Справа № 136/868/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" жовтня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. Будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом, вона, ОСОБА_1, спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем. Відповідач є також дочкою спадкодавця, що доведено рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року, відповідно до якого було встановлено, що ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_2 Відповідач також використала своє право на спадкування шляхом подачі заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини в межах строку визначеного законодавцем. Позивач вважає, що відповідач має бути усунена від права на спадкування після смерті батька за рішенням суду, так як ухилялась від виконання свого обов'язку щодо утримання батька, оскільки ні матеріальної, ні будь - якої іншої допомоги батьку не надавала, тощо, отож є негідним спадкоємець, у той час як вона, ОСОБА_1, добросовісно виконувала свій обов'язок перед спадкодавцем щодо його утримання, тому вважає, що її права порушено, у зв'язку із чим звернулась до суду із даним позовом з метою захисту своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, свою позицію аргументували у письмовому запереченні, що додане до матеріалів цивільної справи, відповідно до якого просять у позові відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів перебування спадкодавця у безпорадному стані, не доведено фактів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував матеріальної допомоги та просив про неї у відповідача, а також те, що остання, маючи змогу надати батькові допомогу, умисно ухилялась від її надання.

Суд, вислухавши пояснення сторін спору, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Липовець помер ОСОБА_3, в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.12). Після його смерті відкрилась спадщина.

З матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не вчинив. Своїм правом на спадкування скористалась позивач, будучи дочкою спадкодавця, в підтвердження чому є свідоцтво про її народження (а.с.6), про розірвання шлюбу (а.с.7), Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.8), свідоцтво про шлюб (а.с.9). Позивач спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також подала заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини (а.с.30).

Факт родинних стосунків відповідача із спадкодавцем підтверджено рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року, відповідно до якого було встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, був рідним батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане рішення суду набрало законної сили 18 листопада 2016 року.

За матеріалами спадкової справи, відповідач використала своє право на спадкування шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку (а.с.31).

Наведене свідчить, що сторони цього спору є спадкоємцями однієї черги спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину за матеріалами спадкової справи - відсутні.

Позивач вважає, що відповідач є негідним спадкоємцем, а тому має бути усунена від права на спадкування після смерті батька, оскільки ухилялась від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

З огляду на зміст зазначеної норми закону суд, вирішуючи таку справу, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Частиною першою статті 172 СК України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син, зобов'язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Вказаний обов'язок закріплений і у ст.51 Конституції України, відповідно до якої під піклуванням мається на увазі не лише матеріальна допомога батькам, але й моральна підтримка.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що ОСОБА_3 проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1, де з ним постійно проживали та були зареєстровані позивач та її сім'я (чоловік та двоє дітей), що доведено записами у Домовій книзі (а.с.13-16), довідкою виданою органом місцевого самоврядування (а.с.17, 18).

ОСОБА_3 був особою похилого, непрацездатного віку, пенсіонером (пенсійне посвідчення а.с.11).

Як слідує із інформації, що була витребувана судом за ухвалою суду від 07.07.2017 року (а.с.87), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в період з 2012 року по 2015 рік хворів ІХС, атеросклеротичним атеросклерозом, СН ІІ А, ФК ІІ, гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертензивне серце, гіпотрофія лівого шлуночка. Атрофічні зміни головного мозку. Змінена енефалотація ІІ-ІІІ ст. Правобічна вправлена пахова гила. Поліп жовчного міхура. Дифузні зміни паренхіми панкреас. Кіста правої нирки. Виразкова хвороба пре пілоричної частини шлунку. Отримував постійне амбулаторне лікування, на стаціонарному лікуванні не перебував, помер вдома ІНФОРМАЦІЯ_4 року, розтин не проводився, причина смерті: хронічна серцево - судинна недостатність, кардіосклероз атеросклеротичний.

Згідно показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які були допитані судом в порядку ст.180 ЦПК України, які є родичами померлого та сусідами, судом встановлено, що ОСОБА_3 останнім часом (більше року до двох років) дуже хворів, про що їм достовірно було відомо та вони могли за цим відкрито споглядати та про це їм говорив ОСОБА_3, оскільки довідувались до нього. А останніх кілька місяців ОСОБА_3 взагалі був прикутий до ліжка, у зв'язку з чим потребував постійного стороннього догляду, тому усі турботи про батька лягли на плечі позивача ОСОБА_1, яка й займалась доглядом за батьком, забезпеченням усім необхідним, незважаючи на те, що вона ще й працювала. Також вказали, що їм достовірно відомо, що відповідач живе зовсім неподалік від місця проживання батька, у АДРЕСА_2, тобто через декілька хат неподалік, однак ніякої взагалі турботи не виявляла зі своєї сторони по відношенню до батька, а ні матеріальної чи іншого будь - якої допомоги не пропонувала та не надавала. Про похилий вік, безпорадний стан ОСОБА_3 мало було бути відомо відповідачу ОСОБА_2 проте жодного разу остання не виявила бажання навіть довідатись до батька.

Встановлені судом обставини підтверджують безпомічність ОСОБА_3, неспроможність його своїми силами через похилий вік та тяжку хворобу матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим він потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, що доводить факт перебування спадкодавця в безпорадному стані та потребу спадкодавця в допомозі, хоча б моральної якщо не матеріальної, яку як встановлено відповідачка не мала змоги надавати.

Згідно довідок виданих Іллінецьким об'єднаним УПФУ у Вінницькій області (а.с.56), ОСОБА_3 отримував пенсію; згідно інформації виданої ТОВ «Липовецьке» (а.с.59), ОСОБА_3 мав у власності земельну ділянку, за яку отримував орендну плату і розмір його доходів значно перевищував доходи відповідачки.

Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які приходяться відповідачеві сином та відповідно матір'ю, в свою чергу теж підтвердили обставини на які посилалась позивачка в підтвердження своїх позовних вимог. Зокрема вказані свідки суду пояснили, що покійний ОСОБА_3 за життя підтримував з ними теплі відносини і часто приходив до них додому, однак за рік до смерті перестав ходити. Ні відповідачка ОСОБА_2 ні вони свідки не цікавились, чому покійний перестав до них ходити, а про поганий стан його здоров»я вони взагалі не знали.

Враховуючи обставини справи, оцінюючи всі докази в сукупності та розташування місця проживання покійного ОСОБА_3 по відношенню до місця проживання відповідачки ОСОБА_2 а саме проживання фактично поряд і можливість спостерігати за територією домогосподарства покійного з території свого домогосподарства, традиції добросусідва, суд вважає пояснення відповідачки ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, щодо відсутності інформації про стан здоров»я покійного ОСОБА_3 -неправдивими. Їх твердження, що покійний ОСОБА_3 постійно відвідував їх будинок і безпричинно перестав до них ходити, а вони при цьому не з»ясовували причин його відсутності не витримують будь-якої критики з точки зору здорового глузду і людського розуміння.

Пояснення відповідача стосовно того, що вона не мала можливості надавати матеріальну допомогу спадкодавцеві в силу свого тяжкого матеріального становища, тому й не навідувалась до батька, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обов'язок повнолітніх дітей піклуватись про своїх батьків включає не тільки матеріальне забезпечення.

Також суд вважає доведеною обставину ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, оскільки її бездіяльність, незацікавленість життям та здоров'ям батька, який є особою похилого віку та в силу своєї хвороби прикутим до ліжка, незважаючи на давність хвороби, слід розцінювати як дії, що спрямовані на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу батьку, у тому числі й моральну, який її потребував, тобто таке ухилення відповідача пов'язане з винною поведінкою, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Урахувавши поведінку відповідача, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги батькові, її необхідність для спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання нею встановленого законом обов'язку, суд дійшов висновку, що відповідач є негідний спадкоємець, яка ухилялась від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, і ця обставина встановлена судом в розумінні належних та допустимих доказів, що були перевірені судом.

За таких обставин, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що позов підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.88 ЦПК України..

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 172 СК України, ст. 1224 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Липовець, Липовецького району, Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко