АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/6877/14-ц
Провадження № 22-ц/792/487/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Лапко Ю.В.

з участю : позивача-відповідача ОСОБА_1, його представника, представників відповідача-позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/6877/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 29 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, в обґрунтування своїх вимог вказував, що перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 ними нажито спільне майно подружжя. Уточнивши свої вимоги, ОСОБА_1 просив поділити частину житлового будинку та господарських будівель по вул. Пушкінській,22 в м. Камянець-Подільський, що є спільною сумісною власністю, виділивши йому меншу кімнату розміром 17,6 кв.м. та господарську будівлю незакінчену будівництвом розміром 83,4 кв.м., в тому числі, технічне приміщення 28 кв.м., кладову - 20кв.м., кладову - 14 кв.м., кладову 13,2 кв.м., тамбур 8,2 кв.м. ОСОБА_2 виділити більшу кімнату, розміром 24,9 кв.м., кухню 12,6кв.м., санвузол розміром 3,6кв.м., передпокій, розміром 24,2 кв.м.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 також звернулася до суду з позовом про розподіл спільного майна, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 1/8 частину будинку № 4 по вул. Чайковського в м. Ужгороді з відповідною частиною надвірних будівель та споруд в результаті розподілу спільного сумісного майна, придбаного за час шлюбу. Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року обидві справи обєднані в одне провадження.

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду ще з одним позовом про розподіл спільного майна, в якому просила визнати за нею та ОСОБА_1 за кожним окремо право власності по ? частини газової плити та кухонної стінки, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_1, обєднати в одне провадження даний позов із поданими вже раніше позовами.

_______________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції ОСОБА_3 Провадження № 22-ц/792/487/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 48

Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду від 21 липня 2016 року клопотання ОСОБА_2 задоволено та обєднано в одне провадження подану нею позовну заяву про розподіл спільного майна подружжя з раніше поданим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

В серпні 2016 року ОСОБА_2 подала ще один позов, в якому просила визнати за нею та ОСОБА_1 за кожним окремо право власності по ? частини спального гарнітуру та електричної швейної машини «Подільська», що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 м . Камянець-Подільському.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, встановлено порядок користування незавершеною будівництвом квартирою за № 3 в будинку по вул. Пушкінській, 22 м. Камянця-Подільського при якому в користування ОСОБА_1 виділити кімнату площею 17,6кв.м., господарську будівлю незавершену будівництвом площею 83,4 кв.м., що складається з технічного приміщення площею 28 кв.м., кладової площею 20 кв.м., кладовою площею 14 кв.м., кладовою площею 13,2 кв.м., тамбура площею 24,9кв.м.,кухню площею 12,6кв.м., санвузол площею 3,6кв.м., передпокій площею 24,2 кв.м.

В задоволенні позовів поданих ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 5131грн.

ОСОБА_2 не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що висновок суду щодо неможливості поділу обєктів нерухомого майна, оскільки вони не прийнятті в експлуатацію є неприйнятним, тому що в ході розгляду справи було надано достатньо доказів щодо державної реєстрації права власності на квартиру № 3 та № 4 в будинку № 22 по вул. Пушкінській в м. Камянець-Подільському, як два окремих обєкта нерухомості після проведеної реконструкції та введення в експлуатацію згідно Декларації про готовність до експлуатації обєкта від 04.12.2015. Крім того, на кожну квартиру нею було отримано свідоцтво про право власності, тому зазначені квартири підлягають розподілу як спільне сумісне майно подружжя. Також, зазначає апелянт, що згідно рішення суду ОСОБА_1 передано в користування майно, яке належить ОСОБА_4, оскільки земельна ділянка під забудову по вул. Пушкінській 22 в м. Камянець-Подільському була придбана ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу та саме вона здійснила будівництво будинку за вказаною адресою і отримувала всі необхідні дозвільні документи від органів місцевого самоврядування. На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні її позовних вимог та не прийнято до уваги її доводи, що 15.01.2007 вона надала ОСОБА_1 нотаріально завірену заяву, згідно якої дала згоду на укладення договору про купівлю її чоловіком частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за № 4, розташованого на вул. Чайковського у м. Ужгороді, при цьому було зазначено, що гроші на придбання обєкта нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя, а тому придбане майно підлягає розподілу. Оскільки сторони придбали ? будівлі, то при розподілі частка кожного із них складає по 1/8 частині.

Апелянт не погоджується з висновком суду щодо відмови у виділенні їй газової плити та електричної швейної машини, оскільки ОСОБА_1 не надав жодних доказів, що дане майно було придбано ним до шлюбу, а тому зазначене майно має бути поділено між ними, але погоджується з висновком суду щодо залишення у її власності кухонної стінки та спального гарнітуру.

Також на думку апелянта судом невірно визначено розмір судового збору, оскільки судом не було встановлено дійсної вартості спірного майна.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задоволити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 та ч. 2, ст. 309 підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині поділу квартири АДРЕСА_3 та встановлюючи порядок користування даною квартирою і відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/8 частину будинку № 4 по вул. Чайковського в м. Ужгороді, суд першої інстанції виходив з того, що квартири АДРЕСА_3 реконструйована, її загальна площа складає 104,1 кв.м., хоч і не прийнята в експлуатацію, однак можливо визначити порядок її користування, а 1/8 частина будинку № 4 по вул. Чайковського в м. Ужгороді придбана не за рахунок спільних коштів подружжя.

Однак такий висновок суду не відповідає ні обставинам справи, ні позовним вимогам позивача.

Як встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20 травня 1989 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування в шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 2001 року було придбано квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 22,2 кв.м, жилою площею 15,8 кв.м., право власності на яку було оформлено за ОСОБА_2

В цей же день, 28 березня 2001 року сторонами за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 2001 року було придбано квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 44 кв.м, жилою площею 39,3 кв.м., право власності на яку було теж оформлено за ОСОБА_2

25 січня 2007 року сторонами за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2007 було придбано ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по вул. Чайковського, 4 в м. Ужгород, право власності на яку було оформлено за ОСОБА_1

В 2015 року у встановленому законом порядку ОСОБА_2 здійснила реконструкцію квартиру АДРЕСА_3, яка у встановленому законом порядку була прийнята в експлуатацію і зареєструвала своє право власності на дану квартиру та 14 грудня 2015 року отримала свідоцтво про право власності. Після реконструкції загальна площа квартири складає 40,4 кв.м., а житлова 17,6 кв.м.

Також в 2015 року у встановленому законом порядку ОСОБА_2 здійснила реконструкцію квартиру АДРЕСА_4, яка у встановленому законом порядку була прийнята в експлуатацію і зареєструвала своє право власності на дану квартиру та 15 грудня 2015 року отримала свідоцтво про право власності. Після реконструкції загальна площа квартири складає 40,4 кв.м., а житлова 12,6 кв.м.

Крім того, 20 січня 2015 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Пушкінській, 22 в м. Камянець-Подільському, площею 0,0358 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в послідуючому ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 23 січня 2015 року продала вказану земельну ділянку ОСОБА_4

На підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 6 квітня 2015 року ОСОБА_4 отримала дозвіл на реконструкції господарської споруди по вул. Пушкінській, 22 в м. Камянець-Подільському в житловий будинок, а на підставі декларації про готовність до експлуатації обєкта було прийнято в експлуатацію житловий будинок по вул. Пушкінській, 22 в м. Камянець-Подільському, загальною площею 85,5 кв.м., житловою 30 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради від 21 січня 2016 року № 86 зі змінами від 11 лютого 2016 року вказаному житловому будинку присвоєно адресу: вул. Пушкінська, 22 «в» в м. Камянець-Подільському, яке під час розгляду справи в Апеляційному суді рішенням виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради від 23 березня 2017 року № 329 було скасовано.

Однак право власності на житловий будинок по вул. Пушкінській, 22 в м. Камянці-Подільському, загальною площею 85,5 кв.м., житловою 30 кв.м. на даний час зареєстровано за ОСОБА_4

Як вбачається з позову, позивач просив суд поділити в натурі частину житлового будинку та господарських будівель за адресою : вул. Пушкінська, 22 в м. Камянець-Подільському, тобто фактично просив суд поділити в натурі саме квартиру № 3 і № 4 за даною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, після реконструкції квартира № 3 за вищевказаною адресою є однокімнатною квартирою, загальною площею 40,4 кв.м., житловою 17,6 кв.м.АДРЕСА_5 є однокімнатною квартирою, загальною площею 40,4 кв.м., житловою 12,6 кв.м., отже зі всією очевидністю дані квартири кожну окремо неможливо поділити в натурі, доказів щодо можливості поділу в натурі позивачем не надано, а отже слід дійти до висновку, що спірні квартири кожна окремо є неподільною річчю.

Так відповідно до ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірна квартира № 3 саме є такою річчю, оскільки її поділ без втрати цільового призначення неможливий.

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Така ж правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

З огляду на вищевикладене, відсутність між сторонами згоди на сплату компенсації половини вартості кожної з квартир та ті обставини, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованого ОСОБА_2 варіанту поділу квартир, а саме виділення йому квартири № 4, а ОСОБА_2 квартири № 3, ОСОБА_1 не виявив бажання мати у власності одноособово одну з квартир, наполягав на поділі житлових приміщень за своїми позовними вимогами, а саме з розрахунку розмірі житлового приміщення 104 кв.м., що є неможливим при відсутності такого обєкту нерухомості як спільного майна подружжя, та те, що квартири є неподільною річчю в розумінні ст. 183 Цивільного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на квартири № 3 і № 4 в будинку № 22 по вул. Пушкінській в м. Камянець-Подільському по 1/2 в ідеальних частках та залишення даних квартир у спільній частковій власності сторін.

При цьому суд першої інстанції, встановивши порядок користування житловим приміщенням, вийшов за межі позовних вимог, адже позивач просив суд, поділити житлове приміщення по вул. Пушкінській, 22 в м. Камянець-Подільському в натурі, а не визначати порядок користування ним.

Також суд першої інстанції безпідставно вирішив передати в користування ОСОБА_1 господарську будівлю незавершеного будівництва, площею 83, 4 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, на час ухвалення судового рішення вказана будівля після реконструкції в 2015 році була прийнята в експлуатацію як житловий будинок по вул. Пушкінській, 22 «в» в м. Камянець-Подільському, загальною площею 85,5 кв.м., житловою 30 кв.м. та власником даного житлового будинку є ОСОБА_4 Отже суд надав ОСОБА_1 в користування неіснуючий обєкт нерухомості, який на час ухвалення рішення суду має статус житлового будинку та власником якого є ОСОБА_4, яка не була залучена до участі в справі як сторона чи третя особа.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування спірною квартирою підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову частково, а саме визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на квартири № 3 і № 4 в будинку № 22 по вул. Пушкінській в м. Камянець-Подільському по 1/2 в ідеальних частках та залишення даних квартир у спільній частковій власності.

Крім того відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Така ж правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17.

Нормами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів, що ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по вул. Чайковського, 4 в м. Ужгород придбана за особисті кошти ОСОБА_1, а судом першої інстанції було прийнято до уваги лише пояснення з цього приводу самого позивача.

В той же час під час придбання даної частини житлового будинку ОСОБА_2 подавала нотаріусу відповідно нотаріально завірену заяву про те, що вона дає згоду на укладення даного договору ОСОБА_1 та підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання цього обєкту нерухомості в м. Ужгород є спільною сумісною власністю подружжя, договір купівлі-продажу укладається в інтересах сімї, відповідає спільному волевиявленню подружжя, а придбана нерухомість буде обєктом права спільної сумісної власності як така, що набувається подружжям за час шлюбу.

Вказана заява ОСОБА_2 була надана нотаріусу та зберігається в матеріалах нотаріальної справи. Таку заяву ОСОБА_1 ніяким чином не спростував та при укладення правочину купівлі-продажу не оспорював, з нею погоджувався.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факт придбання вищевказаного обєкту нерухомості за особисті кошти, а навпаки є докази придбання даного майна за спільні кошти подружжя, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по вул. Чайковського, 4 в м. Ужгород підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову в цій частині.

Однак, що стосується позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за сторонами права власності на спільне майно подружжя по ? частині на газову плиту, кухонну стінку, спальний гарнітур та електричну швейну машину, то рішення суду про відмову в зустрічному позові в цій частині є правомірним.

П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як пояснив ОСОБА_1 він не заперечує, що кухонна стінка і спальний гарнітур є власністю ОСОБА_2, а газова плита та електрична швейна машина були придбані ним за особисті кошти ще до шлюбу.

В свою чергу ОСОБА_2 не надала достеменних та переконливих доказів, що газова плита та електрична швейна машина придбані за спільні кошти подружжя та є спільним сумісним майном подружжя, а отже за таких обставин її позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати пропорційно задоволених позовних вимоги позивача, який як інвалід другої групи звільнений від сплати судового збору. При цьому суд першої інстанції безпідставно визначив судовий збір в сумі 5131 грн., з врахуванням лише пояснень позивача, на думку якого варітьсь спірного майна складає 20 000 доларів США.

Під час розгляду справи оцінка спірного майна не була проведена, не встановлювалась вартість спірного майна, в справі відсутні жодні дані щодо такої вартості на час подачі позову та ухвалення судового рішення. Лише, як вбачається з договорів купівлі-продажу спірних обєктів нерухомості загальна вартість спірного нерухомого майна складає 50771 грн.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави складає 275 грн. 60 коп. пропорційно задоволених позовних вимоги позивача (551,2:2).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 29 листопада 2016 року в частині встановлення порядку користування незавершеною будівництвом квартирою за № 3 в будинку по вул. Пушкінській, 22 м. Камянець-Подільського, при якому в користування ОСОБА_1 виділити кімнату площею 17,6 кв.м., господарську будівлю незавершену будівництвом, площею 83,4 кв.м., що складається з технічного приміщення, площею 28 кв.м., кладової, площею 20 кв.м., кладової, площею 14 кв.м., кладової, площею 13,2 кв.м., тамбура, площею 24,9 кв.м., кухні, площею 12,6кв.м., санвузла, площею 3,6 кв.м., передпокою, площею 24,2 кв.м., відмови в зустрічному позові ОСОБА_2 про визнання за нею право власності на 1/8 частину будинку № 4 по вул. Чайковського в м. Ужгороді з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири № 3 в будинку по вул. Пушкінській, 22 м. Камянець-Подільський, залишивши 1/2 частини даної квартири у власності ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири № 4 в будинку по вул. Пушкінській, 22 м. Камянець-Подільський, залишивши 1/2 частини даної квартири у власності ОСОБА_2.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по вул. Чайковського, 4 в м. Ужгород, залишивши 1/8 частини даного житлового будинку у власності ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді : (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: ОСОБА_8