Справа № 720/490/17-ц
Провадження № 2/720/386/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Вівчар Г.А.. за участю секретаря судового засідання Єфтемій О.М.,

сторін по справі: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ТОВ «Хортиця»,

- про стягнення заборгованості по заробітної плати, суд,-

встановив:

Представник позивача звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 1856 грн. 80 коп..

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ДП ТОВ «Хортиця» згідно наказу № 15-к від 04.01.2016 року.

При звільнені 11.07.2016 року із займаної посади підприємство не розрахувалось в повному обсязі з позивачем за 7 робочих днів липня 2016 року та не виплатив компенсацію за роботу у вихідні дні, а саме 02, 09, та 10 липня 2016 року, до виконання якого його було залучено.

Посилаючись на ст.. 43 Конституцію України, ст.ст. 72, 116, 117 КЗпП України та ст.. 1, 2 Закону України «Про оплати праці» представник позивача просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця» яка знаходиться за адресою м. Чернівці. вул.. Головна 204Д/56, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість по заробітної плати в сумі 1856 грн. 80 коп..

В попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в попередньому судовому засіданні предявлений позов позивача визнала в повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем ухвалюється у попередньому судовому засіданні судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведенного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Матеріалами справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ДП ТОВ «Хортиця», що підтверджується трудовою книжкою серії АФ № 125116 заповнена 04.01.2016 року на імя ОСОБА_4.

Згідно наказів № 15 від 04.01.2016 року та 17/16 від 11.07.2016 року, ОСОБА_4 був прийнятий та звільнений з посади водія експедитора Дочірнього підприємства ТзОВ «Хортиця».

З довідки про доходи видана ТОВ ДП «Хортиця» громадянину ОСОБА_4 вбачається, що за період роботи з січня 2016 року по липень 2016 року загальна сума його доходу становить 18850 гривень 00 копійок, на місяць його заробітна плата становила 3000 грн. 00 коп., однак в липні з 21-м робочим днем йому було нараховано лише 1000 гривень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» за робітня плата є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входять компенсаційні виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати передбачена ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто підприємство зобовязана виплатити компенсацію працівникові за роботу у вихідні дні у грошовій формі в подвійному розмірі, або надати іншій день відпочинку.

Так, відповідно до табеля обліку використання робочого часу в період з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року позивач ОСОБА_4 відпрацював сім робочих днів та 02, 09, 10 липня 2016 року у вихідні дні.

Згідно з порядком, визначеним постановою № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадку передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути обчислені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі днів а число відпрацьованих робочих днів, а у випадках передбачених чинних законодавством на число календарних днів за цей період.

Встановлено, що всупереч вимогам ст.116 КЗпП України при звільненні позивача з роботи підприємство не виплатило заробітню плату позивачеві за 7 робочих днів та за 3 дня роботи у вихідні дні, в наслідок чого випливаючи з даного розрахунку сума заборгованості на сьогоднішній день складає 1856 грн. 80 коп.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_4 хоча був звільнений з підприємства відповідача, проте заробітну плату та всі суми, що йому належать, не отримав, аналізуючи в сукупності правові норми та викладені докази позивача в їх сукупності прихожу до висновку, що відповідач має перед позивачем заборгованість в розмірі 1000 грн. за відпрацьовані 7 робочих днів липня 2016 року, а також в розмірі 856 грн. 80 коп. у вигляді компенсації за роботу у вихідні дні а саме 02, 09, та 10 липня 2016 року, також беручі до уваги що вказані обставини відповідачем не оспорюються, як й розмір заборгованість, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця» яка знаходиться за адресою м. Чернівці. вул.. Головна 204Д/56, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість по заробітної плати в загальній сумі 1856 грн. 80 коп..

Крім того, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Оскільки позивач, звертаючись до суду з цим позовом, що випливає із трудових правовідносин, відповідно до вимог чинного законодавства України звільнений від сплати судового збору, суд, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця» на користь держави судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп..

Керуючись ст.. 10,59,60,61,130, 208-218 ЦПК,ст..47,49, 116, 117, КЗпП, ст. 2, 47 Закону України «Про оплату праці», с. 1, 3, 5 Закону України «Про судовий збір»

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця» яка знаходиться за адресою м. Чернівці. вул.. Головна 204Д/56, індекс: 58000 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 заборгованість по заробітної плати в сумі 1856 грн. 80 коп..

Стягнути судовий збір з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця» яка знаходиться за адресою м. Чернівці, вул.. Головна 204Д/56, індекс: 58000 в сумі 640 грн. 00 коп. на рахунок ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача ГУ Державної казначейської служби України в м. Києві, Код Банку отримувача (МФО) 820019, № рахунку отримувача 0001 , код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.