Справа №173/2228/16-ц
Провадження №2/173/160/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до умов договору від 10 червня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник порушив умови договору, у звязку з чим станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 51087 грн. 00 коп., а саме: 7995 грн. 66 коп. заборгованість за кредитом; 37543 грн. 59 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 2638 грн. 85 коп. заборгованість по пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2408 грн. 91 коп. штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви (а.с.34-37).

В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (а.с.26).

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки він дійсно користувався коштами з картки, проте не знав, що це кредитні кошти, ніяких кредитних договорів він з банком не укладав.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

10 червня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості щомісяця. Погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами у строк до 25 числа (а.с.9,11).

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір у письмовій формі, яка вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Отже, сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, ОСОБА_1 порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача на 31 жовтня 2016 року становить 45539 грн. 25 коп.: 7995 грн. 66 коп. заборгованість за кредитом; 37543 грн. 59 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 38-39).

При цьому суд звертає увагу на те, що підстав для застосування позовної давності, як зазначає відповідач, не має з огляду на таке.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з випискою по кредитному рахунку ОСОБА_1 останній раз користувався кредитним коштами 25 грудня 2013 року (а.с.58). Тобто погашення заборгованості мало бути здійснено відповідно до умов договору не пізніше 25 січня 2014 року. Відповідно до виписки по рахунку з того часу відповідач кредит не погашав. Отже про порушення свого права позивач дізнався 26 січня 2014 року, до суду звернувся 7 грудня 2016 року, тобто в межах позовної давності.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так умовами договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі базової процентної ставки, яка нараховується на кожний день прострочки кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, яка нараховується 1 раз на місяць у випадку прострочки по кредиту або процентам 5 та більше днів на суму більше 50 грн. (а.с.11). Так за несвоєчасне погашення заборгованості позивачем нарахована пеня в розмірі 2638 грн. 85 коп.

Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту, відсотках та пені.

Також Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору (п.2.1.1.7.6) передбачено, що при порушені Клієнтом строків платежу за будь-яким грошовим зобовязанням, передбачених Договором більше ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії (а.с.12-21).

Згідно з розрахунком позивача штраф складає: 500 грн. фіксована складова та 2408 грн. 91 коп. процентна складова.

Разом з тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання суперечить вимогам закону, зокрема ст. 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 610, 612, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 212-215, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (49094 м.Дніпро, вул..Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 48178 грн. 10 коп.:

7995 грн. 66 коп. заборгованість за кредитом;

37543 грн. 59 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом;

2638 грн. 85 коп. заборгованість по пені.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (49094 м.Дніпро, вул..Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111, МФО 305299) судові витрати в сумі 1508 грн. 90 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко