АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3 міської ради, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, комунального підприємства "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс" про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та, враховуючи уточнення, просив стягнути з ОСОБА_3 міської ради на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27.09.2005 року, за період з 27.09.2005 року по 17.09.2015 року в сумі 600200,47грн., а також судові витрати.

Позов обґрунтував наступним. 29.03.2001 року згідно контракту розпорядженням ОСОБА_3 міського голови його було призначено на посаду директора МКП "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс". Розпорядженням № 894-к від 25.08.2004року ОСОБА_3 міського голови його було звільнено з вказаної посади з 25.08.2004 року за п.1 ст.41 КЗпП України. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 27.09.2005 року розпорядження ОСОБА_3 міського голови визнано незаконним та його поновлено на посаді директора МКП "Херсонкомунтрансервіс" з 25.08.2004 року; стягнуто з ОСОБА_3 міської ради на його користь за час вимушеного прогулу 8550 грн., 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1000грн. витрат за надання правової допомоги. Додатковим рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 30.09.2005 року рішення від 27.09.2005 року допущено до негайного виконання в частині поновлення його на посаді директора КП "Херсонкомунтранссервіс". Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18.11.2005 року зазначені рішення Суворовського районного суду скасовані та постановлено нове, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 за необґрунтованістю. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області 11.01.2008 року, як суду касаційної інстанції, касаційну скаргу позивача було задоволено, рішення апеляційного суду Херсонської області від 18.11.2005 року було скасовано і залишено в силі рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27.09.2005 року і додаткове рішення цього ж суду від 30.09.2005 року. Однак, враховуючи зазначені рішення, його не було поновлено на роботі. 13.02.2014 року Європейський Суд з прав людини прийняв рішення по справі "ОСОБА_5 та інші проти України" у зв'язку з порушенням прав людини, передбачених "Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод", при тривалому невиконанні рішень національних судів. Суд постановив, що протягом 3 місяців держава - відповідач має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню. Розпорядженням міського голови від 17.09.2015 року № 676 "Про виконання рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27.09.2005 року по справі № 2-4474/05 щодо поновлення на роботі ОСОБА_4М." його було поновлено на посаді директора комунального підприємства "Херсонкомунтранссервіс" з 24.08.2004 року. При цьому в порушення ст.235 КЗпП України йому не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому відповідно до ст.236 вказаного Кодексу відповідач має сплатити йому середній заробіток або різницю у заробітку за час затримки з 27.09.2005 року до 17.09.2015 року. Згідно розрахунку відповідач має сплатити йому середній заробіток за час невиконання рішення суду в розмірі 600200,47грн.

Оскаржуваним рішенням від 31 липня 2017 позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 міської радина його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27.09.2005р. за період з 27.09.2005р. по 17.09.2015р., у сумі 600200,47 грн. В частині вимог до Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради та КП "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс" в позові відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 міської ради на користь позивача судові витрати по оплаті вартості експертного економічного дослідження у сумі 1000,00грн., а також на користь Держави судовий збір у розмірі 6002,00грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діюча в інтересах ОСОБА_3 міської ради, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи. Зокрема, зазначила, що в рішенні ЄСПЛ не зазначено про те, що саме ОСОБА_3 міська рада має виконувати вказане рішення. Також вказала, що на виконання рішення від 27.09.2005р. головою ОСОБА_3 міської ради було прийнято розпорядження від 10.04.2009р. № 362-к про поновлення на посаді ОСОБА_4, проте його було скасовано в судовому порядку. Крім того, вказала, що заробітну плату керівник підприємства отримує за рахунок коштів підприємства та на підставі договору, відтак, заробітну плату ОСОБА_4 отримував від МКП "Херсонкомунтрассервіс" і договору з ОСОБА_3 міською радою не укладав, а тому не має отримувати від неї відшкодування. Також вказала, що виплата середнього заробітку ОСОБА_4 затримувалася з його вини, оскільки він сам повертав із виконання виконавчий документ. Окрім того, зазначила, що судом застосовано подвійне стягнення заробітної плати за деякі періоди та висновок експертизи не відповідає дійсності. Вказала, що при розгляді справи № 668/15489/13-ц ОСОБА_4 просив стягнути заробітну плату за період з 01.10.2005 року по 11.12.2013 року, тобто вже був розглянутий спір з такими самими сторонами та вимогами.

В запереченні представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Із трудової книжки ОСОБА_4 серії БТ-І № 0848252 вбачається:

--- 03.06.2013 року останнього, на підставі наказу №53к від 03.06.2013 року, прийнято на посаду головного механіка апарату управління;

--- 21.05.2015р. ОСОБА_4 звільнено за ст.38 КЗпПУ наказом №140к від 21.05.2015р.;

--- 17.09.2015р. ОСОБА_4 поновлено на посаді директора КП "Херсонкомунтранссервіс" з 24.08.2004р. за розпорядженням №646-к від 17.09.2015р. (а.с.16).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.09.2005 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано незаконним розпорядження голови ОСОБА_3 міської ради, поновлено його на посаді директора МКП "Херсонкомунтранссервіс" з 25.08.2004 року; стягнуто з ОСОБА_3 міської ради на користь ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу 8550 грн., на відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн., 1 тис. грн. судові витрати за надання правової допомоги (а.с.4-7).

Вказаним рішенням встановлено, що позивач підписав контракт із КП "Херсонкомунтранссервіс" щодо призначення позивача на посаду директора вказаного КП з 29.03.2001 року строком на 3 роки. Після закінчення строку контракту ОСОБА_4 був повідомлений листом №184 від 15.04.2004р., що строк контракту закінчився 29.03.2004р. та попереджений, що через 2 місяці після ознайомлення ОСОБА_4 з цим листом трудові відносини буде розірвано. Після спливу 2-місячного строку після вказаного ознайомлення трудові відносини не були розірвані, ОСОБА_4 виконував свої обовязки, а тому дія трудового договору продовжилася. На підставі подання про розгляд питання щодо розірвання контракту з керівником підприємства, який допустив податкову недоїмку по платежах до бюджету та державних цільових фондів від 22.07.2004р. № 5288/д/24-128 та листа голови ОДА ОСОБА_6 від 30.07.2004р. №ПР-53-20/Д "Про погашення заборгованості із заробітної плати на КП "Херсонкомунсервіс", розпорядженням міського голови №89-к від 21.08.2004р. позивача було звільнено з посади директора вказаного КП з 25.08.2004р. Суд у тій справі встановив, що ОСОБА_4 був незаконно зціленний зі своєї посади.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.09.2005 року допущено негайне виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27.09.2005 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_3 міськвиконкому, управління транспорту та зв'язку ОСОБА_3 міськвиконкому про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в частині поновлення на посаді директора КП "Херсонкомунтранссервіс" (а.с.8).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 11.01.2008 року, як суду касаційної інстанції відповідно до закону, рішення апеляційного суду Херсонської області від 18.11.2005 року (цим рішенням було скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в позові) було скасовано, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27.09.2005 року та додаткове рішення цього ж суду від 30.09.2005 року залишено в силі (а.с.9-12).

Із листа від 05.08.2015р заступника міського голови ОСОБА_5 вбачається, що розпорядженням голови ОСОБА_3 міської ради від 10.04.2009р. №362-к ОСОБА_4 було поновлено на посаді директора МКП "Херсонкомунтрассервіс", проте постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2009р. зазначене вище розпорядження визнано протиправним та скасовано (а.с.140).

13.02.2014 року Європейського Суду з прав людини прийняв рішення по справі "ОСОБА_5 та інші проти України". Вказане рішення ухвалено, у тому числі за заявою позивача у цій справі ОСОБА_4, 12.12.1958р.н., заява №29266/08.

Додаток 1 до вказаного Рішення містить перелік прийнятних заяв, у тому числі і позивача у цій справі (Суворовський районний суд м.Херсона, 27.09.2005р).

Заявник скаржився на тривале невиконання рішення, винесеного на його користь, та на відсутність ефективних національних засобів юридичного захисту щодо його скарги. Він послався на п.1 ст.6 та ст.13 Конвенції, а також ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.

Європейський Суд з прав людини визнав скаргу прийнятною, вважає, що рішення, наведені в Додатку 1, не були виконані своєчасно, відповідальність за це несуть органи державної влади.

Су у вказаній своїй справі взяв до уваги усталену практику з цього питання, зокрема рішення у справі "ОСОБА_7 проти України", заява №40450/04, п.п.56-58 і 66-70, 15.10.2009 року.

Суд постановив, що в заявах, зазначених в Додатку 1, було порушення п.1 ст.6 Конвенції та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції у звязку з тривалим невиконання рішень, ухвалених на користь заявників. Також було порушення ст.13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Суд постановив, що протягом 3 місяців держава - відповідач має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити відповідну компенсацію кожному заявнику, вказаним у Додатку 1 (а.с.40-42).

Відповідно до розпорядження міського голови від 17.09.2015р. ОСОБА_4 поновлений на посаді директора КП "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс" з 28.08.2004р. та допущений до виконання обов'язків за посадою (а.с.13).

Згідно довідки виданої КП "Херсонкомунтранссервіс", середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 на посаді директора складає 850,00 грн. (а.с.66).

Відповідно до листа Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області №6650/07 від 29.09.2016 року, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, застрахованій особі ОСОБА_4 за період з серпня 2004 року по вересень 2015 року страхові та єдиний внесок нараховували наступні страхувальники: за період з серпня по жовтень 2004 року - КП "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс" - на загальну суму заробітної плати 2357,66 грн.; за період з квітня 2005 року по червень 2006 року "ОСОБА_3 обласне автотранспортне управління" - 7085,17 грн.; за період з лютого по липень 2007 року "Підприємство із 100% іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг Ко" - 5800,00 грн.; за жовтень-грудень 2008 року "Державна інспекція з контролю якості лікарських засобів у Херсонській області 1467,71 грн.; за травень-липень 2010 року "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" - 1376,21 грн.; за період з червня 2013 року по травень 2015 року КЗ "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф ОСОБА_3 обласної ради" - 76021,01 грн.; за вересень 2015 року КП "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс" - 3333,55 грн. Крім того, за період з листопада 2004 року по березень 2005 року; з липня 2006 року по січень 2007 року; з серпня 2007 року по вересень 2008 року, з січня по квітень 2010 року; з серпня 2010 року по травень 2013 року та з червня по серпень 2015 року інформація щодо нарахування страхових та єдиного внесків на заробітну плату ОСОБА_4 в Реєстрі відсутня (а.с.80-81).

У довідці про посадовий оклад керівника підприємства КП "ЖКТС" з вересня 2005 по серпень 2015рр. вказані оклади за вказаний період, зокрема, оклад за жовтень 2005р. 1100грн., вересень 2006р. 1800грн., жовтень 2007р. 2900грн., березень 2010р. 4400грн., лютий 2011р. 5000грн., серпень 2014р. 8572грн. (а.с.17).

Згідно висновку №59 експертного економічного дослідження від 07.03.2017 року розмір суми середнього заробітку ОСОБА_4 за час невиконання рішення суду щодо поновлення на посаді директора КП "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс" за період з 27.09.2005 року по 17.09.2015 року, з урахуванням інфляційного збільшення (компенсації за затримку виплати) складає 600200,47 грн., в тому числі середній заробіток 484160,61 грн., інфляційне збільшення (компенсація за затримку виплати) 116039,86 грн.; розмір суми середнього заробітку ОСОБА_4 за час невиконання рішення суду щодо поновлення на посаді директора КП "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс" за період з 27.09.2005 року по 17.09.2015 року з урахуванням інфляційного збільшення та заробітку отриманого у вказаний період під час роботи в інших підприємствах, установах складає 508450,37 грн. (а.с.109-115).

Згідно квитанції №4690973 від 09.03.2017 року ОСОБА_4 сплатив ТОВ "ОСОБА_3 НДІ судових експертиз" 3000грн. за економічне дослідження зг.рах.-факт. №ГЕ-0000003 від 02.03.2017р. без ПДВ (а.с.117).

Матеріали справи свідчать і це не заперечується сторонами, що на виконанні у виконавчій службі перебувало виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.09.2005 року та додаткового рішення від 30.09.2005 року. ОСОБА_4 було поновлено на роботі, проте постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2009р. у справі за позовом іншої особи розпорядження голови ОСОБА_3 міської ради про поновлення позивача було визнано протиправним та скасовано. Державний виконавець неодноразово звертався до міської ради з вимогою про поновлення позивача на роботі. Однак, позивач був поновлений на роботі лише після винесення Рішення ЄСПЛ (а.с.13, 129, 130-132, 139).

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці у заробітку за час затримки.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, пославшись у тому числі на ст.236 КЗпП України, п.п.10 п.4 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" та п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995р., обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 міською радою ОСОБА_4 не було поновлено на роботі за рішенням суду, яке набрало законної сили, було затримано виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, належних та допустимих доказів на спростування доводів позовної заяви ОСОБА_3 міською радою не надано.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, оскільки до нього він прийшов, давши належну оцінки зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції (ч.1); порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом (ч.2).

Згідно ст.7 вказаного Закону встановлюється порядок звернення Рішення до виконання в частині виплати відшкодування .

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-511цс16, вказано, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів враховує, що ОСОБА_4 працював після звільнення з 26.08.2004 року з посади директора МКП "Херсонкомунтранссервіс" на інших роботах. Однак, це не впливає, враховуючи аналогію закону та відсутність законних підстав для його зменшення, на розмір виплати передбаченого ст.236 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 27.09.2005р.

Колегія суддів приймає до уваги експертний висновок з приводу розміру середнього заробітку ОСОБА_4 в 600200,47грн., з урахуванням компенсації за затримку виплати згідно Закону України "Про компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації…, затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року. Вказаний висновок належним чином обґрунтований та перевірений судом, а відповідачем не надано доказів на його спростування.

Відповідно до п.32 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів":

--- оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника;

--- у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Щодо вимог до Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, Комунального підприємства "ОСОБА_3 комунальний транспортний сервіс" колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не пред'явлено жодної вимоги до зазначених відповідачів. При цьому колегія суддів також враховує і те, що первісним рішенням суду, яким позивача було поновлено на роботі та стягнено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнення було проведено саме з ОСОБА_3 міської ради, а тому саме вона є належним відповідачем у цій справі.

Отже, суд ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, висновки якого не спростовані.

При апеляційному розгляді справи колегією суддів надана оцінка рішенню Суворовського районного суду м.Херсона від 24.01.2014 року у справі № 668/15489/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_3 міського голови, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та скасування запису в трудовій книжці про звільнення та внесення нового запису про поновлення на роботі. Зазначеним рішенням в позові було відмовлено. В апеляційному порядку рішення не переглядалось, про що не заперечують сторони у цій справі. Предметом позову в зазначеній справі, з урахуванням поданої ОСОБА_4 заяви від 11.12.2013р про зменшення розміру позовних вимог, було стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2005р по 11.12.2013р. При цьому в заяві жодних посилань на положення ст.236 КЗпП України не було.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджуються належними доказами та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, посилання заявника на те, що в рішенні ЄСПЛ не зазначено про те, що саме ОСОБА_3 міська рада має виконувати вказане рішення, а також на отримання позивачем зарплати від МКП "Херсонкомунтрассервіс", а не від міської ради, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки саме вказаний відповідач мав виконати зазначене рішення суду про поновлення на роботі і саме з вказаного відповідача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Посилання на скасування в судовому порядку розпорядження про поновлення позивача на посаді також слід залишити поза увагою, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили, в будь-якому випадку підлягає виконанню, про що й було зазначено в Рішенні ЄСПЛ. Також не можуть бути прийняті до уваги й посилання на перебування позивача на іншій роботі, на подвійне стягнення зарплати за деякі періоди, оскільки, як вказувалось вище, закон не передбачає підстави для зменшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу чи за час затримки виконання рішення суду. Доводи про те, що виплата середнього заробітку ОСОБА_4 затримувалася з його вини також підлягають відхиленню, оскільки в цій справі предметом позову є саме затримка виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого, а не стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, слід залишити поза увагою і посилання на невідповідність дійсності висновку експертного економічного дослідження, оскільки зазначений висновок належним чином обґрунтований, містить посилання на посадовий оклад керівника підприємства у відповідні періоди. Крім того, посилання на наявність такого, що набрало чинності, рішення суду в іншій справі № 668/15489/13-ц між такими самими сторонами та такими самими вимогами, також підлягають відхиленню, оскільки, з одного боку, у тій іншій справі предметом позову, з урахуванням поданої ним заяви від 11.12.2013р про зменшення розміру позовних вимог, долученої при апеляційному розгляді цієї справи, було стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2005р по 11.12.2013р і при цьому жодних посилань на положення ст.236 КЗпП України не було, і, з іншого боку, на думку колегії суддів, є такими, що змінилися, підстави позову, з урахуванням вказаного вище Рішення Європейського Суду з прав людини від 13.02.2014 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти України".

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3 міської ради, відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_9

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_10

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1