справа №176/585/17
провадження №2/176/565/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

з участі секретаря Ханіної М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання окремого пункту кредитного договору недійним, -

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2017 року ОСОБА_1звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вищезазначеним позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати недійсними вимоги, викладені у п.1.1. кредитного договору №DNJ0GK00000092 від 09.11.2006 року стосовно сплати щомісячної винагороди у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, укладеного між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк".

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 07 листопада 2006 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №DNJ0GК00000092 для придбання окремої квартири за адресою АДРЕСА_1. Згідно якого банком було надано кредит у розмірі 9000,00 доларів США на строк до 08 листопада 2021 року під 1.0 відсотків на місяць. Вважає, що вимога банку викладена у п.1.1 кредитного договору стосовно сплати щомісячної винагороди у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту не відповідає вимогам закону і підлягає визнанню її недійсною, так як є несправедливою та містить умови про зміни у витратах. Також вважає, що строк позовної давності ним пропущений не був, так як він дізнався про порушення своїх прав лише на початку 2017 року.

Позивач та його повноважний представник у судове засідання не зявились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та розглядати справу без його участі. При цьому просив суд застосувати позовну давність, оскільки вважає, що строк позовної давності почався у 2006 році, тобто з моменту підписання спірної угоди і закінчився через три роки. Також вважає, що позов є необґрунтованим, оскільки договір укладений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, відповідає волевиявленню сторін, виконується позивачем протягом тривалого часу, його підписи на кожній сторінці договору свідчать про ознайомлення з ним в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення сторін, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії кредитного договору №DNJ0GК00000092 від 07.11.2006 року, укладеного між позивачем та банком, останній зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 07.11.2006р. по 08.11.2021 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 9000,00 доларів США на наступні цілі: купівля житла, а також у розмірі 1215,00 доларів США на сплату страхових платежів та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.(п.1.1. договору). /а.с.3/

При цьому сторони домовились про порядок погашення заборгованості за цим договором, яка здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 126,98 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Позивач, вважає, що вимога банку викладена у п.1.1 кредитного договору стосовно сплати щомісячної винагороди у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту не відповідає вимогам закону і підлягає визнанню її недійсною так як відповідно до цього положення споживач сплачує за обслуговування кредиту додаткові суми, що є порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про банки та банківську діяльність» та повинні бути визнані недійсними.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Цивільно-процесуальним законодавством України, а саме ст. 77 ЦПК України, передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи той факт, що кредитний договір був підписаний позивачем 07.11.2006 року, виконувався протягом певного часу, обґрунтовані та передбачені законом підстави для обчислення порядку перебігу позовної давності з 2016 року позивачем суду не надано, також не доведено обставин, які б свідчили про переривання позовної давності.

Таким чином, на думку суду, мають буди застосовані наслідки спливу позовної давності до заявлених позивачем вимог, адже представником ПАТ КБ «Приватбанк» письмово подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Незважаючи на пропуск позивачем строку позовної давності, суд приходить до висновку, що оспорюваний пункт договору не містить у собі несправедливих умов, які б могли тягнути за собою визнання його недійсним, оскільки підписуючи договір позивач знав про оспорювану умову п.1.1. договору, та підписуючи цей договір свідомо погодився з нею та виконував її. Також не існувало ніяких інших умов, які б примусили останнього прийняти умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач не примушувався до укладання договору, він особистим підписом посвідчив добровільність його укладання, вільно обрав кредитодавця на момент укладання договору, позивач вважав умови розумними та справедливими, про це свідчить термін дії договору, який укладено 07.11.2006 року, та лише понад десять років його дії позивач вирішив визнати недійсними окремі його пункти.Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з позивача судовий збір, за розгляд справи у суді в сумі 640 грн., який ним сплачений не був при подачі позову до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання окремого пункту кредитного договору недійним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованого проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. на користь держави (реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів Державний бюджет м.Жовті Води; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 36916755, банк отримувача ГУДКСУ у Дніпропетровській області, код банку отримувача (МФО) 805012, рахунок отримувача 0018, код бюджетної класифікації 22030001, ЄДРПОУ суду 02891301).

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3