ухвала

іменем україни

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення нікчемності заповіту, визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вони разом із ОСОБА_7 проживали однією сім'єю як чоловік і жінка близько 8 років, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільний бюджет, вважали себе подружжям. Проживали у АДРЕСА_3 хоча вона зареєстрована у квартирі № НОМЕР_1 цього ж будинку, що з'єднані спільним тамбуром.

За час спільного проживання вони проводили ремонт у квартирі № НОМЕР_2. Останні роки життя ОСОБА_8 хворів, позивач займалася його лікуванням та доглядом, так як дітей та близьких родичів він не мав. Після перенесеного інфаркту 31 серпня 2010 року ОСОБА_8 заповів їй все належне йому майно, однак 21 лютого 2014 року заповіт був скасований з невідомих їй причин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. 10 лютого 2015 року позивач подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Крім неї заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З витягу із спадкового реєстру їй стало відомо про існування заповіту, посвідченого Чупирянською сільською радою Білоцерківського району Київської області від 01 липня 2014 року, згідно з яким ОСОБА_8 заповів усе своє майно ОСОБА_5

Також позивач зазначала, що заповіт посвідчувався Чупирянською сільською радою, в той час як спадкодавець постійно проживав у м. Білій Церкві, де є нотаріальна контора. Заповіт був зареєстрований у спадковому реєстрі не в день вчинення, а лише 17 січня 2015 року (більше ніж через шість місяців з часу посвідчення та більше ніж через місяць після смерті заповідача), а також не містить всіх необхідних реквізитів. Згодом були отримані відомості щодо того, що Чупирянська сільська рада взагалі заповіт не посвідчувала, а зазначена у заповіті посадова особа ніколи не працювала у сільській раді.

З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, встановити нікчемність заповіту складеного 01 липня 2014 року від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5, визнати за нею (позивачем) право власності на належну померлому квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_8, складеного 01 липня 2014 року на ім'я ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 липня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким також погодилася колегія суддів апеляційного суду, виходив з того, що матеріалами справи та показами свідків підтверджено факт проживання позивача з померлим без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по час його смерті.

Встановивши, що реєстрація заповіту була проведена в порушення вимог чинного законодавства, суди дійшли обґрунтованого висновку про його нікчемність.

Також, оскільки померлий ОСОБА_8 не мав спадкоємців за законом, заповіт складений на користь ОСОБА_5 є недійсним, будь-яких даних про наявність у ОСОБА_6 прав на спадкування після смерті ОСОБА_8 за заповітом або за законом матеріали справи не містять, суди дійшли висновку про визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за померлим ОСОБА_8

Доводи касаційної скарги щодо відсутності належних доказів на підтвердження проживання позивача з померлим, а також щодо безпідставного визнання права власності на спадкове майно не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

01 липня 2014 року Чупирянською сільською радою Білоцерківського району Київської області було посвідчено заповіт ОСОБА_8, складений на ім'я ОСОБА_5, дійсність якого оспорюється за позовом.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулися: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

На підтвердження висновків про доведеність позову суди посилалися на надані позивачем фотокартки із зображенням ОСОБА_4 й ОСОБА_8 на святкуванні 09 травня 2007 року, на прогулянках у парку в м. Білій Церкві у 2009 році, святкуванні 09 травня 2010 року у квартирі АДРЕСА_2, на дні народження сина позивача ІНФОРМАЦІЯ_2; листівки з вітаннями ОСОБА_8 від ОСОБА_4; копії паспорта ОСОБА_8 та свідоцтва про смерть, оригінал якого знаходиться у позивача; копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: квартира АДРЕСА_1, за період з серпня 2007 по січень 2015 року, ключі від якої знаходяться у позивача; копії акта прийому-передачі металопластикових конструкцій від 03 квітня 2009 року, де замовником значиться ОСОБА_8, а в графі підпис розписалася ОСОБА_4; квитанції про сплату вартості конструкцій; договір купівлі-продажу від 06 лютого 2010 року № 8380 дверей металевих та акт прийому-передачі; витяг з історії хвороби ОСОБА_8; накладну, видану ПП ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 року за сплату вартості ритуальних послуг на поховання ОСОБА_8 у розмірі 4 354 грн; покази свідків.

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Чупирянською сільською радою Білоцерківського району ОСОБА_10, 01 липня 2014 року, ОСОБА_8 заповів усе своє майно ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Встановлено, що ОСОБА_10 на посаді секретаря сільської ради не працювала, що підтверджується наданими сільською радою письмовими доказами. Крім того, реєстрація заповіту в порушення вимог законодавства була проведена у спадковому реєстрі лише 17 січня 2015 року, а не в день його посвідчення.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайсуду Київської області від 07 квітня 2016 року ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку з дієвим каяттям. ОСОБА_11 визнано винним у тому, що 15 січня 2015 року, до нього як до голови Чупирянської сільради Білоцерківського району звернулась невстановлена слідством особа з проханням посвідчити заздалегідь надрукований заповіт від 01 липня 2014 року за № 25, від імені ОСОБА_8, яким останній заповідав усе своє майно ОСОБА_5

Ознайомившись із цим заповітом, усвідомлюючи, що відомості, вказані у ньому, не відповідають дійсності, що підписавши його та посвідчивши печаткою сільради він надає даному заповіту статусу офіційного документу, всупереч встановленому порядку посвідчення заповітів, ОСОБА_11 виконав у заповіті підпис від неіснуючої особи в графі» «Секретар сільської ради ОСОБА_10.» та поставив відтиск печатки Чупирянської сільради, чим умисно посвідчив та видав завідомо неправдивий офіційний документ.

Враховуючи, що факт проживання однією сім'єю позивача та спадкодавця встановлений, нікчемність заповіту на ім'я відповідача ОСОБА_5 встановлена, суди дійшли висновку про задоволення вимоги позивача про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8, на підставі ст. 1264 ЦК України, як за спадкоємцем четвертої черги.

Підстав для спадкування після смерті ОСОБА_8 за законом чи заповітом у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - немає, інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак