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вищевказаний договір від 16 липня 2013 року №1034/44 є договором відступлення права вимоги, і був укладений відповідно до вимог цивільного законодавства, та не порушує прав позивача, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності оскаржуваного договору є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді