АПЕЛЯЦІЙНИЙСУДМІСТАКИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний -2», Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Житлово - будівельний кооператив «Молодіжний -2» про визнання права власності в порядку спадкування, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Справа №755/9635/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/6150/2017
Головуючий у суді першої інстанції: В.П. Гончарук
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
У червні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3, ЖБК «Молодіжний -2», КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування. Мотивували тим, що після смерті їх батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1. Після звернення у визначеному законом порядку до державного нотаріуса Десятої державної нотаріальної контори Сабадаш О.В., вони отримали постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.04.2016 року та 06.06.2016 року, у зв'язку із відсутністю відомостей про те, що майно належить спадкодавцю. Просили суд визнати недійсною угоду щодо набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, яке було оформлено на підставі довідки №285 від 20.05.1992 року, виданої ЖБК «Молодіжний-2» та просили суд визнати недійсним реєстраційне посвідчення від 17.12.1992 року, видане КП «БТІ», оскільки, з інформаційної довідки Київського міського БТІ, наданої на запит Десятої київської державної нотаріальної контори від 11.04.2016 року вбачається, що спірна квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі довідки виданої ЖБК «Молодіжний-2» від 20.05.1992 року №285, а відповідно у довідці зазначено, що громадянин ОСОБА_3 повністю вніс пайові внески за дану квартиру у 1984 році. Зазначене вважають неможливим так як відповідно до листа ЖБК «Молодіжний- 2» від 15.03.2016 року за №51 виплата пайових внесків відбувалась з 1972 року, в той час коли ОСОБА_3 був ще неповнолітнім та не мав можливості сплачувати пайові внески та вчиняти правочини. Крім того, позивачі у позові посилаються на те, що у довідці вказано, що дана особа є членом ЖБК «Молодіжний-2» з 1971 року, в той час коли він ще був неповнолітнім.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ЖБК «Молодіжний -2» про визнання права власності в порядку спадкування. Обґрунтовував свої вимоги тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у первісному позові оспорюють його право на частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3, яка йому повинна належати в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_11 та зазначають, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_3 є їхньою спадщиною після смерті батьків. Однак він набув у власність квартиру АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку, а частина квартири АДРЕСА_3 повинна належати йому як спадщина після смерті матері, та оскільки він у встановленому законом порядку звернувся у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_11, а нотаріус винесла постанову про відмову йому у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3, з підстав відсутності документів, що підтверджують право власності ОСОБА_11 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3, тому він змушений звернутись із цим позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ЖБК «Молодіжний -2», КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ЖБК «Молодіжний -2» про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_11 право власності на ј частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3, жилою площею 31,1 кв.м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невірну оцінку доказів.

В обґрунтування ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги як доказ протокол № 5 від 10.02.1992 року уповноважених членів ЖБК «Молодіжний -2», оскільки його зміст суперечить змісту довідки №285 від 20.05.1992 року. Вважає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин ст.137 ЖК УРСР, ст.ст.11,41,48 ЦК УРСР, постанову ради міністрів УРСР від 27.06.1972 року № 297, правила обліку громадян , які бажають вступити до ЖБК, затверджені постановою ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 05.06.1985 року №228, що потягло за собою прийняття незаконного рішення. Суд дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира №16 є власністю ОСОБА_3 оскільки зазначене спростовується витягом з рішення виконавчого комітету КМР народних депутатів від 21.11.1983 року, згідно із яким паєнакопичення було передано ОСОБА_12 ОСОБА_8 Таких доказів, як свідоцтво про право власності на житло, довідки БТІ, на підставі якої ОСОБА_3 набув права власності на квартиру не має у матеріалах справи, жодна із сторін на такі докази не посилалась, а тому вважає, що висновок суду не ґрунтується на доказах і є безпідставним. Звернув увагу на ту обставину, що ЖБК «Молодіжний -2» подано заяву про визнання первісного позову, яку суд не розглянув, чим порушив вимоги ч.4 ст.174 ЦПК України.

Зазначив також про те, що суд прийняв зустрічний позов у порушення визначеного законом порядку. Такий позов вважає необґрунтованим та безпідставним, не підтвердженим належними та допустимими доказами по справі. Первісний та зустрічний позов виникли із різних правовідносин, не пов'язаних між собою.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції апеляційну скаргу подав також ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невірну оцінку доказів. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є ідентичними доводам викладеним у апеляційній скарзі ОСОБА_1

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали подані ними апеляційні скарги, просять їх задовольнити з викладених підстав.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вважає їх безпідставними, рішення суду просить залишити без змін як законне та обґрунтоване.

ЖБК «Молодіжний -2», КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Колегія суддів вважала такі причини неявки неповажними, та з урахуванням повторного виклику цих осіб в судове засідання, на підставі вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності. Неявка цих осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що він є необґрунтованим, а доводи зустрічного позову вважав підтвердженими належними та допустимими у справі доказами, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову. Проте, колегія суддів не може погодитися з задоволенням судом зустрічного позову та погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні первісного позову виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивачі за первісним позовом) є рідними братами, батьками яких є померлі ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Померлі батьки позивачів перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відкрилася спадщина, у зв'язку із чим їх сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлих батьків. Державним нотаріусом відкриті спадкові справи № 99-2016 після померлого ОСОБА_8, та № 501/2016 після померлої ОСОБА_9

ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом з матір'ю та батьком проживали та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про смерть. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла дружина ОСОБА_12 - ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 є їхнім сином, що підтверджується свідоцтвом про народження. Померла матір позивачів ОСОБА_9 є їхньою дочкою. Тобто, померлі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є дідом та бабою позивачів ОСОБА_1. ОСОБА_3 є рідним дядьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

14.07.2016 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Одарченко Н.І. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері ОСОБА_11, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 14.07.2016 року, однак постановою від 23.08.2016 року йому відмовлено нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті матері на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 з мотивів відсутності правовстановлюючого документу на квартиру, що підтверджує право власності за померлою.

Так, спадкування в Україні здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки.

Положення статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_3, вона не є спадковим майном та не підлягає поділу. Передача ОСОБА_12, який повністю виплатив пай, паєнакопичення своєму сину на квартиру АДРЕСА_1, була здійснена згідно чинного на той час законодавства, та право власності ОСОБА_3 було зареєстровано в передбаченому на той час порядку. А ні ОСОБА_12, а ні його дружина ОСОБА_11 право власності свого сина - ОСОБА_3 на зазначену квартиру за своє життя не оспорювали.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони узгоджуються із матеріалами справи та встановленими судом обставинами справи, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.

Тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно - будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Положеннями пункту 23 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 17.12.1992 року (а.с.86 зворт т.1). Таке право власності набуте ним відповідно до встановленого на час порядку оформлення права власності, на підставі довідки ЖБК "Молодіжний -2" № 285 від 20.05.1992 року.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинний на момент набуття права власності ОСОБА_3 на квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Положення пункту 31 Постанови Пленуму Ради міністрів Української РСР «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» від 30.04.1985 року № 186, визначали, що член житлово - будівельного кооперативу має право за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь-кому з постійно проживаючих з ним членів сім'ї, які досягли вісімнадцятирічного віку або одружилися чи влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку.

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму ВСУ від 18.09.1987 року судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу, а пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до копії довідки від 30.06.1971 року, виданої ОСОБА_12, встановлено, що рішенням Виконкому № 1484 від 28.06.1971 року він затверджений членом ЖБК "Молодіжний - 2" на 3-х кімнатну квартиру і йому дозволяється внести кошти на розрахунковий рахунок кооперативу у розмірі 3 200,00 карб.

Так, 05 липня 1971 року ОСОБА_12 , як член ЖБК «Молодіжний-2», вніс кошти у розмірі 3 200,00 карб. на рахунок ЖБК «Молодіжний-2», про що свідчить копія квитанції № 400.

07.07.1971 року ОСОБА_12 сплатив вступний внесок до ЖБК «Молодіжний-2», що підтверджується копією квитанції № 312.

05.01.1972 року ОСОБА_12 отримав ордер на право зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 зі своєю сім'єю (він, дружина ОСОБА_11, дочка ОСОБА_9, син ОСОБА_3), що підтверджується копією ордеру. Згодом, в квартирі були зареєстровані чоловік ОСОБА_9 - ОСОБА_8 та їх сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У 1983 році ОСОБА_12 передав пай чоловіку доньки - ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 та передав саму кватиру з метою надання сім'ї доньки окремої квартири та у зв'язку з отриманням ним іншої квартири в цьому ж ЖБК про що свідчить копія витягу з рішення № 1882 Київської міської ради народних депутатів від 21.11.1983 року.

Так, відповідно до ордера, 10.04.1979 року ОСОБА_12 отримав ще одну квартиру АДРЕСА_3 на сім'ю, яка складалась з трьох осіб: він, дружина ОСОБА_11, син ОСОБА_3 Згодом в квартирі були зареєстровані дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_17 та їх донька ОСОБА_18

У 1985 році відбувся обмін квартирами між ОСОБА_8 та ОСОБА_12, а саме трикімнатна квартира № 16, де була зареєстрована сім'я ОСОБА_8, а саме він, дружина ОСОБА_9, сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була обмінена з двокімнатною квартирою №19, де були зареєстровані ОСОБА_12, його дружина ОСОБА_11, син ОСОБА_3, невістка ОСОБА_17 та онука ОСОБА_18. Внаслідок такого обміну ОСОБА_12 зі своєю сім'єю (5осіб) вселився до квартири АДРЕСА_1 по обмінному ордеру НОМЕР_3 від 12.11.1985 року, про що свідчить копія ордеру. ОСОБА_8, ОСОБА_9 з дітьми ОСОБА_1, ОСОБА_2, переселились з квартири № 16 до квартири АДРЕСА_3 та у 1986 році були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3, про що свідчить копія квартирної карточки, виданої ЖБК «Молодіжний-2».

За життя, а ні ОСОБА_12, а ні його дружина ОСОБА_11 зазначених правочинів не оспорювали.

Відповідно до копії виписки з протоколу № 5 зборів уповноважених членів ЖБК «Молодіжний-2» від 12.02.1992 року, ОСОБА_12 було виключено з членів ЖБК «Молодіжний-2» та прийнято до членів ЖБК «Молодіжний-2» ОСОБА_3 і переведено на нього особовий рахунок і паєнакопичення в сумі 5 929 карб. на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1. На підставі цього 20.05.1992 року головою правління ЖБК «Молодіжний-2» було видано довідку № 285, відповідно до якої ОСОБА_3 було оформлено його право власності на квартиру АДРЕСА_1, відповідно до реєстраційного посвідчення від 17.12.1992 року.

Отже, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 відповідно до реєстраційного посвідчення, що знайшло своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні передбачені законом підстави для визнання даного реєстраційного посвідчення недійсним. Зазначене нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 не входить до спадкового майна померлих ОСОБА_8 та ОСОБА_9, оскільки вона не перебувала у їхній власності. Померлі ОСОБА_12 (який раніше був членом ЖБК та власником особового рахунку по даній квартирі) та його дружина ОСОБА_11 за життя не оспорювали передачу паєнакопичення по даній квартирі своєму синові ОСОБА_3 та не оспорювали його право власності на дану квартиру. За таких обставин, квартира АДРЕСА_1 не є спадковим майном померлих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 Відповідно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають права власності на зазначену квартиру в порядку спадкування. Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим і апеляційні скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо розбіжностей, які містяться у довідці виданій ЖБК «Молодіжний-2» від 20.05.1992 року та протоколу № 5 від 10.02.1992 року уповноважених членів ЖБК «Молодіжний -2», колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Так, у довідці виданій ЖБК «Молодіжний-2» від 20.05.1992 року зазначені відомості щодо сплати ОСОБА_3 у повному обсязі пайових внесків за квартиру АДРЕСА_1 у 1984 році та членства ОСОБА_3 у даному ЖБК з 1971 року, яка була надана в БТІ для оформлення права власності.

Як вбачається, така довідка ЖБК «Молодіжний-2» була надано із посиланням на первинну документацію кооперативу, де згідно журналу сплати пайових внесків у 1984 році виплачений пай за квартиру повністю та згідно відомостей ОСОБА_12 був прийнятий до членів ЖБК «Молодіжний-2» у 1971 році.

Зазначені у довідці відомості не спростовують факту передачі паєнакопичення в сумі 5 929 карб. на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_12 своєму синові ОСОБА_3 та вступ до членів кооперативу ОСОБА_3 у 1992 році та, відповідно, не спростовують законності набуття права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру. Доказів на спростування зазначеного стороною позивачів у розпорядження апеляційного суду не надано. Таких беззаперечних доводів не наведено і у апеляційних скаргах позивачів.

Хибними є доводи апеляційних скарги про те, що ОСОБА_3 не міг бути членом ЖБК «Молодіжний-2», оскільки у 1992 році він вже був повнолітнім та мав право на вступ до членів ЖБК.

Колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що спростовуються зібраними по справі доказами висновок суду про те, що квартира АДРЕСА_3 є спадковим майном після померлої ОСОБА_11, а тому підлягає поділу у порядку спадкування, виходячи з наступного.

Як зазначалось раніше відповідно до довідки від 30.06.1971 року, виданої ОСОБА_12, рішенням Виконкому № 1484 від 28.06.1971 року він затверджений членом ЖБК «Молодіжний-2» на 3-х кімнатну квартиру і йому дозволяється внести кошти на розрахунковий рахунок кооперативу суму 3200,00 рублів.

05.01.1972 року ОСОБА_12 отримав ордер від 05.01.1972 року на право прийняти трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 зі своєю сім'єю, що витверджується копією ордеру.

10.04.1979 року ОСОБА_12 було видано ордер на вселення до квартири АДРЕСА_3, зі своєю сім'єю, яка складалась з трьох осіб: його, дружини - ОСОБА_11 та сина - ОСОБА_3, що підтверджується копією ордеру.

У 1983 році, ОСОБА_12 передав пай чоловіку доньки - ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить копія витягу з рішення № 1882 Київської міської ради народних депутатів від 21.11.1983 року, яку надали позивачі.

Як вбачається, у 1985 році ОСОБА_12 по обмінному ордеру НОМЕР_3 від 12.11.1985 року разом зі своєю сім'єю вселився до квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_8 зі своєю сім'єю переселились з квартири № 16 до квартири АДРЕСА_3.

А тому, квартира АДРЕСА_3 згідно обміну та переведення паю належить ОСОБА_8, та не входить до складу спадкового майна померлої ОСОБА_11, а отже підстави для задоволення зустрічного позову у суду першої інстанції були відсутні. Крім того, колегія суддів бере до уваги, що а ні ОСОБА_12, а ні його дружина ОСОБА_11 за своє життя зазначених вище угод не оспорювали.

Посилання заявників на те, що за зустрічним позовом вони є неналежними відповідачами колегія суддів оцінює критично, оскільки саме вони мають спадкові права на квартиру АДРЕСА_3 після смерті батьків і саме вони прийняли дане спадкове майно.

Твердження апеляційних скарг про те, що підставою задоволення первісного позову є заява ЖБК «Молодіжний -2» про визнання позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, яку суд першої інстанції не врахував при вирішенні даних спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таке визнання позову суперечить встановленим судом обставинам та прямо порушує права та інтереси сторін у дані справі. А тому суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги таку заяву ЖБК «Молодіжний -2».

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевіряючи доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 допустив однобічність та неповноту судового розгляду, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного обґрунтування висновків суду про задоволення зустрічного позову.А тому, у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судового збору 3720 грн. в рівних частинах підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову з наведених вище підстав. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року підлягає залишенню без змін.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг по 1860,00 грн. кожному, у зв'язку із частковим задоволенням їх апеляційних скарг та ухваленням судом нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судового збору 3720 (три тисячі двісті сімдесят) грн. в рівних частинах скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні зустрічного позову.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору по 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн. кожному.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: