Справа № 565/1598/17
Провадження № 2/565/465/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковальчук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м.Вараш Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 з наступними вимогами: розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 10 серпня 1999 року (актовий запис №174 від 10 серпня 1999 року), та стягнути з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 (одної третьої) частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що протягом останніх трьох років шлюбні відносини між нею і чоловіком поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного їх припинення. Згідно з доводами ОСОБА_1 сторони ніколи не вели спільного бюджету, кожен з них самостійно розпоряджався своїми доходами. На теперішній час, як зазначила позивачка, вона і ОСОБА_2 проживають разом, проте шлюбні відносини між собою не підтримують, спільного господарства і спільного бюджету не ведуть. Згідно з твердженнями ОСОБА_1 наразі між нею і відповідачем відсутнє будь-яке взаєморозуміння через протилежні погляди на шлюб, сімю та взаємні обовязки. При цьому позивачка вказала, що ОСОБА_2 не виконує сімейні обовязки як подружжя та не забезпечує дотримання сімейних цінностей, перестав розуміти свою дружину і сутність проблем, які виникають у їх сімї, не підтримує моральну атмосферу в сімї на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. За таких обставин, ОСОБА_1 не вбачає можливості підтримувати в подальшому сімейні відносини між ними, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивачка обґрунтовує тим, що на даний час вона має постійне місце роботи, вже майже 25 років працює вчителем у Вараській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №4, проте неспроможна самостійно без участі відповідача утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та забезпечувати його належний матеріальний рівень. Згідно з доводами ОСОБА_1 ОСОБА_2 не належно виконує покладений на нього чинним законодавством обовязок щодо утримання та піклування неповнолітньої дитини, хоча є працездатним і фінансовоспроможним. При цьому позивачка зазначила, що відповідач має постійне місце роботи, працює у відокремленому підрозділі «Рівненська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»», має задовільний стан здоровя та інших осіб, окрім їхнього спільного сина, на утриманні не має. Вказаними обставинами ОСОБА_1 доводить спроможність ОСОБА_2 сплачувати в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 (одної третьої) частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання сторони не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 29 вересня 2017 року від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в суд надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі.

Окрім цього, зі змісту вказаної письмової заяви позивачки від 29 вересня 2017 року слідує, що ОСОБА_1 повністю підтримує вказані позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання непонолітньої дитини. Згідно з доводами позивачки подружжя не примирилося, причиною розірвання шлюбу із відповідачем є відсутність взаєморозуміння між ними та протилежність поглядів на шлюб, сімю та обовязки подружжя. ОСОБА_1 також зазначила, що їхня неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є єдиним утриманцем ОСОБА_2 і самостійно утримувати дитину без допомоги відповідача вона не має змоги з врахуванням потреб дитини у звязку з його навчанням.

Відповідач повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 (одної третьої) частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, про що зазначив у письмовій заяві від 29 вересня 2017 року. Зміст вказаної письмової заяви від 29 вересня 2017 року свідчить, що ОСОБА_2 визнав зазначені позивачкою обставини про те, що причиною розірвання їх шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними та протилежність поглядів на шлюб, сімю та обовязки подружжя. Відповідач також підтвердив факт недосягнення сторонами примирення.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю.

Враховуючи зазначені письмові заяви сторін від 29 вересня 2017 року, суд дослідив і оцінив у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини необхідно задоволити в повному обсязі.

Такий висновок суду грунтується на наступних встановлених фактичних обставинах.

10 серпня 1999 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали між собою шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 10 серпня 1999 року зроблено запис за №174. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ГЮ №020451, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 10 серпня 1999 року.

09 травня 2000 року у сторін народився син ОСОБА_3, який на момент вирішення спору є неповнолітньою дитиною. Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №090601, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 18 травня 2000 року (запис за №204 від 18 травня 2000 року).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та доводів сторін, викладених у письмових заявах від 29 вересня 2017 року, судом встановлено, що між подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відсутнє взаєморозуміння, між ними існує протилежність поглядів на шлюб, сімю, та обовязки подружжя, сторони фактично не підтримують сімейно-шлюбних відносин між собою та не ведуть спільного господарства і бюджету. Дані обставини призвели до фактичного припинення їх шлюбу. На момент розгляду судом даної справи примирення ОСОБА_1 та ОСОБА_2І не відбулося. Відновити сімейно-шлюбні стосунки та зберегти шлюб сторони обопільно не бажають. Наведені обставини свідчать, що подальше шлюбне життя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та збереження їх шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін.

Отже, зазначені фактичні обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

При вирішенні цієї частини спору суд застосував наступні правові норми.

Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін.

Окрім цього, судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є студентом першого курсу інституту хімії та хімічних технологій Національного університету «Львівська політехніка» денної форми навчання та закінчує навчання в цьому навчальному закладі у червні 2021 року. Таким чином, неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення повноліття потребує матеріального забезпечення з боку своїх батьків.

З матеріалів справи слідує, що позивачка працює вчителем у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №4 м.Вараш Рівненської області. Довідка управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області №415 від 14 вересня 2017 року свідчить, що сукупний розмір доходу ОСОБА_1 у виді заробітної плати за період часу з вересня 2016 року до серпня 2017 року включно становить 86973 (вісімдесят шість тисяч девятсот сімдесят три) грн. 54 коп. Зазначений розмір доходу позивачки є недостатнім для забезпечення повноцінного фізичного та духовного розвитку неповнолітньої дитини без участі в цьому відповідача - батька дитини.

Згідно з довідкою відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»» №3778 від 15 вересня 2017 року ОСОБА_2 працює у вказаному підприємстві начальником зміни цеху атомної електростанції, сукупний розмір його доходу у виді заробітної плати за період часу з березня 2017 року до серпня 2017 року включно після здійснення утримання податків та обовязкових зборів становить 149985 (сто сорок девять тисяч девятсот вісімдесят пять) грн. 10 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини аргументовані неналежним виконанням відповідачем батьківського обовязку щодо утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також працездатністю і спроможністю ОСОБА_2 щомісячно надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині у розмірі 1/3 (одної третьої) частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Зазначені обставини в даному випадку визнані відповідачем. Доказів, які б спростовували доводи позивачки, не здобуто. Таких даних ОСОБА_2 суду не надано.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 (одної третьої) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Правовими підставами для прийняття судом рішення в цій частині є наступні норми матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог, передбачених в ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

При розгляді даної цивільної справи та прийнятті цього рішення суд застосував також норми процесуального права.

Так, згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З врахуванням наведеного, судом встановлено, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини необхідно задоволити, оскільки докази справи свідчать, що у даному випадку визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та з огляду на такі обставини підлягає прийняттю.

Виходячи з викладеного, на підставі ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст.112, 180, ч.3 ст.181, ст.182, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, керуючись ст.ст.4, 60, ч.1 ст.61, ч.ч.1, 3 ст.88, ч.4 ст.174, ч.3 ст.208, ч.ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218, ч.3 ст.222, ч.1 ст.223, ч.1 ст.294, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 10 серпня 1999 року, запис за №174 від 10 серпня 1999 року, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 (одної третьої) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя О.І.Горегляд