Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2322/17
Провадження № 2/376/1159/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Сквирського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, який помер 08.06.2006 року посилаючись на те, що він є єдиним сином померлого ОСОБА_4 тобто спадкоємцем першої черги за законом, оскільки батько проживав одиноко в ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя не склав заповіту.

В липні 2017 року він в усній формі звернувся до Сквирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Листом завідуючої Сквирської районної державної нотаріальної контори від 28.07.2017 року йому було відмовлено у звязку з тим, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер 08.06.2006 року сплинув 08.12.2006 року, спадкова справа не заводилась та заявником не було подано жодного документу, необхідних для заведення спадкової справи тощо.

Вважає, що шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини припустив з поважних причин тому, що являється громадянином ОСОБА_5 Федерації зареєстрований та постійно проживає на території ОСОБА_5 Федерація та з 2006 року ні разу не приїздив на територію України, оскільки з батьком тривалий час через неприязні стосунки не спілкувався, є інвалідом 2-ої групи у звязку з чим постійно потребує особливої турботи та догляду. Крім того про смерть батька довідався випадково близько 2-ох місяців тому тощо.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на наведені вище обстави, та надав пояснення по суті спору зазначаючи при цьому, що рідні і близькі позивача не повідомили йому про смерть батька у звязку з тим, що останній хворіє і повідомлення про смерть близької людини могли викликати негативні емоції, які б завдали шкоди позивачу тому, що останній має психічні розлади тощо.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Сквирського району Київської області в особі сільського голови ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що житель села ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16.12.1998 року до дня смерті, яка сталася 08.06.2006 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3, одиноку у звязку з тим, що рідні і близькі з останнім не спілкувались, не надавали матеріальної та моральної підтримки тощо. Односельцями, а саме сусідкою ОСОБА_4 в телефонному режимі та листом було повідомлено позивача про смерть рідного батька, але останній відмовився приїжджати через особисті неприязні стосунки та мотивуючи це тим, що спадкове майно не покриє витрати на проїзд. У звязку з чим усі витрати на поховання ОСОБА_4 взяла на себе ОСОБА_3 сільська рада Сквирського району Київської області та вжила усіх дій для охорони спадкового майна.

17.07.2008 року ОСОБА_3 сільською радою Сквирського району Київської області було прийнято рішення про передачу належного покійному ОСОБА_4 житлового будинку дітям сиротам ОСОБА_7Г та ОСОБА_8.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 14.05.2013 року житловий будинок за № 7 по вул. Гагаріна в с. Красноліси Сквирського району, який на праві приватної власності належав ОСОБА_4 було визнано відмерлою, а ОСОБА_3 територіальну громаду в особі ОСОБА_3 сільської ради Сквирського району Київської області власником.

Представника позивача ОСОБА_9 за його згодою, в порядку, передбаченому статтею 184 ЦПК України, було допитано у якості свідка. Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_9 показав, що він є рідним сином позивача ОСОБА_2 тобто внуком покійного ОСОБА_4, який помер 08.06.2006 року. Тривалий час він проживає на території України та має намір отримати громадянство України, оскільки на даний час є громадянином ОСОБА_5 Федерації. У звязку з чим почав цікавитись своїм українським корінням. Від рідної баби, колишньої дружини ОСОБА_4 довідався, що в с. Красноліси Сквирського району Київської області проживав батько його батько ОСОБА_4, який помер в 2006 році. Про смерть ОСОБА_4 рідні і близькі знали, але не повідомляли ОСОБА_2 про смерть батька у звязку з тим, що останній є інвалідом 2-ої групи має психічні розлади і звістка про смерть близької людини могла викликати негативні емоції, що в свою чергу могло призвести до погіршення здоровя. Його батько ОСОБА_2 не спілкувався із його дідом ОСОБА_4 приблизно з 2000-ої тисячного року нібито через те, що останній проживав з іншою жінкою.

Заслухавши осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 08.06.2006 року у віці 73 років в м. Сквира Київської області.

На момент смерті ОСОБА_4 заповіту не склав.

З довідки виданої завідувачем Сквирської державної нотаріальної контори Київської області від 12.10.2017 року вбачається, що спадкова справа щодо майна померлого 08.06.2006 року не заведена.

Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 14.05.2013 року спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 у складі житлового будинку за № 7 по вул. Гагаріна в с. Красноліси Сквирського району Київської області визнанно відмерлою.

З свідоцтва про народження ОСОБА_10 вбачається, що його батьком є ОСОБА_4.

З довідки МСЕК від 14.04.1998 року вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом 2-ої групи довічно та інвалідність повязана із загальним захворюванням.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити додатковий строк для прийняття спадщини, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними слід вважати ті причини, які роблять вчасне звертання в нотаріальну контору неможливим або важким.

Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім'ї.

Однією з основних цілей регулювання сімейних відносин, відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України, є утвердження почуття обов'язку перед батьками.

Так, частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) та інваліди I, II та III груп (стаття 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

З урахуванням того, що ОСОБА_4 помер у віці 73 років, не змінював свого місця проживання то його син ОСОБА_2 міг дізнатися про його смерть, а саме направленням листів, телеграм, як до батька так і односельців (сусідів), запитів до відповідних державних органів тощо, а тому посилання позивача, як на поважну причину з якою позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 померлого 08.06.2006 року, а саме незнання про його смерть не є поважною, оскільки на глибоке переконання суду вона свідчить про те, що син за час життя батька (близько 20 років) з ним спілкувався, не цікавився його життям та здоровям, що свідчить про нехтування своїми обовязками, що суперечить як нормам Сімейного кодексу України та моральним засадам суспільства тощо.

Суд, також критично ставиться і на посилання позивача, що рідні і близькі хвилюючись за його стан здоровя не повідомили йому про смерть батька, оскільки це суперечить здоровому глузду тобто рідні і близькі знаючи про смерть батька позивача, нехтуючи звичаями і традиціями, щодо обряду поховання не повідомляють йому про це, а через 11 років після смерті батька повідомляють, оскільки у внука покійного виникла потреба в оформлені громадянства.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що хто не будь перешкоджав позивачу спілкуватись із батьком та довідатись про його смерть.

Враховуючи вище викладене, суд, приходить до висновку, що спадкоємцем ОСОБА_2І не було надано достовірних та безспірних доказів про неможливість звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4

Вказаної позиції дотримується і Верховний Суд України який п. 24 постанови Пленуму № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Керуючись ст.ст. 10,57,61,79, 84, 88, 131,212-215,218 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Сквирського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: