Справа № 347/203/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої -судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

адвокатів: Воротньов І.В., Андрусяк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 55980,00грн., для здійснення підприємницької діяльності, про що свідчить укладений договір. ОСОБА_4 зобов»язався повернути позивачу суму коштів сплачуючи у рівних частках по 3110грн. кожного місяця до повного погашення суми боргу. На неодноразові вимоги про повернення коштів відповідач погасив частину боргу в сумі 15980грн., тобто заборгованість по позичці станом на 11.01.2015р. стала в розмірі 40000грн. В подальшому відповідач перестав відповідати на дзвінки та СМС. Вважає, що відповідач повинен сплатити йому суму боргу в розмірі 40000,00грн. із врахуванням суми втрат від інфляції в розмірі 24109,69грн., суму 3% річних в розмірі 3061,00грн., суму процентів за користування позикою в розмірі 19939,52грн. та судові витрати в сумі 773,54грн. Просить позов задоволити.

Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, що жодних грошових коштів ОСОБА_4 у позивача, для здійснення підприємницької діяльності не отримував та договір позики грошей не укладав. А ним проводилася виплата за придбаний автомобіль та він думав, що договір укладений саме з цього приводу. Просять в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Як встановлено в судовому засіданні 11.09.2014р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики грошей, згідно якого ОСОБА_4 позичив у позивача 55 980грн. з терміном повернення не пізніше ніж до 10 квітня 2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3 даного договору передбачено, що повернення позиченої суми здійснюється позичальником рівними частками - по 3110грн. щомісяця 10 числа протягом 18 місяців, починаючи з 10 жовтня 2014р.

Згідно ч.2ст.1050ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

А відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач порушив умови договору та не погасив суму позики в термін вказаний в договорі, а погасив частину боргу в сумі 15980грн., тобто заборгованість по позичці на даний час становить 40000грн.

Даний факт підтверджується договором а.с.62, де на зворотній стороні вказувалось повернення коштів відповідачем та позивач особисто розписувався про їх отримання.

Що стосується надання відповідачем квитанцій про перерахування коштів на адресу дружини, нібито за погашення боргу за вказаним договором, то суд до уваги як підтвердження погашення суми по боргу не може взяти, оскільки квитанції адресовані не на ім"я ОСОБА_3

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, в судовому засіданні доведено, що відповідач порушив умови договору позики грошей, в результаті чого його заборгованість по позичці становить 40000грн. А також у відповідності до ст.625 ЦК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 3% річних від суми позики, яка згідно проведеного розрахунку становить 3061грн.

Що стосується суми втрат від інфляції в розмірі 24109,69грн. та суми процентів за користування позикою в сумі 19939,52грн., то в цій частині позову слід відмовити, оскільки дані вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не передбачені пунктами договору позики грошей від 11.09.2014р.

Крім цього, як зазначила в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5, її та позивачу не було відомо про те, що укладається договір позики грошей, оскільки жодних грошових коштів позивач не отримував, а тільки виникли відносини, що стосувалися автомобіля.

Також зазначила, що вона та її чоловік частину грошових коштів перераховували на рахунок банку, який був відкритий на ім"я ОСОБА_6, оскільки сам ОСОБА_3 знаходився за межами України, тобто якщо взяти до уваги всі квитанції, які знаходяться в них, то вказана сума боргу ними сплачена повністю.

Допитана судом як свідок дружина ОСОБА_6 зазначила, що кошти які перераховувались відповідачем на її рахунок, то вони жодного відношення до договору позики не мають, оскільки це кошти, які вона особисто позичала ОСОБА_4

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Також підлягають до задоволення судові витрати оплачені позивачем в сумі 773,54грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією від 30.01.2017р.

На підставі наведеного, ст.ст.630, 638, 640, 1046-1050 ЦК України та керуючись ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя с.Яворів, Косівського району, Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1 грошові кошти, а саме суму боргу в розмірі 40000,00 (сорок тисяч)грн., суму 3% річних в розмірі 3061,00 ( три тисячі шістдесят одна) грн., судові витрати в розмірі 773 ( сімсот сімдесят три) грн.54коп.

В частині стягнення з ОСОБА_4 сумивтрат від інфляції та суми процентів за користування позикою - відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І.Крилюк