Ухвала

іменем україни

05 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 29 травня 2015 року, у розмірі 27 783 грн 53 коп., із яких: 23 156 грн 47 коп. - заборгованість за кредитом; 4 527 грн 06 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 100 грн - заборгованість із комісії за користування кредитом, яка утворилася у зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином взятих за кредитним договором від 26 червня 2007 року № DOVWGA00000004 зобов'язань.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 27 618 грн 47 коп., із яких: 22 991 грн 41 коп. - заборгованість за кредитом; 4 527 грн 06 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 100 грн - заборгованість із комісії за користування кредитом.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судом установлено, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DOVWGA00000004, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 50 тис. грн, із терміном повернення до 26 червня 2017 року, за умови сплати 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 750 грн та щомісяця в період сплати 0,20 % від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 договору.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 883 грн 41 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, процентами та винагороди.

Кредит видано відповідачу на наступні цілі: ремонт квартири - 50 тис. грн; 5 460 грн - сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 цього договору.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 29 травня 2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 27 783 грн 53 коп., із яких: 23 156 грн 47 коп. - заборгованість за кредитом; 4 527 грн 06 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 100 грн - заборгованість із комісії за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки щомісячний платіж обумовлено сторонами у розмірі 883 грн 41 коп., а договір укладений на 10 років (120 місяців), тому загальна сума, яку відповідач повинна сплатити позивачу за вказаним договором, складає 106 009 грн 20 коп. (120 х 883,41 грн).

Враховуючи, що відповідач надала докази на підтвердження факту погашення заборгованості протягом 7 років із 26 червня 2007 року по червень 2015 року в загальній сумі 103 907 грн, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення указаного позову та стягнення з відповідача безпідставно нарахованих боргових сум у зв'язку з недоведеність та необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Проте з такими висновками не погодився апеляційний суд, вважаючи, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що відповідач повністю погасила заборгованість за вказаним кредитним договором.

На обґрунтування свого висновку про часткове задоволення позову апеляційний суд зазначив, що згідно з п. 2.1.3 кредитного договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно з договорами страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов'язується провадити у випадку не пред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не з'ясував, що даний кредитний договір забезпечений договором майнової поруки від 27 червня 2007 року, який укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, предметом якого є надання в іпотеку нерухомого майна - квартири, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_4 Предмет іпотеки застрахований і на оплату цього страхування відповідач щорічно повинна була сплачувати 546 грн, проте, як установив суд, ОСОБА_3 страхових платежів жодного разу не сплачувала і тому ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі п. 2.1.3 кредитного договору перераховував страхові платежі з платежів ОСОБА_3, які вона здійснювала на погашення тіла кредиту.

Крім того, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в період із 21 липня 2014 року по 27 лютого 2015 року відповідач не здійснила жодних платежів, прострочивши 6 чергових платежів, а в період із лютого 2015 року по червень 2015 року вона щомісячно сплачувала платежі в сумі 500 грн, тобто менше, ніж визначено договором у сумі 883 грн 41 коп.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 22 991 грн 41 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 4 527 грн 06 коп. та заборгованості із комісії за користування кредитом у сумі 100 грн, в загальній сумі 27 618 грн 47 коп.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Проте вищевказані положення норм процесуального права залишилися поза увагою апеляційного суду, який не встановив достатньо повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та не перевірив належним чином заперечень відповідача проти позову.

Разом із тим на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України апеляційний суд не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема не обговорив питання про необхідність призначення у справі відповідної економічної експертизи для з'ясування питання наявності чи відсутності у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором, її розміру, складових та порядку нарахування, враховуючи, що під час розгляду справи відповідач категорично заперечувала визначений позивачем у розрахунку розмір заборгованості з тих підстав, що кредитну заборгованість погасила у повному обсязі, на підтвердження чого надала відповідні докази.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки апеляційний суд порушив норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак