Справа № 454/2637/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

при секретарі Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначив, що він 03.05.2017 року позичив під письмову розписку відповідачу грошові кошти в сумі 108000 грн. строком до 15.05.2017р., а у разі неповернення до 15.05.2017р. року він зобов»язався повернути йому до 30.05.2017р. грошові кошти в сумі 175000 грн. Після закінчення вищезазначеного строку відповідач суму позики йому не повернув та на його неодноразові прохання добровільно повернути борг відповідач відмовився і до цього часу грошей йому не повернув. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму позики у розмірі 175000 грн. та 1754 грн. 3% річних, а також судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув. Під час розгляду справи позивач вимоги підтримав, в їх обґрунтування навів доводи аналогічні викладені в позовній заяві. Додатково повідомив, що перебував з ОСОБА_2 в дружніх відносинах і часто бував у нього в гостях. Так як він проживає у м. Дніпро приїхав до м. Львова по своїх особистих справах. Так, ОСОБА_2 в телефонній розмові попросив його позичити гроші для його власних потреб, на що він погодився і в м. Львів по вул. Городоцькій в кафе зустрівся з відповідачем та під письмову розписку позичив йому гроші в сумі 108000 грн. з терміном повернення 15.05.2017 року, а у разі неповернення до 15.05.2017 року він зобов»язався повернути гроші у сумі 175000 грн. до 30.05.2017 року. Оскільки в добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється повернути йому борг просив суд стягнути вказану суму з врахуванням 3% річних від суми позики.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про день, час та дату судового засідання. Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, надав суду пояснення в яких вказував, що до нього подзвонив ОСОБА_1 сказавши, що йому потрібна допомога та просив з ним зустрітися. Так, 03.05.2017р. вони зустрілися в м. Львів по вул. Городоцькій в кафе, де під тиском і примусом він власноруч написав розписку про те, що позичає гроші у сумі 108000грн. до 15.05.2017р., а у разі несвоєчасного повернення зобов»язується повернути суму 175000 грн. Проте грошей він не отримував. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши представника позивача та дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують правовідносини, що виникли з договору позики.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, 03.05.2017 року ОСОБА_1 позичив під розписку ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 108000 грн. терміном до 15.05.2017 року, а у разі несвоєчасного повернення до 15.05.2017 року зобов»язався повернути до 30.05.2017 року грошові кошти у сумі 175000 грн.

У розписці зазначено: сторони зобов»язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка позичена, зобов'язання повернути позикодавцеві борг у зазначений термін, особистий підпис позичальника та дата складення розписки.

За договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч.1 ст.1049 ЦК). Позика вважається поверненою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Зобовязання позичальника, а це сама позика й нараховані проценти за користування нею, так і проценти за прострочення виконання грошового зобовязання, припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобовязання. Про це також зазначено в ст. 599 ЦК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За договором позики на позикодавця покладається обовязок при прийнятті виконання зобов»язання (при поверненні позики) видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини), або повернути йому борговий документ, або в разі неможливості повернення (наприклад, коли він втрачений) такого документа вказати про це у виданій розписці. У свою чергу позичальник (боржник) має право затримати виконання зобовязання, якщо борговий документ позикодавець не повертає (ч.4 ст.545 ЦК). І навпаки, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку (ч.3 ст.545 ЦК).

Судом встановлено, що на даний час відповідачем позика за борговою розпискою від 03.05.2017 року в сумі 175 000 грн. позивачу не повернута, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеної розписки.

Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу вказаної суми позики відповідач в судовому засіданні не надав. Крім того, доводи відповідача про те, що він грошові кошти за борговою розпискою від 03.05.2017 року не отримував, і що відсутні докази, які б підтверджували факт передачі відповідачу грошової суми і те, що боргова розписка була написана під тиском позивача - суд не бере до уваги з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач ОСОБА_2 не оспорює в судовому засіданні, що боргова розписка від 03.05.2017 року написана і підписана ним власноруч.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка позичальника є борговим документом, який підтверджує укладення договору позики, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046,1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних від суми боргу 175000 грн. у сумі 1754 грн.

Із наданого позивачем розрахунку, встановлено, що розмір 3% річних від простроченої суми становить 1754грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення із відповідача боргу в сумі 175000грн. та 1754грн. 3% річних від суми боргу підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім цього, із дослідженого платіжного доручення від 06.10.2017р. встановлено, що при зверненні до суду із даними позовом позивачем сплачено 1767,54грн. судового збору та згідно квитанції від 03.11.2017р. сплачено 320грн. судового збору за вимогу щодо забезпечення позову, які згідно приписів ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 03 травня 2017 року в сумі 175 000 (сто сімдесят п»ять тисяч) грн. боргу та 1754 грн. трьох процентів річних від простроченої суми боргу.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2087 (дві тисячі вісімдесят сім) грн. 54 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення, протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Головуючий: Т. В. Струс