Справа №: 343/2121/17
Провадження №: 2/0343/858/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року м.Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого - судді Лицура І.М.,

секретаря - Бойків В.П.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду в Республіку Польща їх неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та надати дозвіл на виїзд дочки в цю країну без згоди відповідача ОСОБА_2 в період з 01.06.2018 року по 31.05.2019 року. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2008 року. Від даного шлюбу в них народилося троє дітей, двоє з яких є неповнолітніми: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.Після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували проживати разом, останній надавав кошти на утримання дітей. Однак, близько 3 місяців тому відповідач виселився від них, поїхав на роботу за кордон і з того часу перестав надавати допомогу неповнолітнім дітям, додому не телефонує, тому місце його перебування наразі їй невідоме. Ще в період, коли відповідач проживав з ними, він ніколи не цікавився життям дітей, не піклувався про духовний та освітній розвиток дочки, не підтримував матеріально, не відвідував батьківські збори в школі, йому взагалі дочка була байдужа. За таких обставин саме їй доводиться виховувати дочку самостійно, матеріально утримувати та належним чином піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Щоб матеріально забезпечити дітей, вона змушена періодично виїжджати на роботу в Республіку Польща на 1-2 місяці, де їй на період роботи надають житло, тому вона має можливість взяти з собою дочку ОСОБА_6. Оскільки літні канікули в дитини починаються з 01 червня 2018 року, то саме в цей період вона планує поїхати з дочкою за кордон в цю країну. Вважає, що це сприятиме не тільки відпочинку дитини від навчання, але й розширенню її світогляду та оздоровленню. Однак, відповідач, коли ще проживав з ними, не давав дозвіл на виїзд дочки за кордон без жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, а після того, як він їх покинув та поїхав за кордон і не надає про себе ніякої інформації, таку згоду останнього вона взагалі не має можливості отримати. Така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітньої дочки ОСОБА_6 шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства, для виїзду за кордон неповнолітній дитині необхідна згода обох батьків, то вона змушена звернутися до суду для отримання цього дозволу в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивачки згідно з угодою про надання правової допомоги адвокат Кажук В.Б. повністю підтримав заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини. Просив позов задоволити, постановити рішення, яким надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду в Республіку Польща її неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та надати дозвіл на виїзд дочки в цю країну без згоди відповідача ОСОБА_2 в період з 01.06.2018 року по 31.05.2019 року.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується оголошенням про виклик його до суду, опублікованим в газеті «Галичина» № 90 (5340) від 07.12.2017 року. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 281 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В статті 18 Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 157 даного кодексу передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п. 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 листопада 2008 року, що підтверджується рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2008 року в справі № 2-1070/2008 (а.с. 7).

Свідоцтво про народження (повторне) серії НОМЕР_2, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 30.03.2009 року (а.с. 6), підтверджує, що неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою сторін по справі.

Про те, що неповнолітня ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_1, свідчить довідка № 1893 від 10.10.2017 року, видана Шевченківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 8).

За таких обставин, врахувавши положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що виїзд неповнолітньої ОСОБА_4 за кордон для оздоровлення та відпочинку, відповідає її інтересам та не порушує прав батька, місце перебування якого невідоме, оскільки він ніякої участі в забезпеченні та вихованні дочки не приймає, а ненадання дозволу на своєчасне виготовлення відповідних документів та виїзд за кордон може негативно вплинути на позивачку та на її неповнолітню дочку.

При цьому, виходячи з аналізу вищевказаних норм чинного законодавства, якими передбачено можливість вирішення питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки в іншому випадку буде грубо порушено право батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріплене в ст.ст. 141,157 Сімейного кодексу України, суд вважає, що заявлений позов слід задоволити частково та надати позивачці дозвіл на виготовлення проїзного документу для виїзду та на виїзд за кордон - в Республіку Польща її неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, під час літніх канікул в період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року, без згоди її батька ОСОБА_2

На підставі наведеного, Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, ст.ст. 141,157 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, керуючись ст.ст. 259,263-265,281,282ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов задоволити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проїзного документу для виїзду її неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в Республіку Польща в період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року, без згоди її батька ОСОБА_2.

Надати неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий одноразовий виїзд за межі України до Республіки Польща в період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року без згоди її батька ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачка: ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Долинським РС УДМС України в Івано-Франківській області 10.12.2014 року.

Відповідач: ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя: