Справа № 441/576/14 Головуючий у 1 інстанції: Ференц Л.І.
Провадження № 22-ц/783/2413/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандра М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника ПАТ «ПроКредит Банк» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на ухвалу Городоцього районного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поворот виконання рішення суду у цивільній справі № 441/576/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Городоцього районного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поворот виконання рішення суду у цивільній справі № 441/576/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення задоволено.Вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в житловий будинок № 7 на вул. Довбуша в с. Мшана Городоцького району Львівської області.

Вказану ухвалу оскаржило ПАТ «ПроКредит Банк».

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про поворот виконання рішення в повному обсязі. Вважають ухвалу незаконною, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що позов АТ «ПроКредит Банк» до відповідачів про їх виселення є спором немайнового характеру, тому поворот виконання рішення (як спосіб захисту майнових прав сторони) у даному спорі не можливий, оскільки не може бути застосований у справах, де предметом позову є немайнові права.

В судове засідання окрім представника заінтересованої особи (позивача) ПАТ «ПроКредит Банк», решта особи, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від представника заявників (відповідачів) до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи (позивача) на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поворот виконання рішення суду та посилаючись на ст.ст. 380, 381 ЦПК України, правову позицію Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 2.11.2011р. №13-рп/2011, виходив з того, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 12.02.2015р. у даній цивільній справі позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Прокредитбанк», Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації та Городоцької районної ради задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городоцької районної ради від 16.06.1988р. № 203 в частині оформлення права власності на житловий будинок на вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області на ОСОБА_6, визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок на вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області від 22.08.1988р., видане на імя ОСОБА_6 Самбірським МБТІ, визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку на вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області як частку у спільній сумісній власності подружжя та право власності на 1/4 частину цього ж будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 08.04.1999р., визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/4 частину житлового будинку на вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 08.04.1999р., визнано незаконним та скасовано рішення Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області 4 сесії 5 скликання від 25.10.2006р. № 145 «Про затвердження уточнення площ і розмірів земельної ділянки ОСОБА_5», визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 511695 від 29.11.2006р., виданий Городоцьким районним відділом земельних ресурсів на імя ОСОБА_5, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 22 від 22.03.2007р. про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта та оформлення права власності на житловий будинок на вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області за ОСОБА_5, визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок на вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області серії САВ № 127734 від 02.04.2007р., видане виконавчим комітетом Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області на імя ОСОБА_5, витребувано із незаконного володіння ПАТ «ПроКредитБанк» житловий будинок на вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області та земельну ділянку загальною площею 0.0817 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, у задоволенні позову ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення із житлового будинку по вул. Довбуша, 7 в с. Мшана Городоцького району Львівської області відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03.11.2015р., залишеним без змін ухвалою від 10.02.2016 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12.02.2015р. скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Прокредитбанк», Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації та Городоцької районної ради відмовлено, позов ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення задоволено, виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із житлового будинку № 7 на вул. Довбуша в с. Мшана Городоцького району Львівської області.

Постановою Верховного Суду України від 14.12.2016р. ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016р. та рішення апеляційного суду Львівської області від 3.11.2015р. в частині позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк» про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з будинку № 7 на вулиці Довбуша в с. Мшана Городоцького району Львівської області скасовано, у задоволенні позову ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення відмовлено. Постанова Верховного Суду України є остаточною, в порядку п.3 ч.1 ст.355 ЦПК України не оскаржувалася.

При постановленні рішення касаційним судом не було вирішено питання про поворот виконання рішення.

Згідно постанов головного державного виконавця Городоцького РВ ДВС ГТУЮ Львівської області про закінчення виконавчого провадження від 26.07.2016р. виконавчий лист № 441/576/14-ц від 31.03.2016р. про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку № 7 на вул. Довбуша в с.Мшана Городоцького району Львівської області виконано, про що складено акти державного виконавця. Оскільки заявники були виселені із житлового будинку № 7 на вул. Довбуша в с. Мшана Городоцького району Львівської області за рішенням суду, яке було скасоване, відтак правова підстава їх виселення відпала, відповідно до ст.ст.380-381 ЦПК України їхні права підлягають поновленню шляхом повернення у попереднє становище, а саме вселення у житловий будинок № 7 на вул. Довбуша в с. Мшана Городоцького району Львівської області.

За таких обставин, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про поворот виконання рішення, керуючись положеннями ст.ст. 380, 381 ЦПК України, виходив із того, що за наявності рішення суду, яким скасовано рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» та в задоволенні їх позову відмовлено, у суду є всі передбачені законом підстави для задоволення заяви про поворот виконання рішення.

Колегія суддів вважає, що таке судове рішення відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону, а також таке слід вважати справедливим.

Згідно ст.380 ЦПК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Відповідно до ст. 381 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа. Заяву про поворот виконання можна подати у межах позовної давності.

Згідно ст. 382 ЦПК України у разі скасування у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. У справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Як вбачається із згаданих вимог закону, дані норми, що регулюють питання повороту виконання рішення суду не містять прямої заборони (винятків) щодо повороту виконання рішення суду у справах по спорах, що є немайновими.

Одним із офіційних тлумачень вказаних норм закону є згадане у оскаржуваному рішенні та апеляційній скарзі рішення Конституційного суду України у справі №1-25/2011 від 2.11.2011 року №13-рп/2011.

Та дослівно тлумачення ст. 380 ЦПК України у мотивувальній частині такого зводиться до такого: «Особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення і оскаржити їх одночасно з рішенням суду неможливо. Згідно зі статтею 380 Кодексу питання про поворот виконання вирішує також суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини)».

Вказане тлумачення знову ж по різному трактується сторонами.

Заінтересована особа при розгляді заяви (позивач) вважає, що поворот виконання рішення неможливий у спорах немайнового характеру. Заявники ж вважають навпаки, що поворот виконання рішення у спорах немайнового характеру теж можливий, як і у даному випадку.

При цьому кожна із сторін посилається на різну судову практику, що існує у вказаному питані. Зокрема, і суду касаційної інстанції, яка теж є різною.

Так, у справі №6-29750св14 від 19.11.2014 року суд касаційної інстанції вказує, зокрема, про те, що «…поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах де предметом спору є немайнові права…» та на вказану правову позицію посилається і Банк вказуючи, також, про те, що така вказана окремо і в узагальненні суду касаційної інстанції «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Заявники ж посилаються на рішення касаційної інстанції у спарві №6/711/30/16 від 1.03.2017 року у якій, зокрема, вказано: «……вбачається, що предметом повороту виконання може бути як майно, так і дії, що не мають майнового характеру, зокрема, особа, яка виселена з житлового приміщення за скасованим рішенням суду має бути вселена до нього.».

У звязку із цим колегія суддів вважає, що норми, які регулюють вказані спірні правовідносини слід вважати не достатньо чіткими та однозначними.

При цьому вирішуючи питання про поворот виконання рішення суду колегія суддів зважає на те, чиї та які саме права та інтереси, та у який спосіб можуть бути захищені при розгляді такої заяви та чи існують інші способи захисту таких прав та інтересів.

Так, заявники посилаючись на те, що рішення суду, за яким вони виселені скасоване подаючи таку заяву мають намір поновити свої права на проживання у спірному житловому приміщенні, власником якого на даний час є позивач (Банк).

Зважаючи на те, що рішення суду про виселення заявників скасоване слід вважати, що такі були виселені без достатньої підстави чим порушені їх права та інтереси, зокрема, і право на житло.

При цьому слід вказати і про те, що таке порушення триває з часу їх фактичного виселення (постанова про закінчення виконавчого провадження від 26.07.2016 року у звязку із виселенням відповідачів т.3 а.с. 208, акт державного виконавця про виселення від 19.07.2016 року Т.3 а.с. 221) по даний час.

При цьому Банком захищається право власності на вказане майно, оскільки Банк набув право власності на спірне майно (житлове приміщення), з якого відповідачі виселені. Також, позивач посилається і на те, що у відповідачів наявне інше нерухоме майно де вони взмозі проживати.

Колегія суддів аналізуючи вказані обставини вважає висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви про поворот виконання рішення суду підставним.

Оскільки слід вважати, що рішенням суду, яке скасовано було порушено права відповідачів на житло, при цьому судовим рішенням Верховного Суду України такі де юре поновлені, однак фактично залишаються порушеними, що потребує додаткових дій у формі, яку вірно обрано заявниками, шляхом повороту виконання рішення суду.

При цьому права Банку як власника майна та житла (що виникло у 2014 році) таким заходом (поворотом виконання рішення суду) не можуть вважатись порушеними, оскільки такі враховані при постановленні рішення Верховним судом України при цьому враховано, також, враховувались і обставини наявності у відповідачів у власності іншого нерухомого майна, на що посилається Банк, дані про що наявні у матеріалах справи, що у даному випадку не має значення оскільки незважаючи на цю обставину заявники не підлягали виселенню із спірного житла без надання їм іншого.

Крім цього, подання нового позову з приводу вселення відповідачами, на що посилалась представник Банку у судовому засіданні як спосіб поновлення порушених прав відповідачів, на думку колегії не слід вважати належним способом захисту згаданих прав відповідачів, які були порушені саме при розгляді даної справи при ухваленні рішень, які згодом були скасовані. Та подання нового позову до власника майна про вселення з цих підстав не слід вважати таким, що поновить згадані права позивачів у правовідносинах, що змінились на даний час та змінюватимуться і в подальшому. При цьому, також, слід вказати і про те, що у випадку незадоволення заяви про поворот виконання рішення, постанова Верховного Суду України, що прийнята у даній справі у порядку ст. 355 ЦПК України, правовий висновок у якій є обовязковим до застосування всіма субєктами владних повноважень, зокрема, і судами, слід вважати залишиться лише декларативною та такою, що реально не захищає прав та законних інтересів осіб, про захист яких у такій йдеться.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» відхилити.

Ухвалу Городоцього районного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_8