АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про визнання договору недійсним

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», поданою представником ОСОБА_4

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Український професійний банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 110 335,24 доларів США, в тому числі: 108 067,17 доларів США - заборгованість по строковому кредиту; 428,96 доларів США - заборгованість по простроченому кредиту; 490,46 доларів США - заборгованість по строкових процентах; 1 348,65 доларів США - заборгованість по прострочених процентах, мотивуючи тим, що відповідно до умов укладеного між ним та ОСОБА_3 кредитного договору, останній зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. Однак, свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яку Банк просить стягнути достраково з урахуванням нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

Справа № 753/14741/15-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/3387/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ф.А. Каліушко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Український професійний банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 18 лютого 2008 року між ВАТ «Український професійний банк» (правонаступником якого ПАТ «Український професійний банк») та ним було укладено кредитний договір №70, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що не поновляється з лімітом заборгованості 137 726,73 доларів США строком до 09 лютого 2029 року зі сплатою 13% річних. В подальшому сторонами вносилися зміни до кредитного договору. Позивач вважає, що даний кредитний договір укладений без додержання, в момент вчинення правочину, стороною вимог про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про захист s прав споживачів». Зазначив, що Банк порушив його права як споживача, а тому просив суд визнати недійсним кредитний договір укладений між ПАТ «Український професійний банк» та ним.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Український професійний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Український професійний банк» про визнання договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду (в частині відмови банку у задоволенні його позову), ПАТ «Український професійний банк» через свого представника подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, невірну оцінку доказів, просить рішення суду в частині відмови у позові ПАТ «Український професійний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмовивши у задоволенні первісного позову з підстав не направлення Банком на адресу боржника вимоги про усунення порушень перед поданням відповідного позову до суду мотивуючи таку відмову положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Хибним вважає висновок суду про те, що укладений кредитний договір є договором споживчого кредиту. Зазначено, що у судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що на момент подання позову у позичальника існувала заборгованість. Звернув увагу на те, що відповідачу було відомо про строки та суми, які щомісячно підлягали сплаті, адже він до 20.05.2015 року працював у ПАТ «Український професійний банк» на посаді начальника департаменту корпоративного бізнесу, яка передбачала у тому числі і надання кредитів фізичним особам. Вважає що Банк набув права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту у зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань за договором кредиту.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, рішення суду першої інстанції в частині відмови Банку у задоволенні позову просила залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Український професійний банк» про визнання договору недійсним сторонами не оскаржується, а тому його законність та обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в частині його оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Український професійний банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що наданий відповідачу кредит є споживчим, та оскільки позивач всупереч вимогам п.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 5.1 Договору кредиту не звертався до відповідача із попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту такі вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки відповідачем не порушувалися умови п. 5.1 кредитного договору № 70 від 18.02.2008 року, а позивач не має права вимоги на дострокове повернення всієї суми кредиту.

Проте колегія судів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції за наступних підстав.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання»(статті 530,631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.02.2008 року між ВАТ «Український професійний банк», правонаступником якого є ПАТ«Український професійний банк», та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №70, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що не поновлюється з лімітом заборгованості 137 726,73доларів США, зі сплатою 13 % річних, строком до 09.02.2029 року.

23.02.2012 року між ПАТ«Український професійний банк» та ОСОБА_3 укладено Додатковий договір про внесення змін до Кредитного договору №70 від 18.02.2008 року, яким було змінено відкличну кредитну лінію, що не поновлюється на кредит, зменшено розмір кредиту до 123 326,73 доларів США, а додатковим договором про внесення змін до кредитного договору від 28.11.2014 р. змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами до 5 % річних.

Між тим, з 2009 року по 2014 рік Додатковими договорами від 08.05.2009p., від 29.04.2010p., від 14.03.2011p., від 07.09.2011p., від 05.09.2012p., від 25.04.2014p., від 07.08.2014p., від 28.11.2014 р. до Кредитного договору, графіки погашення заборгованості по кредиту викладались у новій редакції.

На виконання п. п. 1.1., 3.2. Кредитного договору та на підставі заяви позичальника на надання траншу від 18.02.2008р. Банк надав позичальнику грошові кошти в рахунок кредиту у розмірі 123 326,73 доларів США, шляхом видачі готівки з каси Банку, що підтверджується заявою на видачу готівки № 5053254 від 18.02.2008 р.

Згідно з умовами п.п. 1.1, 1.7 кредитного договору та п. 2 Додаткового договору про внесення змін до кредитного договору від 28.11.2014p., Позичальник зобов'язався забезпечити щомісячне погашення заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитними коштами у розмірі 5 % річних, а у разі порушення строків повернення кредиту Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати Банку подвійну процентну ставку, а саме - 10 % річних.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, зокрема здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 123 326,73 доларів США. До травня 2015 року відповідач виконував належним чином свої зобов'язання за договором. Але, в порушення умов Кредитного договору Позичальник з травня 2015 року не виконує прийняті на себе зобов'язання, у зв'язку виникла з чим виникла наступна заборгованість, яка складається з 428,96 доларів США - заборгованість по простроченому кредиту, 490,46 доларів США - заборгованість по строкових процентах; 1348,65 доларів США - заборгованість по прострочених процентах.

Із наданого ПАТ«Український професійний банк» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 03 серпня 2015 року ОСОБА_3 має загальну заборгованість за кредитним договором №70 від 18.02.2008 року у розмірі 110335,24 доларів США, в тому числі: 108 067,17 доларів США - заборгованість по строковому кредиту; 428,96 доларів США - заборгованість по простроченому кредиту; 490,46 доларів США - заборгованість по строкових процентах; 1348,65 доларів США - заборгованість по прострочених процентах.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на час звернення банку до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (серпень 2015 року) не здійснював щомісячне погашення кредиту протягом лише трьох місяців, а саме у травні, червні, серпні 2015 року.

Дійсно, умовами п.п. 5.1. 5.7 Кредитного договору визначено, що у разі порушення позичальником умов кредитного договору (несвоєчасного повернення отриманого кредиту та сплати процентів за його використання), Банк має право достроково стягнути наданий кредит, проценти по ньому та інші витрати. Таке ж право надає банку і норма матеріального права, а саме ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку зазначивши, що ПАТ«Український професійний банк» не набув права вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, оскільки такого права банк набув, а пред'явлення позову до суду свідчить саме про пред'явлення банком вимоги про дострокову сплату заборгованості.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що Банк не направив на адресу позичальника попереднє повідомлення щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту не дає підстав вважати, що банк у зв'язку із цим не має права вимоги на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитом, оскільки Банк діяв в межах закону, подав до суду позовну заяву про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, чим фактично повідомив позичальника про необхідність дострокового повернення усієї суми заборгованості за кредитним договором.

Але, при вирішенні питання про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором, колегія суддів дану вимогу задовольняє лише частково та стягує з відповідача лише прострочену та строкову заборгованість, яка існувала у відповідача на час звернення банку до суду. Колегія суддів, відповідно до посилань Європейського суду у своїх рішеннях, у даному випадку дотримується балансу інтересів сторін у даному спорі, а саме інтересів банку та інтересів позичальника, який є менш захищеним ніж кредитор. Так, тривалий час відповідач належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором і тільки з травня 2015 року він не виконує прийняті на себе зобов'язання. Сума заборгованості, що утворилася на час звернення банку до суду з даним позовом за травень, червень, липень 2015 року є незначною (сума заборгованості складає 2 268,57 доларів США, а саме: 428,96 доларів США - заборгованість по простроченому кредиту, 490,46 доларів США - заборгованість по строкових процентах, 1348,65 доларів США - заборгованість по прострочених процентах) у порівнянні із загальною сумою заборгованості за кредитом, яку Банк вимагає достроково стягнути (110 335,24 доларів США).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Банк не позбавлений права звернення до суду із позовом про стягнення з позичальника заборгованості за даним кредитним договором за період, починаючи з серпня 2015 року, у разі невиконання останнім своїх зобов'язань за Кредитним договором №70 від 18.02.2008 року. Колегія суддів зазначає, що таке рішення суду не буде свідчити про те, що по даному предмету спору, з даних підстав є рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки суд відмовляє банку у достроковому стягненні усієї суми заборгованості лише тому, що така вимога, на думку суду, є передчасною, враховуючи інтереси позичальника, який до травня 2015 року належним чином виконував свої зобов'язання за договором.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ПАТ«Український професійний банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1276,73 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року в частині відмови Публічному акціонерному товариству «Український професійний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» 428, 96 доларів США заборгованості по простроченому кредиту, 490, 46 доларів США заборгованості по строкових процентах 1348, 65 доларів США заборгованості по прострочених процентах, а також судовий збір у розмірі 1276, 73 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: