У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 4 січня 2016 року він подав до прокуратури Харківської області заяву про кримінальне правопорушення та просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомості відносно заступника 2-го слідчого відділу прокуратури Харківської області Ковальова А.В. У порушення вимог ст. 214 КПК України прокуратура Харківської області відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесла, тому він був вимушений звернутись зі скаргою до слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року скарга була задоволена, прокуратуру Харківської області зобов'язано внести вказані відомості за його заявою до ЄРДР.

Позивач зазначав, що бездіяльністю прокуратури щодо не реєстрації його заяви про злочин в ЄРДР та покриванням злочинців йому завдано моральних страждань, оскільки такі дії органів прокуратури спонукали його до оскарження бездіяльності до суду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 6 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й задовольнити його позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що факт звернення позивача до суду внаслідок не внесення прокуратурою відомостей до ЄРДР за його заявою, не може свідчити про завдання йому моральної шкоди. Крім того, кримінальне провадження, яке було внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_3, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, виходив із того, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки позивач просить стягнути грошові кошти на відшкодування завданої йому моральної шкоди не з прокуратури Харківської області, з якою службова особа, яка допустила бездіяльність, перебуває у трудових відносинах, а з Державної казначейської служби України, що не передбачено ст. 1172 ЦК України.

Проте погодитись із такимивисновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 4 січня 2016 року ОСОБА_3 на прийомі звернувся до прокуратури Харківської області із заявою про кримінальне правопорушення та просив внести до ЄРДР відомості відносно заступника 2-го слідчого відділу прокуратури Харківської області Ковальова А.В. за ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року задоволено скаргу ОСОБА_3 і уповноважених осіб прокуратури Харківської області зобов'язано внести відомості за його заявою від 4 січня 2016 року до ЄРДР.

21 січня 2016 року за заявою ОСОБА_3 від 4 січня 2016 року до ЄДРД внесено відомості за ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 364 КК України щодо протиправних дій заступника начальника 2-го слідчого відділу прокуратури Харківської області Ковальова А.В. під час досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 За результатами проведеного досудового розслідування кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях заступника начальника 2-го слідчого відділу прокуратури Харківської області КовальоваА.В. складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 364 КК України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в чч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212, 316 ЦПК України взагалі не перевірив доводи позивача та не з'ясував чи завдано йому моральної шкоди внаслідок дій посадових осіб органів прокуратури, які встановлені судовим рішенням.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У пп. 1, 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України передбачено, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги та вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зазначив відповідачами: прокуратуру Харківської області, Державну казначейську службу України та просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Тобто, по суті позовної заяви і вчинених відповідачем процесуальних дій вбачається, що фактично відповідачем у справі є, зокрема, і прокуратура Харківської області, проте районний суд не уточнив пред'явлені вимоги до прокуратура, тому в силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог закону не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не дали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Крім того, при новому розгляді справи судам необхідно звернути увагу на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року № 6-440цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права, згідно з якою визначено підстави та суб'єкт відповідальності за завдану шкоду.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 6 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик