АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі ПАТ КБ "Приватбанк") до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ПАТ КБ "Приватбанк",поданою його представником ОСОБА_3

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 липня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувало тим, що 19 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір (без номеру),згідно якого банк надав, а ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 1 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом кінцевим терміном повернення,що відповідає дії картки. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те,що разом з заявою підписана Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-20100256 від 6 березня 2010 року та Тарифами банку складає між ним та банком договір,що підтверджується його підписом у заяві.

Свої зобов'язання банк виконав та надав кредит у розмірі встановленому договором, проте відповідач кредит та відсотки вчасно не повернув. У зв'язку з порушенням зобов'язань у відповідача станом на 31 серпня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 13 331,03 грн,яка складається з: 571,15грн заборгованості за кредитом; 8 748,88 грн. - по процентах за користування кредитом; 2 900 грн. - по пені, комісії та штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 611 грн. - штрафу (процентна складова).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від6 липня 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" в задоволені позову відмовлено з підстав відсутності доказів на підтвердження заявлених вимог.

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову банку.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги представник вказує, зокрема, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність між банком та відповідачем правовідносин за договором про надання кредиту та наявності заявленої банком заборгованості за договором кредиту в сумі 13 331,03 грн., оскільки судом невірно оцінено подані докази. Так позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредиту в розмірі 1 200 грн. надано до суду копії анкети-заяви від 19 квітня 2011 року,з якої чітко вбачаються персональні дані відповідача та додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Ця інформація заповнена відповідачем особисто. Таким чином ОСОБА_2 висловив згоду на укладення кредитного договору шляхом отримання картки "Універсальна" та посвідчив це особистим підписом та зазначенням того,що він згоден що анкета - заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг,а також Тарифами свідчить про укладання між ним та банком договору про надання банківських послуг. Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг,які розміщені на офіційному сайті банку,банк в законний спосіб публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг , для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг А тому, підписавши заяву та засвідчивши свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідач приєднався таким чином до Умов та Правил,що є по суті,вважає представник банку, публічною офертою, після чого йому (відповідачу) було відкрито картковий рахунок та видана пластикова картка,яка є ключем до цього рахунку.

Судом також, на думку представника банку, зроблені помилкові висновки щодо зміни кредитного ліміту, оскільки згідно п.2.1.1.2.3,п.2.1.1.2.4 Умов та Правил передбачено, що клієнт надає свою згоду,що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку,і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Суду надавалась копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна,55 днів пільгового періоду", з якої чітко вбачається,що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30 % на рік ).

На виконання умов договору 19 квітня 2011 року відповідачу надано кредитну картку за № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/15, в подальшому картка на вимогу клієнта була неодноразово перевипущена.

Факт перебування відповідача ОСОБА_2 в відділенні ПАТ КБ "Приватбанк" підтверджується його фото,зафіксованого за допомогою Web-камери, де відповідач тримає в руках саме зазначену кредитну картку.

Судом не перевірено розрахунок заборгованості та доводи банку,що позичальник користувався грошовими коштами,виконував умови кредитного договору та частково сплачував заборгованість за договором на протязі 2011-2013 років,а отже визнавав свої зобов'язання за угодою. Зокрема, представник вказує, що останній платіж відповідачем проведено особисто 4 грудня 2013 року у розмірі 1500 грн.,що підтверджується випискою по контррозрахунку - деталі операції "Пополнение наличными в терминале самообслуживания: г. Киев, ул. М. Жукова,29, Отделение банка".

Ці та інші обставини та факти, на думку представника банку,не були належно досліджено та залишено поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм матеріального права та неповного з'ясування обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони та їх представники не з'явилися. Про розгляд справи за законом повідомлені належно. Заяв про відкладення справи та про причини неявки в судове засідання на адресу суду не надавали.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 квітня 2011 року Овідповідачем ОСОБА_2 складена та підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.5).

Згідно інформації викладеної у вказаній Анкеті-Заяві останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2. цього ж Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Відмовляючи в задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того,що банком не надано доказів належного оформлення та укладання між сторонами договору про надання банківських послуг, зокрема, договору кредиту.

При цьому, враховуючипозицію позивача, що умовами Анкети-Заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, судом встановлено,що долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.3.2010р. №СП-2010-256, не містить підпису позичальника, а Пам`ятку клієнта та Тарифи до матеріалів справи взагалі не долучено.

З огляду на встановлене суд вважав, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви, відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, що між сторонами укладено договір у формівизначеній в Анкеті-Заяві та в Умовах та Правилами надання банківських послуг і що відповідна Картка передбачена умовами Анети-Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Суд також встановив, що матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 13 331,03 гривень, враховуючи що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту було визначено у розмірі 8000,00 гривень, а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 1 200 грн.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежну оцінку судом доказів,колегія суддів погоджується з позицією суду з цього приводу,оскільки подані докази не засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками банку, як внутрішньобанківські документи, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували отримання відповідачем платіжних/кредитних карток, з відповідним підписом позичальника про їх отримання. Так, в підтвердження видачі відповідачу карти «Універсальна 55», представник позивача посилається на скрін-шот, на якому зображена фотокартка з написом ОСОБА_2, картка «Універсальна 55» № НОМЕР_1 , за якою рахується заборгованість в сумі 19 123,92. Згідно наданої виписки по рахунку, по даній картці рахується заборгованість за період її дії 25.11.2013-09.12.2013 рік на суму 425,00 грн.

Будь-яких належних та допустимих доказів видачі та відповідно отримання відповідачем платіжних/кредитних карток, позивачем,а ні в суді 1 інстанції,а ні в суді апеляційної інстанції не надано. Додана ж до апеляційної скарги виписка по картковому рахунку містить розбіжності з розрахунком заборгованості,що безумовно також не може свідчити про її належність та допустимість,як доказу у розумінні ст. ст.57,58 ЦПК.

З аналогічних міркувань, не має правового значення та не може слугувати належним доказом також і довідка банку (без номера та дати) про підписання ОСОБА_2 договору кредиту та надання кредитних карток (а.с.109).

Не підтверджено також в належний спосіб посилання представника банку про внесення відповідачем 4 грудня 2013 року в рахунок погашення заборгованості 1 500 грн.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 11 березня 2015 року № 16-6 цс 15,яка на його думку не стосується спірних правовідносин і стосується лише зміни Умов щодо збільшення позовної давності. Колегія суддів вважає, що ці доводи представника є його особистим тлумаченням та його суб'єктивним сприйняттям, викладених в зазначеній нормі положень.

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак висновки викладені в зазначеній позиції, підлягають застосуванню в межах розгляду справи, яка переглядається, оскільки в ній визначаються умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція висловлена також Верховним СудомУкраїни у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15 та від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15.

У правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися».

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 липня 2017 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: