Справа №487/9280/14-ц 28.09.2017 28.09.2017 28.09.2017
Провадження №22-ц/784/2017/17
Єдиний унікальний номер 487/9280/14-ц
Номер провадження №22ц/784/2017/17
Суддя першої інстанції Щербина С.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого - Прокопчук Л.М.,

Суддів - Козаченка В.І., Самчишиної Н.В.

Із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

За участю: представника заявниці - ОСОБА_2,

державного виконавця - Квичак Т. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2017 року за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни,

В С Т А Н О В И Л А:

29 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Відділ ДВС) Квичак Т.Є.

ОСОБА_3 свою скаргу мотивувала тим, що 2 серпня 2016 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51806374 на підставі заяви представника стягувача та виконавчого листа у справі № 487/9280/14-ц, виданого 20 липня 2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва, про вселення ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до вказаної постанови, яку вона отримала поштою 10 серпня 2016 року, їй як боржнику надано строк до 9 серпня 2016 року для самостійного виконання рішення суду.

10 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Квичак Т.Є. винесено постанову про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 1 020 грн.

10 серпня 2016 року їй направлено вимогу державного виконавця за вих. № 22088/01.02-38/21, відповідно до якої її зобов'язали 16 серпня 2016 року бути присутнім при виконанні рішення суду про вселення ОСОБА_5 до спірної квартири. Цю вимогу вона отримала 17 серпня 2016 року, що підтверджується довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Заявниця, посилаючись на ці обставини, просить визнати дії державного виконавця Квичак Тетяни Євгенівни щодо направлення на адресу ОСОБА_3 вимоги державного виконавця № 22088/01.02-38/21 від 10 серпня 2016 року неправомірними та визнати незаконною та скасувати цю вимогу; визнати неправомірними дії цього ж державного виконавця по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору від 10 серпня 2016 року та скасувати її. (а.с. 1-5).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2017 року скаргу залишено без задоволення (а.с. 103-104).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення її скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 109-112).

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги.

Державний виконавець просила відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 2 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Квичак Т.Є. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51806374 на підставі заяви представника стягувача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та виконавчого листа по справі № 487/9280/14-ц, виданого 20.07.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва, про вселення ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_2. В цій постанові ОСОБА_3 запропоновано виконати рішення суду та надано строк до 9 серпня 2016 року для самостійного виконання рішення. Пунктом 3 постанови було передбачено наслідки невиконання рішення в наданий строк, а саме: при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк та ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання рішення із стягненням з боржника 1020 грн. виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом «Про виконавче провадження».

3 серпня 2016 року копія вказаної постанова була направлена на адресу боржника ОСОБА_3, яка надійшла до поштового відділення 5 серпня 2016 року та отримана особисто останньою 10 серпня 2016 року, що підтверджується довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», що не заперечував в судовому засіданні представник заявниці.

10 серпня 2016 року, враховуючи відсутність повідомлення про самостійне виконання рішення суду або поважність причини його невиконання, керуючись ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року ( надалі - Закону) державний виконавець Квичак Т.Є. розпочала примусове виконання рішення, а саме - вона вийшла за місцем виконання рішення суду, але двері спірної квартири ніхто не відчинив, доступу до квартири не надав, про що нею складено акт від 10.08.2016 року.

На підставі ст. 25 Закону державним виконавцем винесено постанову від 10 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 1 020 грн.

10 серпня 2016 року на адресу ОСОБА_3 направлено вимогу державного виконавця від 10 серпня 2016 року за вих. № 22088/01.02-38/21, де повідомлялось, що 16 серпня 2016 року відбудеться примусове виконання рішення суду про вселення стягувача з повідомленням того, що стягувач ОСОБА_5 перебуває в СІЗО, тому вселення буде проводитись за участю представника стягувача ОСОБА_6 Вказана вимога надійшла до поштового відділення 15 серпня 2016 року та отримана особисто ОСОБА_3 17 серпня 2016 року, що підтверджується довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

16.08.2016 року державним виконавцем було складено акт про те, що виходом державного виконавця за адресою спірної квартири було встановлено, що боржник ОСОБА_3 не виконала вимогу державного виконавця, зокрема, не надала письмове пояснення про неможливість виконання цієї вимоги з обґрунтуванням та підтвердженням дійсних причин.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанцій дійшов висновку, що під час виконання рішення суду державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, а тому права сторони виконавчого провадження ОСОБА_3 не були порушені.

Між тим колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Так, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-Х1У від 21 квітня 1999 року, редакція якого діяла на момент видачі виконавчого документа (надалі - Закон № 606-Х1У), визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб ( ч. 1 ст. 6 Закону № 606-Х1У).

Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону (ч. 2 ст. 6 Закону № 606-Х1У).

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Законом України «Про виконавче провадження» надано можливість боржнику добровільно виконати рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-Х1У у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у встановлений строк для добровільного виконання рішення воно не буде виконано боржником, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Як встановлено судом державний виконавець 2 серпня 2016 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 51806374. В цій постанові ОСОБА_3 було надано строк до 9 серпня 2016 року для самостійного виконання рішення.

Копію цієї постанови ОСОБА_3 отримала особисто 10 серпня 2016 року, тобто за межами строку, наданого для самостійного виконання.

10 серпня 2016 року державний виконавець розпочала примусове виконання рішення, не маючи достатніх підстав вважати, що боржник відмовився добровільно виконувати рішення суду.

В той же день на адресу ОСОБА_3 державним виконавцем було направлено вимогу, останню зобов'язано 16 серпня 2016 року бути присутнім при виконанні рішення суду про вселення ОСОБА_5 Вказана вимога була отримана особисто ОСОБА_3 17 серпня 2016 року, тобто після сплину дати, зазначеній у вимозі.

Отже, боржниця ОСОБА_3 не мала об'єктивної можливості виконати рішення суду у строки, зазначені у вимозі.

За такого колегія суддів вважає, що державним виконавцем порушені права боржника у виконавчому провадженні щодо реалізації права на добровільне виконання рішення суду.

Внаслідок порушення цих прав боржника державним виконавцем безпідставно була винесена постанова про сплату виконавчого збору

З огляду на встановлені обставини та зазначені правові норми, колегія суддів погоджується з доводами скарги про неправомірність дій державного виконавця щодо направлення ОСОБА_3 вимоги державного виконавця від 10 серпня 2016 року та винесення оскаржуємої постанови. При цьому колегія суддів вважає, що вимоги заявниці про визнання таких постанов незаконними є зайвими, оскільки дії державного виконавця щодо винесення цих постанов визнаються неправомірними, а як спосіб захисту порушених прав боржника достатньо скасування цих постанов.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушені норми процесуального права, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 КПК України ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 320 грн., сплаченого заявницею за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2017 року скасувати та постанови нову ухвалу про часткове задоволення скарги.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни щодо направлення на адресу ОСОБА_3 вимоги державного виконавця від 10 серпня 2016 року за вих. № 22088/01.02-38/21 про зобов'язання бути присутнім при виконанні рішення суду про вселення стягувача 16 серпня 2016 року.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни по винесенню постанови від 10 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 1 020 грн. та скасувати цю постанову.

Стягнути з Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 320 грн. судових витрат.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяті днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: