Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/3719/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щербань Л.С.
Провадження № 22-ц/778/4076/17 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

Суддів: Крилової О.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначав, що з 2001 року він володіє об'єктом нерухомого майна - бурякосховище, літ. А, до складу якого входить:бурякосховище, літ. А та службова прибудова літ. а, за адресою: АДРЕСА_1

Даний об'єкт нерухомості при розпайовці майна КСП отримали у власність громадяни ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_14, у яких він придбав це майно. Між ними була домовленість, що при оформленні правовстановлюючого документа на нерухоме майно на свої імена, ними буде укладений договір купівлі-продажу.

У 2003 році Новоіванівською сільською радою Оріхівського району Запорізької області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.12.2003 року в рівних частках по 1/4 на ім'я ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_14

На протязі всього цього часу він володіє та користується об'єктом нерухомості і вважав себе його власником. Проте, вирішивши оформити договір оренди земельної ділянки під об'єктом нерухомості йому стало відомо, що троє співвласників майна померли і за життя вони так і не переоформили документи на його ім'я. На теперішній час в нього відсутні документи, які посвідчують право власності на вищезазначене нерухоме майно. Спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті співвласників майна, також ніяким чином не оформили своїх прав на дане майно.

Враховуючи вищевикладене просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - бурякосховище, літ. А, до складу якого входить бурякосховище, літ. А та службова прибудова літ. А, за адресою: АДРЕСА_1 з правом реєстрації у відповідних органах.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - бурякосховище, літ. А, до складу якого входить бурякосховище, літ. А та службова прибудова літ. А, за адресою: АДРЕСА_1 з правом реєстрації у відповідних органах.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про визнання права власності за набувальною давністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння об'єктом нерухомого майна - бурякосховище, літ.А, за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, село Новоіванівка, вулиця Запорізька, буд. 54а, тому суд вважав за можливе визнати за позивачем право власності на вказаний об'єкт за набувальною давністю.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

З доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що на підставі договору дарування ОСОБА_3 належить 1/2 частина бурякосховища, яке розташоване за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Новоіванівка, вул. Запорізька, 54-б (а.с. 78).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 11.11.2003 року №108 право власності на 1/2 частину бурякосховища оформлено на групу громадян ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_14 (а.с.72-73)

Згідно рішення Виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 16 від 12.02.2004 року оформлено право власності на нерухоме майно бурякосховище, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на власника майнового паю ОСОБА_4 у приватну спільну часткову власність. (а.с. 74).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 24 від 29.03.2004 року оформлено право власності на нерухоме майно бурякосховище, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на власника майнового паю ОСОБА_5 у приватну спільну часткову власність. (а.с. 76).

Згідно довідки Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області за № 281 від 27.09.2017 року на території колишньої Новоіванівської сільської ради знаходиться єдина і цілісна будівля бурякосховища (а.с. 80).

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність та його безперервність.

Зокрема володілець, за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в.ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном).

Право власності на стороні володільця, за давністю виникає поза волею та не залежить від волі колишнього власника. При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна знати, хто є власником майна (речі).

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, або особа яка володіє майном за волею власника і завжди знає хто є її власником.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що сам позивач стверджував про те, що попередні власники - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6., ОСОБА_15 продали йому спірне майно - бурякосховище, тобто він володіє майном за їх волею, підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.344 ЦК України у суду першої інстанції не було.

Окрім цього про відсутність правових підстав застосування вимог ст. 344 ЦК України свідчить рішення Виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 24 від 29.03.2004 року за яким оформлено право власності на нерухоме майно бурякосховище, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на власника майнового паю ОСОБА_5 у приватну спільну часткову власність. (а.с. 76),що виключає ознаку добросовісного заволодіння чужим майном.

Стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Доводи позивача про те, що він більше 10 років безперервно користується спірним майном, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на нерухоме майно та не є підставою для набуття такого права.

З огляду на вищевикладене, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував, що обставини на підтвердження позову позивачем доведені не були. Висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм процесуального і матеріального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

В силу вимог ч.1,5 ст.141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, має право на компенсацію за рахунок позивача судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею при подачі цієї скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користьОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати в сумі по 806 грн. кожному.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27.12.2017 року

Головуючий:

Судді: