Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/7311/16Головуючий у 1-й інстанції Шалагінова А.В.
Пр. № 22-ц/778/1395/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Зубкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, про визнання недійсними заповіту, довіреностей, договорів дарування,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом (а.в.м. 1-5) , в якому просив:

- визнати недійсною довіреність від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 на дарування частини квартири АДРЕСА_1, земельну ділянку та житловий будинок , що розташовані за адресою : АДРЕСА_2, посвідчену нотаріусом Кияницею Н.В. 08.07.2015 року, та зареєстровану в реєстрі за № 2446;

- визнати недійсною довіреність від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 на дарування цінних паперів , посвідчену нотаріусом Кияницею Н.В. 08.07.2015 року, та зареєстровану в реєстрі за № 2448;

- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Кияницею Н.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 2485;

- визнати недійсними договори дарування земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані за адресою : АДРЕСА_2, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчені нотаріусом Кияницею Н.В. 08.07.2015 року, та зареєстровані в реєстрі за № 2486 , 2487;

- визнати недійсним договір дарування цінних паперів, посвідчений нотаріусом Кияницею Н.В. 08.07.2015 р., та зареєстрованим в реєстрі за № 2488;

- визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_6, посвідчений нотаріусом Кияницею Н.В. 08.07.2015 року, та зареєстровані в реєстрі за № 2445.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2016 року провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито (а.в.м 6).

06 лютого 2017 року ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову (а.в.м 11-20), в якій просив накласти арешт на:

-квартиру АДРЕСА_1;

- житловий будинок АДРЕСА_2;

-земельну ділянку площею 0,0604 га за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),

що належать ОСОБА_2 на підставі договорів дарування, посвідчених нотаріусом Кияницею Н.В. 08.07.2015 року.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначав, що предметом позову є визнання недійсним правочинів щодо вищезазначеного нерухомого майна. Відповідач є власником вказаного майна, в нього знаходяться правовстановлюючі документи, а тому існує реальна вірогідність відчуження вищезазначеного майна, що зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року (а.в.м. 30-31) клопотання ОСОБА_4 задоволено.

З метою забезпечення позову ОСОБА_4 у цій справі накладено арешт на:

- квартиру АДРЕСА_1;

- житловий будинок АДРЕСА_2;

- земельну ділянку площею 0,0604 га за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при її постановленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.в.м. 36-) просив ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову від 06.02.2017 року скасувати.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області а.в.м. 46) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.48).

У судове засідання 13 квітня 2017 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи належним чином, у тому числі ОСОБА_2 через свого представника за договором - адвоката (а.в.м. 24-25) ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч.5 ЦПК України, та за допомогою інших засобів зв'язку (мобільного), що узгоджується із вимогами ст. 74 ч. 6 ЦПК України, (а.в.м. 50-52,55-58) відповідач ОСОБА_2 та третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В. не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В. подала апеляційному суду поштою повідомлення (а.в.м.53-54), в якому просила розглядати дану справу апеляційним судом без її участі.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила заяву третьої особи - нотаріуса задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю відповідача ОСОБА_2 та третьої особи - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В. за присутністю представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та представника останнього за договором - адвоката (а.в.м. 65-66) Аворник Л.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 151-153 ЦПК України та виходив із обґрунтованості останньої.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання правильно виходив з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, між сторонами у цій справі виник спір з приводу визнання недійсними довіреності від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 на дарування частини квартири АДРЕСА_1, земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_2, довіреності від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 на дарування цінних паперів, договору дарування вищезазначеної квартири, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, договорів дарування земельної ділянки та вищезазначеного жилого будинку, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, договору дарування цінних паперів, заповіту від імені ОСОБА_6 від 8 липня 2015 р.

Отже, позов позивача у цій справі стосується оспорювання договорів та заповіту, на підставі яких майно, на яке просить накласти арешт позивач, було відчужене ОСОБА_2

На підтвердження вимог про забезпечення позову представником позивача суду першої інстанції у цій справі надано Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що дійсно відповідач ОСОБА_2, громадянин Російської Федерації, станом на 04.02.2017 значиться власником вищезазначеного майна на підставі вказаних позивачем правочинів (а.в.м. 14-20).

З вищезазначених інформаційних довідок судом першої інстанції також правильно встановлено, що вказане майно перебуває під арештом, накладеним в межах кримінального провадження № 334/10703/15-к за ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя. В цей же час, як вказує представник позивача, сторони кримінального провадження не позбавлені права у будь-який час звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, з огляду на що загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі продовжує існувати.

Суд першої інстанції правильно вважав, що зазначені посилання представника позивача відповідають положенням ст. 174 КПК України, якою передбачено можливість звернення сторін кримінального провадження до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково. Також, суд першої інстанції правильно врахував і те, що на даний час в розпорядженні суду першої інстанції відсутня інформація про хід досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даній справі необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірне нерухоме майно. При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що арешт майна не перешкоджатиме господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, а також не порушить прав відповідача, оскільки арешт нерухомого майна не перешкодить праву відповідача володіти та користуватися цим майном.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Суд першої інстанції правильно вважав, що вищезазначений спосіб забезпечення позову позивача у цій справі є співмірним із заявленими позивачем у цій справі позовними вимогами, що відповідає вимогам ст. 152 ч. 3 ЦПК України.

У даному випадку арешт накладено судом першої інстанції на майно відповідача, яке є предметом спору сторін у цій справі, а тому не мала значення на час вирішення питання судом першої інстанції про забезпечення позову у цій справі у вищезазначений спосіб вартість цього спірного майна.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено із Інформаційних довідок з реєстру (а.в.м. 14-20), що вищезазначене майно перебуває під арештом, накладеним в межах кримінального провадження №334/10703/15-к за ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, виданою 14.12.2015 року, обтяжувач: прокуратура Запорізької області.

За загальним правилом, в силу вимог ч. 8 ст. 152 ЦПК України не допускається накладення арешту на майно, на яке накладено арешт відповідно до КПК України.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначене кримінальне провадження № 0004240 зареєстровано у ЄРДР 05.09.2015 року саме за заявою позивача у цій справі - ОСОБА_4 з приводу шахрайського заволодіння у тому числі ОСОБА_2 вищезазначеним майном його матері ОСОБА_6

Таким чином, особи, які беруть участь у цій цивільній справі та у вищезазначеному кримінальному провадженні, співпадають та накладення арешту на вищезазначене майно у цій цивільній справі не перешкоджає здійсненню вищезазначеного кримінального провадження.

Звідси, доводи відповідача в його апеляційній скарзі та його представника у судовому засіданні в апеляційному суді про те, що реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову позивача у цій справі не існує, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються матеріалами цієї справи.

Вбачається, що відповідач не міг відчужувати свого вищезазначеного спірного майна з часу відкриття провадження у цій справі у липні 2016 року лише з тих підстав, що з 2015 року на це майно було накладено арешт у вищезазначеному кримінальному провадженні.

Однак, суд першої інстанції правильно зазначав, що арешт на вищезазначене спірне майно у кримінальному провадженні може бути знятий у будь-який час.

Оскільки, за вимогами ст. 174 ч. 1 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_4 понесених ним судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 320,00 грн. (а.в.м.45) за подачу останньої до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року про забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Кочеткова І.В.