Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1271//17 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.А.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенко Е.А.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої Анастасії Володимирівни на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року у справі за скаргою заступника прокурора Запорізької області на дії державного виконавця заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої Анастасії Володимирівни про повернення виконавчого документу виконавчого документу стягувачу, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року заступник прокурора Запорізької області звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця - заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої Анастасії Володимирівни про повернення виконавчого документу виконавчого документу стягувачу

В скарзі зазначено, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 13.09.2016 року у справі № 2-689/11, постановленим за позовом заступника прокурора Запорізької області до ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння 3/1000 частини комплексу, філії ЗАТ «Приазовкурорт» санаторію «Кирилівка» -дерев'яний корпус АДРЕСА_1, та повернення її у державну власність.

З метою його примусового виконання Якимівським районним судом Запорізької області 18.11.2016 року видано виконавчий лист № 2-689/11 (№ 2/330/3/2016). Зазначений виконавчий документ із заявою про примусове виконання судового рішення від 19.12.2016 № 05/3-2483-11 прокуратурою Запорізької області в порядку п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано до Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області . 03.01.2017 року прокуратурою області отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2016 року №21321 на тих підставах, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Зазначене рішення держвиконавця вважає необгрунтованим та незаконним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Згідно з п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Перелік заходів примусового виконання судового рішення передбачено ст. 10 Закону.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону до заходів примусового виконання судового рішення віднесено вилучення в боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано ст. 60 Закону.

Прокурор під час пред'явлення позову, а також суд під час ухвалення рішення, керувались ст. 388 ЦК України, якою визначено конкретний .спосіб захисту цивільних прав. Відтак судовим рішенням передбачено спосіб його виконання - «витребувати та повернути майно». Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», - «вилучення та передача предметів» стягувачу.

Ст. 16 ЦК України та іншими нормами ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав як «вилучення та передача предметів». У свою чергу, глава 29 ЦК України не передбачає іншого способу захисту прав власника, який позбавлений володіння річчю, ніж «витребування».

Зазначене свідчить про необхідність розширеного тлумачення поняття «вилучення та передача предметів» як способу примусового виконання судового рішення про витребування майна. Саме такий спосіб виконання забезпечить у повному обсязі поновлення порушених інтересів власника, оскільки вилучення у боржника і передача предметів стягувачу дозволить останньому в повній мірі реалізовувати правомочність володіння переданим майном, якої він був позбавлений.

Судом видано виконавчий лист, який повністю відповідає резолютивний частині судового рішення, останнє в силу ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі або визнання відповідного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 369 ЦПК України. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець у разі незрозумілості для нього судового рішення або у разі ускладнення його виконання має право звернутися до суду із заявою про роз'яснення рішення суду в порядку ст. 31 Закону або встановлення способу його виконання в порядку ст. 33 Закону.

Посилаючись на ці обставини, просили рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання заступника начальника Якиміського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої А.В. від 23.12.2016 року № 21321 визнати неправомірним; зобов'язати державного виконавця Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області прийняти до виконання виконавчий лист № 2-689/11 (№ 2/330/3/2016), виданий Якимівським районним судом Запорізької області 18.11.2016 року, про витребування та повернення майна

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року скарга задоволена.

Рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої Анастасії Володимирівни від 23.12.2016 № 21321 визнано неправомірним.

Зобов'язано державного виконавця Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області прийняти до виконання виконавчий лист № 2-689/11 (№ 2/330/3/2016), виданий Якимівським районним судом Запорізької області 18.11.2016, про витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 3/1000 частини комплексу, філії ЗАТ «Приазовкурорт» санаторію «Кирилівка» -дерев'яний корпус АДРЕСА_1, та повернення його у державну власність.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєва А.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Суд першої інстанції, вірно застосувавши положення ст.ст. 383-387 ЦПК України, норми Закону України «Про виконавче провадження», дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги. Фактичні обставини встановлені судом повно та об'єктивно, підтверджуються матеріалами справи. Встановленим обставинам та зібраним у справі доказам суд першої інстанції надав належний правовий аналіз, що відображено в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 і ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Обов'язковий характер судового рішення, постановленого іменем держави, підкреслює авторитет судової влади і сприяє утворенню в Україні режиму законності. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, що ст. 6, докладно описуючи надані сторонам процесуальні гарантії - справедливий, відкритий і швидкий розгляд, - залишила реалізацію судових рішень без захисту.

Відсутність гарантій виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії сторонам на справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Встановлено, що 18 листопада 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист на виконання судового рішення від 13 вересня 2016 року про задоволення позову заступника прокурора Запорізької області і витребування із володіння ОСОБА_4 3/1000 частини комплексу, філії ЗАТ «Приазовкурорт» санаторію «Кирилівка» -дерев'яний корпус АДРЕСА_1, та та повернуто її у державну власність. В якості стягувача у виконавчому листі зазначено Фонд державного майна України, інтереси якої представляє Прокуратура Запорізької області .(а.с.201).

19.12. 2016 року вказаний виконавчий лист пред'явлено прокурором до виконання Якимівському РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області для примусового виконання (а.с.202).

23.12.2016р. заступник начальника Якимівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області прийняв повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що судове рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання (а.с. 200).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положенням ст. 5 Закону України « Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02.06.2016примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею З Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно з п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Перелік заходів примусового виконання судового рішення передбачено ст. 10 Закону №1404-VIII від 02.06.2016, пунктом 3 якого до таких заходів віднесено вилучення у боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано ст. 60 Закону.

Прокурор під час пред'явлення позову, а також суд під час ухвалення рішення, керувались ст. 388 ЦК України, якою визначено віндикаційний спосіб захисту цивільних прав - витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме : вилучення та передача предметів стягувачу.

Враховуючи те, що судом видано виконавчий лист, який відповідає резолютивній частині судового рішення, стягувачем зазначено відповідний державний орган, в інтересах якого прокурором заявлявся позов, судове рішення в силу ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі або визнання відповідного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 369 ЦПК України.

У разі, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, то в порядку ст. 221 ЦПК України суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, або в порядку ст. 373 ЦПК України може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Враховуючи названі положення закону та встановивши, що правами, передбаченими п.10 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не скористався, суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість скарги прокурора і неправомірність дій державного виконавця.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону і обставинам справи являються безпідставними

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване повідомлення було прийнято у відповідності до вимог Закону, являються неспроможними, оскільки фактично зводяться до неправильного тлумачення змісту резолютивної частини рішення суду першої інстанції, хоча вказана процесуальна дія відноситься виключно до компетенції суду, який зазначене рішення ухвалив.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звернення до суду за роз'ясненням судового рішення це не обов'язок, а право державного виконавця, не спростовує висновків суду першої інстанції про неправомірність дій державного посадовця.

Порушене право позивача захищено у спосіб, передбачений законом, зокрема ст.388 ЦК України. Застосування законодавцем у п.3 ч.2 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» такої примусової процесуальної дії, як вилучення, замість витребування, як це передбачено ст.388 ЦК України, не є підставою для висновку про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення із застосування віндикації не підлягає примусовому виконанню.

За змістом вказаної норми права витребування із чужого незаконного володіння полягає не тільки у фактичному вилученні нерухомості, а й у відновленні відповідного запису в Єдиному державному реєстрі права власності на нерухоме майно.

Отже, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 13.09.2016 у справі № 2-689/11 на підставі виконавчого листа № 2-689/11 (№ 2/330/3/2016), виданого Якимівським районним судом Запорізької області 26.10.2016, підлягає примусовому виконанню в порядку п. 3 ч. 1 ст. 10. ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», про що зазначалось у заяві прокуратури області про примусове виконання судового рішення від 19.12.2016 № 05/3-2483-11.

Відповідно до ч. ч.1-3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Принцип обов'язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони обов'язкові для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка має виконувати покладені на неї функції.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувані прокурором дії державного виконавця являються неправомірними, а доводи виконавчої служби в апеляційній скарзі зводяться до незгоди із висновками суду за результатами розгляду скарги та намаганням у будь-який спосіб зволікати із виконанням рішення, направленого на захист інтересів держави, тому відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.307, 312 п.1, 313,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої Анастасії Володимирівни відхилити.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 2-689/11

Провадження №22ц/778/1271//17 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.А.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенко Е.А.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої Анастасії Володимирівни на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року у справі за скаргою заступника прокурора Запорізької області на дії державного виконавця заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої Анастасії Володимирівни про повернення виконавчого документу виконавчого документу стягувачу, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника начальника Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Волобуєвої Анастасії Володимирівни відхилити.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: