Головуючий суду 1 інстанції - Лизенко І.В.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 423/39/17
Провадження № 22ц/782/587/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Стахової Н.В., Яреська А.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.12.2015 року відповідач ОСОБА_4, порушуючи вимоги п. 31.4.5 (а,б) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), експлуатував автомобіль ВАЗ-21124, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_6, з несправністю у вигляді наявної на передній осі покришки із залишковою висотою малюнка протектора менше 1,6 мм та пошкодженнями на боковинах шин правого переднього та лівого заднього коліс. В цей день о 10-й водій ОСОБА_4, діючи в порушення вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), проявив неуважність та несвоєчасно відреагував на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого на проїзній частині вул. Куйбишева м. Гірське Попаснянського району Луганської області, поблизу крамниці «Saturn», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є батьком позивача і який переходив проїзну частину вулиці справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта №257 від 28.01.2016 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після наїзду на пішохода відповідач ОСОБА_4 на своєму автомобілі повіз його до лікарні, однак ОСОБА_7 приблизно через 20 хв. помер у салоні автомобіля до надання медичної допомоги.

Причиною смерті ОСОБА_7 стала ішемічна хвороба серця з переважним ураженням вінцевих артерій серця (атеросклеротичний коронарокардіосклероз), яка ускладнилася розвитком гострої серцевої недостатності; виявлені у ОСОБА_7 ушкодження не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв'язку з настанням його смерті. Психотравмуюча ситуація в ході ДТП могла бути провокуючим фактором до розвитку ускладнень у вигляді гострої серцевої недостатності наявної у ОСОБА_7 раніше ішемічної хвороби серця, тобто дана подія могла перебувати в опосередкованому причинно-наслідковому зв'язку з настанням його смерті. Гостра серцева недостатність з врахуванням даних матеріалів справи, у ОСОБА_7 розвинулася раптово і швидко призвела до настання смерті, що виключає можливість збереження його життя при можливо більш ранньому зверненні за медичною допомогою.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №19/113/9-1/37е від 03.03.2016 року в даній дорожній ситуації відповідач мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду на пішохода з моменту виникнення небезпеки; і з технічної точки зору дії водія автомобіля невідповідні технічним вимогам пункту 12.3 ПДР та знаходилися в причинному зв'язку із створенням аварійної ситуації і наїздом.

Аналіз дій водія та пішохода не вимагає спеціальних знань і може бути виконаний безпосередньо органами суду (слідства) відповідно до вимог ПДР.

29.04.2016 року постановою слідчого СВ Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито.

Позивач вважає, що з вини відповідача він втратив рідного батька, той помер не своєю смертю, а від дій ОСОБА_4, який внаслідок своєї неуважності на автомобілі наїхав на батька, спричинив йому фізичний біль, страждання та згідно вищезазначеного висновку судово-медичної експертизи - спровокував його смерть; був порушений звичний спосіб життя позивача, він досі знаходиться в шоковому стані від цієї трагедії; батько був членом родини позивача, опорою у всьому, надавав необхідну моральну і матеріальну підтримку, позивач турбувався та доглядав батька разом із сестрою; вони були дуже близькі, а майже через 40 днів після загиблі батька померла і мати позивача, не перенісши цієї втрати; підготовка до судового процесу займає у позивача певний час, зусилля та гроші.

Тому з урахуванням вказаних обставин і з посиланням на застосування до спірних відносин вимог ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1194, 1201 ЦК України позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь компенсацію за спричинену моральну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув його батько ОСОБА_7, у розмірі 150000 грн.

До відповідача Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», де було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_4 як володільця транспортного засобу ВАЗ-21124, реєстраційний номер НОМЕР_1, жодних вимог не заявлено.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 22 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 в особі свого представника, посилаючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши ці доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частиною статті 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тому, розглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом вірно встановлено і підтверджено матеріалами справи, що постановою старшого слідчого СВ Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області Сухіна П.С. від 29.04.2016 про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР 30.12.2015 за №0000978, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення (а.с. 135-136).

Досудовим розслідуванням, зокрема, встановлено, що 30.12.2015 водій ОСОБА_4, порушуючи вимоги п.31.4.5. (а,б) Правил дорожнього руху України, експлуатував автомобіль ВАЗ-21124, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_6, з несправністю у вигляді наявної на передній осі покришки із залишковою висотою малюнка протектора менше 1,6 мм та пошкодженнями на боковинах шин правого переднього та лівого заднього коліс. В цей день о 10-00 годині водій ОСОБА_4, керуючи даним автомобілем, рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год по проїзній частині зі слизьким дорожнім покриттям по вул. Куйбишева м. Гірське Попаснянського району Луганської області в бік вул. Белинського. Під час руху водій ОСОБА_4, діючи в порушення вимог п.12.3. ПДР України, проявив неуважність та несвоєчасно відреагував на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого на проїзній частині вул. Куйбишева м. Гірське Попаснянського району, поблизу крамниці «Saturn», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який переходив проїзну частину вулиці справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна в тім'яній ділянці зліва, садна у зовнішнього краю лівого ока, садна лівої щоки, садна в області кута нижньої щелепи зліва, садна зовнішньої поверхні правої гомілки, крововиливу в м'які тканини лобно-тім'яної ділянки зліва, крововиливу в м'які тканини спини на рівні 11-12 тіл грудних хребців, які згідно висновку судово-медичного експерта №257 від 28.01.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після наїзду на пішохода ОСОБА_4 на своєму автомобілі повіз його до лікарні, однак ОСОБА_7 приблизно через 20 хв. помер у салоні автомобіля до надання медичної допомоги.

Згідно висновку №19/21 від 12.04.2016 комісійної судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_7 встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи в Первомайському відділенні СМЕ на трупі ОСОБА_7 виявлені зазначені вище легкі тілесні ушкодження, які в прямому причинно-наслідковому зв'язку з настанням його смерті не перебувають. Причиною настання смерті ОСОБА_7 стала ішемічна хвороба серця з переважними ураженнями вінцевих артерій серця (атеросклеротичний коронарокардіосклероз), яка ускладнилася розвитком гострої серцевої недостатності. Згідно даних медичної карти амбулаторного хворого ішемічна хвороба серця у ОСОБА_7 була задовго до подій 30.12.2015. Психотравмуюча ситуація в ході ДТП могла бути провокуючим фактором до розвитку ускладнень у вигляді гострої серцевої недостатності наявної у ОСОБА_7 раніше ішемічної хвороби серця, тобто дана подія могла перебувати в опосередкованому причинно-наслідковому зв'язку з настанням його смерті. Гостра серцева недостатність з врахуванням даних матеріалів справи, у ОСОБА_7 розвинулася раптово і швидко призвела до настання смерті, що виключає можливість збереження його життя при можливо більш ранньому зверненні за медичною допомогою.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №19/113/9-1/37е від 03.03.2016 року в даній дорожній ситуації водію автомобіля ВАЗ-21124 з моменту виникнення небезпеки слід було керуватися технічними вимогами пункту 12.3 ПДР і водій мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоході шляхом застосування своєчасного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду на пішохода з моменту виникнення небезпеки; з технічної точки зору дії водія невідповідні технічним вимогам пункту 12.3 ПДР знаходилися в причинному зв'язку із створенням аварійної ситуації і наїздом; аналіз дії пішохода не вимагає спеціальних знань (а.с. 126-129, 130-134, 135-136).

Постановою судді Попаснянського районного суду Луганської області від 10.05.2016 р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. Відповідач визнаний винним у тому, що 30.12.2015 року о 10 годині у м. Гірське на вул. Куйбишева, керуючи автомобілем ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_1, на порушення вимог п.12.3 ПДР України, проявив неуважність та несвоєчасно відреагував на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 (а.с. 82).

Також по справі є встановленим, що позивач є сином ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтва про народження, свідоцтв про смерть (а.с. 46, 47, 48).

Вказані обставини ніким не оспорюються.

Спірні правовідносини виникли між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 з приводу відшкодування останнім позивачу моральної шкоди, завданої смертю батька останнього, в чому той вважає винуватим відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з їх необґрунтованості протягом розгляду справи, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між протиправним діянням ОСОБА_4 та смертю батька позивача ОСОБА_2 та його матері.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Законодавством установлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких особа зазнала внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії іншої особи. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності передбачений зв'язок між протиправною поведінкою та наслідками, що настали.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, відповідно до змісту вказаних норм, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов'язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з позовної заяви, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 посилався на перенесення ним тяжких душевних страждань внаслідок втрати батька з вини відповідача, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а також наступної смерті матері, яка не перенесла втрати свого чоловіка.

Тобто позивач підставою своїх позовних вимог визначив саме смерть батька, який помер, на його думку, не своєю смертю, а внаслідок дій відповідача, який спровокував його смерть наїздом на потерпілого, і саме вказані неправомірні дії відповідача викликали душевні страждання позивача, про що свідчить висновок комісійної судово-медичної експертизи.

Жодних інших підстав позову та доказів на підтвердження вказаних підстав позивачем не надано.

До цього ж зводяться і доводи апеляційної скарги.

Статтею 212 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з вказаної норми процесуального права, суд при вирішенні спору має встановлювати обставини, що мають значення для справи лише на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Довід апеляційної скарги про те, що суд не в повному обсязі надав правову оцінку обставинам скоєної відповідачем ОСОБА_4 ДТП, не відповідають дійсності, оскільки самі обставини судом встановлені у повному обсязі на підставі наданих сторонами доказів.

Те, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи №19/113/9-1/37е від 03.03.2016 року з технічної точки зору дії водія автомобіля ВАЗ-21124 невідповідні технічним вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв'язку із створенням ситуації і наїздом на потерпілого, в чому відповідача визнано винним постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, судом враховано, відповідачем визнається, але вказане стосується лише причинно-наслідкового зв'язку між цими протиправними діями відповідача та легкими тілесними ушкодженнями ОСОБА_7

Вказаними доказами не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між діями ОСОБА_4 та загибеллю, як вважає позивач, його батька ОСОБА_7

Висновку вказаної комісійної судово-медичної експертизи про те, що психотравмуюча ситуація в ході ДТП могла бути провокуючим фактором до розвитку ускладнень у вигляді гострої серцевої недостатності наявної у ОСОБА_7 раніше ішемічної хвороби серця, тобто дана подія могла перебувати в опосередкованому причинно-наслідковому зв'язку з настанням його смерті, і що гостра серцева недостатність з врахуванням даних матеріалів справи, у ОСОБА_7 розвинулася раптово і швидко призвела до настання смерті, судом вірно дана оцінка як припущенням.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її,завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом першої інстанції вірно не було встановлено наявності завдання позивачу моральної шкоди від вищевказаної ДТП та її зв'язку з діями ОСОБА_4

Випадки, коли право на відшкодування моральної шкоди належить не потерпілій особі, а особам - членам родини потерпілого, передбачені частиною 2 статті 1168 Цивільного

кодексу України.

Так, відповідно до вказаної норми ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Отже, лише у разі, якщо душевні страждання заподіяні смертю фізичної особи, члени її родини мають право на відшкодування моральної шкоди. Права на відшкодування моральної шкоди членам родини потерпілої особи у разі її каліцтва або іншого ушкодження здоров'я Цивільним кодексом України не передбачено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до змісту ст. 979 ЦК України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат (п. 27.1 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Звертаючи до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди, позивач одночасно зазначає, що витрати на поховання батька поніс не він, а його сестра, до того ж, взагалі будь-яких вимог до другого відповідача - Публічного акціонерного товариства «Страхової компанії «Еталон» він не заявляв і не ставив питання про стягнення з вказаного відповідача ані майнової, ані немайнової шкоди.

Довід про те, що право потерпілої сторони у деліктних правовідносинах стягувати завдану шкоду при наявності причинно-наслідкового зв'язку без встановлення його виду - як прямого, так і опосередкованого, є помилковим, оскільки в даному випадку жодним доказом, включаючи вказаний судово-медичний експертний висновок, не встановлений такий зв'язок взагалі.

За відсутності доведеності такого зв'язку протягом розгляду справи, не заслуговує на увагу і довід апеляційної скарги про обґрунтування підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди саме у розмірі 150000 грн.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а само по собі цитування позивачем статті 309 ЦПК України без зазначення конкретних допущених судом першої інстанції порушень, не є підставою для зміни або скасування рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22 травня 2017 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: