Справа № 266/1998/17
Провадження№ 2/266/728/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25 вересня 2017 року м. Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Д'яченко Д.О., при секретарі Сологуб Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу з відповідача ОСОБА_2 посилаючись на те, що 24 травня 2013 року відповідач отримав від позивача у вигляд позики 12122 грн., в свою чергу відповідач зобов'язався повернути ці кошти до 01 червня 2014 року, цей факт підтверджено розпискою від 24.05.2013 року , також 20 червня 2013 року відповідач отримав від позивача у вигляді позики 27960 грн., в свою чергу відповідач зобов'язався повернути ці кошти до 01 листопада 2014 року, цей факт підтверджено розпискою від 20.06.2013 року. Однак, ані в зазначений строк, ані до теперішнього часу гроші відповідач не повернув. Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 40 722,00 гривень, та судовий збір у сумі 640 грн.

Позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр», про причини неявки суд не повідомила.

Згідно ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи.

Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків , правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони , правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку , правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з розписки від 24.05.2013 року, відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 у борг 12122 грн. та забов'язалася повернути борг до 01.06.2014 року.(а.с.6). Відповідно до розписки від 20.06.2013 року, відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 у борг 27960 грн. та забов'язалася повернути борг до 01.11.2014 року.(а.с.5). Загальна сума позики складає 40722,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 214, ч. 5 ст. 360-4 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що була неоднаково застосована.

У своїй постанові від 22.10.2014 р. по справі № 6-163цс14 за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України Верховний Суд України зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що сторони уклали договір позики грошових коштів, умови якого, на момент звернення позивача до суду, добровільно не виконала. Тому з відповідачки слід стягнути грошову суму, по розмір якого просить позивач, а саме 40722,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст..88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 640 гривень, які підтверджені відповідними платіжними дорученнями.(а.с.1)

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 526, 1046, 1047 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 суму боргу у розмірі 40 722,00 (сорок тисяч сімсот двадцять дві гривні 00 копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок гривень) гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, у відсутність якої постановлено рішення - у той самий строк з дня отримання його копії. Рішення набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д`яченко Д. О.