АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №658/3849/15-ц Доповідач: Кузнєцова О.А.
Провадження №22-ц/791/122/2017 Головуючий в І інстанції Подіновська Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, та ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання договорів позики недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_11, який діє в інтересах ОСОБА_8, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 31 липня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено Договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав від позивача грошові кошти в сумі 5 128 200,00 грн. зі сплатою 10% річних від суми позики. 09 вересня 2013 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до договору позики від 31 липня 2013 року, яким п.2.1. договору було викладено в новій редакції, а саме: повна сума позики, що підлягає поверненню позичальником, на день остаточного розрахунку має відповідати еквіваленту 85 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день передачі коштів та має бути повернута до 01 червня 2014 року включно. Оскільки на день виконання умов договору позичальник кошти не повернув та не виконав умови договори, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_6 на його користь суму заборгованості за договором в розмірі 2 109 348,72 грн., а також витрати щодо сплати судового збору.

Під час розгляду справи ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Зазначаючи, що Договором позики від 31 липня 2013 року та Договором про внесення змін від 09 вересня 2013 року було встановлено порядок повернення позичальником суми позики, еквівалентної 85 000,00 доларів США, розмір процентів за користування грошовими коштами, а також відповідальність відповідача у випадку несвоєчасного повернення суми боргу, представник позивача остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8: суму боргу за Договором позики від 31 липня 2013 року та за Договором про внесення змін від 09 вересня 2013 року у розмірі 2 108 552,50 грн.; 10% за користування грошовими коштами з 02 червня 2014 року до 31 липня 2016 року у сумі 456 949,32 грн.; інфляційні з 02 червня 2014 року до 31 липня 2016 року у сумі 1 476 447,64 грн.; пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з 02 червня 2014 року до 31 липня 2016 року у сумі 1 859 454,46 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами за період з 02 червня 2014 року по 31 липня 2016 року у розмірі 137 084,80 грн., а всього 6 038 488,72 грн. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання договорів позики недійсними. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 зазначав, що Договір позики від 31 липня 2013 року та Договір про внесення змін від 09 вересня 2013 року є фіктивними, мали безгрошову форму, вчинені без наміру створення правових наслідків між сторонами, були підписані між ним та ОСОБА_8 на вимогу та під тиском ОСОБА_12, з метою забезпечення виконання ним зобовязань, повязаних з діяльністю ТОВ «МегаМультіВуд». Крім того, зазначені договори посвідчені нотаріусами з порушеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На підставі наведеного ОСОБА_6 просив суд визнати недійсними (фіктивними) укладені між ним та ОСОБА_8 Договір позики від 31 липня 2013 року до Договір про внесення змін від 09 вересня 2013 року.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 лютого 2016 року зустрічний позов ОСОБА_6 обєднано в одне провадження з позовними вимогами ОСОБА_8

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 жовтня 2016 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суму боргу за Договором позики від 31 липня 2013 року, Договором про внесення змін від 09 вересня 2013 року у розмірі 2 108 552,50 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 06.02.2014 року по 31.07.2016 року у розмірі 137 084,80 грн., а також судовий збір у розмірі 2 268,51 грн., а всього 2 247 905,81 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання договорів позики недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що ухвалено при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовити у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити, яким позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити у повному обсязі. Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 залишити без змін.

В письмових запереченнях ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, просить зазначену скаргу відхилити.

В письмових запереченнях ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, просить її скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з доведеністю факту невиконання ОСОБА_6 своїх зобовязань по поверненню коштів у визначений договорами позики строк з останнього на користь ОСОБА_8 підлягає стягненню сума основного боргу за укладеними договорами, а також 3% річних за користування грошовими коштами, що передбачені ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду та вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до положень ст.ст.625,1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 5 128 200,00 грн. Позичальник зобовязався повернути кошти до 01 листопада 2013 року, та сплатити за користування грошовими коштами 10% річних від суми позики. Вказаний договір підписаний сторонами та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9 (т.1 а.с.6-7). Договір укладено у відповідності до вимог ст.ст.1046, 1047 ЦК України.

09 липня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено Договір про внесення змін до Договору позики від 31 липня 2013 року. За умовами зазначеного договору розділ 1 Договору від 31 липня 2013 року викладено в іншій редакції, а саме зазначено, що предметом договору є грошові кошти у сумі 679 150, 00 грн., що еквівалентно 85 000,00 доларів за офіційним курсом НБУ, який діє станом на момент укладання Договору. Сума позики отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору готівкою в повному обсязі. Положень щодо обовязку сплати позичальником 10% річних за користування кредитними коштами зазначений розділ в новій редакції не містить(т.1 а.с.8).

Крім того, з урахуванням внесених змін, п.2.1.Розділу 2 Договору позики було викладено в новій редакції, де зазначено, що повна сума позики, на день остаточного розрахунку має відповідати еквіваленту 85 000,00 доларів за офіційним курсом НБУ на день передачі грошей та має бути повернена до 01.06.2014 року. Вказаний договір підписаний сторонами та у та звязку з відсутністю приватного нотаріуса ОСОБА_9 нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_10М.(т.1 а.с.8).

Своїх зобовязань по поверненню коштів у строки, передбачені договорами позики, ОСОБА_6 не виконав.

На підставі наведеного, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суми боргу за договором позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами у відповідності до норм чинного законодавства укладений договір позики, який містить умову щодо строку повернення грошових коштів, позичальник своєчасно не повернув суму позики, а тому зобов'язаний сплатити суму боргу, визначену судом в іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день платежу, та три проценти річних від простроченої суми з урахуванням відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, щодо наявності передбачених п.4.1. Договору позики та ст.625 ЦК України підстав для стягнення з позичальника інфляційних втрат колегія суддів до уваги не приймає, оскільки чинним законодавством не передбачено сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором в іноземній валюті. Так зі змісту Договору про внесення змін до Договору позики вбачається, що сторонами погоджено предмет договору, а саме грошові кошти визначенні в еквіваленті до іноземної валюти - доларів США.

Посилання ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, на необхідність стягнення з позичальника 10% річних від суми позики, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки Договором про внесення змін до Договору позики Розділ 1, яким було передбачено стягнення 10% річних за користування позикою, викладено в новій редакції, в якій не міститься положень щодо обовязку позичальника сплачувати відсотки за користування коштами.

Не заслуговують на увагу також посилання апелянта на ст.ст. 549-552, 1050 ЦК України, як на підставу для стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, оскільки зазначеними нормами права передбачено стягнення пені у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, а у даній справі між сторонами укладено договір позики, предметом якого є грошові кошти. Умов, якими передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у відповідному розмірі, також не містить і укладений між сторонами договір позики.

Вірним є також висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту недійсності (фіктивності) Договору позики від 31 липня 2013 року та Договору про внесення змін від 09 вересня 2013 року до Договору позики від 31 липня 2013 року.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним (фіктивним) Договору позики та Договору про внесення змін ОСОБА_6 посилався на безгрошовість зазначених договорів позики.

Проте, як вбачається з умов укладених між сторонами договорів позики вказані договори укладені у письмовій формі і в них чітко зазначено про отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_8 грошової суми в розмірі 679 150,00 грн., що еквівалентно 85 000,00 доларів, а ОСОБА_8 не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували безгрошовість договору позики.

Крім того, пунктом п.8.5 Договору позики від 31 липня 2013 року сторони зазначили, що будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення Договору і не відображені у його тексті, після підписання Договору не матимуть жодного правового значення.

Пунктом п. 8.6 визначено, що договір відповідає дійсним намірам сторін і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається сторонами у відповідності з волею сторін, без будь-якого застосування фізичного та психологічного тиску та на вигідних умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, умови Договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.

Враховуючи положення наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та зважаючи на те, що оспорюючи договори позики за їх безгрошовістю та фіктивністю, ОСОБА_8 не підтвердив належними та допустимими доказами зазначені факти, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції як щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договорів позики недійсними, так і щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_6, як позикодавця, про повернення йому ОСОБА_8, як позичальником, що не виконав обовязок повернути позику, переданих за договором позики грошових коштів.

Такий висновок суду ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах, наявних у матеріалах справи належних і допустимих доказах, яким у відповідності до ст. ст.60,212 ЦПК України надано правильну оцінку.

Доводи представника ОСОБА_6, викладенні в його апеляційній скарзі, щодо безгрошовості та фіктивності укладених договорів, є необґрунтованими, оскільки надані ним докази на підтвердження його вимог не є належними і допустимими, не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини. Факт передачі грошових коштів підтверджується укладеними між сторонами Договорами позики, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Посилання апелянта на наявні у справі скриншоти електронних листів з розпечатками проектів договорів застави, попереднього договору про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «МегаМультиВуд», договору позики ТОВ ММВ, у якому сторонами є ОСОБА_12 та ОСОБА_6, як на підставу для відмови у задоволенні позову у звязку з фіктивністю правочину, його безгрошової форми, існування реальних підприємницьких (господарських) відносин між фізичним особами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані документи не спростовують наявність правовідносин, що виникли на підставі договору позики № 1319 від 31 липня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9, та договору про внесення змін до Договору позики № 1319 від 31 липня 2013 року, зареєстрованого під № 2207 від 09 вересня 2013 року та посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_10

Судом першої інстанції надано належну оцінку зібраним у справі доказам, а доводи апелянта не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи, а зводяться до незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, та ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.А.Кузнєцова

Судді: В.О.Бездрабко

ОСОБА_3