Справа №487/6723/15-ц 03.10.2017 03.10.2017 03.10.2017
Провадження №22-ц/784/1763/17
Справа №487/6723/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Біцюк А.В.
Провадження № 22ц-784/1763/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

03 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю:

- представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2017 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про визначення ідеальних часток в будинку, реальний виділ частки в домоволодінні та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, зазначив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про визначення ідеальних часток в будинку, реальний виділ частки в домоволодінні та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позивач зазначав, що йому на праві власності належить 61/100 частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, площею 348,17 кв.м. Відповідачу ОСОБА_5 належить 11/100 частин цього ж домоводіння, а ОСОБА_7 - 29/100 частин.

У зв'язку з виділом частини домоволодіння, що належить ОСОБА_8 у нову (окрему) адресу, виникла необхідність перерахунку ідеальних часток у праві власності на вказане домоволодіння.

Посилаючись на наведене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив затвердити перерахунок ідеальних часток будинку № АДРЕСА_1 в м. Миколаєві згідно з висновком судової будівельно - технічної експертизи від 13 грудня 2016 року, реально виділити частки в домоволодінні та визначити порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визначено частки співвласників у праві спільної часткової власності домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1, ОСОБА_6 - 75/100, ОСОБА_5 - 25/100;

Виділено у власність ОСОБА_9 75/100 часток вказаного домоволодіння, а саме: житловий будинок літ. «К-1,к» площею 62,3 кв.м., який складається з прміщень: 1-1 коридор - кухня пл. 6,4 кв.м.; 1-2 санвузол пл. 2,9 кв.м.; 1-3 житлова кімната пл. 27,7 кв.м.; 1-4 житлова кімната пл. 12,7 кв.м.; 1-5 житлова кімната пл.. 12,6 кв.м., а також надвірні господарські будови: літ. «Упд»- погріб - 1997р- пл. 5,7 кв.м., та ? частину огорожі № 8, ? частину замощення №ІІ, III.

Виділено у власність співвласника ОСОБА_5 25/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. «Л-1» площею 21,6 кв.м., який складається з приміщень: 1-1 кухня пл. 9,2 кв.м.; 1-2 санвузол пл. 2,2 кв.м; житлова кімната пл. 10,2 кв.м., а також надвірні господарські будови: літ. «Я»- вбиральня пл. 0,9 кв.м. та ? частину огорожі № 8, ? частину замощення №ІІ, III. Ідеальна частка складає -25/100.

Визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідно до другого варіанту висновку №125-090/1 додаткової судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 19 травня 2017 року.

Виділено ОСОБА_6 в користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, площею 338,84 кв.м., в тому числі під будівлею - 92,7 кв.м., під двором 246,14 кв.м.

Виділено ОСОБА_5 в користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, площею 112,95 кв.м. в тому числі під будівлею - 53,4 кв.м., під двором 59,55 кв.м.

Земельну ділянку площею 59,56 кв. м. за адресою АДРЕСА_1, залишено в спільному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Графічно порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зображений в Додатку №1 висновку №125-090/1 додаткової судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 19 тарвня 2017 року.

Лінія розподільчої границі проходить:

1) Ділянка 1 в користуванні ОСОБА_6 від правої бокової межі вліво вздовж фасадної межі довжиною - 3,85 м.; поворот вверх довжиною - 18,57м.; поворот вправо довжиною 2,82 м.; поворот вниз довжиною 18,57 м.

2) Ділянка 2 в користуванні ОСОБА_5 від лівої бокової межі з ділянкою за адресою: АДРЕСА_1/1 (кут Б), кадастровий номер НОМЕР_1, вправо вздовж фасадної межі довжиною - 8,24 м., поворот вверх довжиною-33,80 м.; поворот вліво вздовж задньої торцевої межі довжиною - 7,97м., поворот вниз довжиною 32,73 м.

3) Ділянка 3 в користуванні ОСОБА_5 від нижньої правої бокової межі із земельною ділянкою 1, яка в користуванні ОСОБА_6, вверх довжиною 38,09 м.; поворот ліворуч довжиною 3,94 м.; поворот вниз довжиною 38,09 м.

Ухвалою цього ж суду від 29 червня 2017 року виправлено описку у вказаному судовому рішенні, яка полягала у невірному визначенні площі земельної ділянки, яка виділена у користування сторін.

Додатковим рішенням цього ж суду від 28 липня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10 травня 2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 300 від 28 квітня 2001 року, позивачу на праві власності належало 62/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10 травня 2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 300 від 28 квітня 2001 року, являвся власником 9/100 частини вказаного вище житлового будинку.

Співвласником інших 29/100 частин зазначеного житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі -продажу від 06 липня 2005 року являвся ОСОБА_8

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 276 від 24 лютого 2006 року були перерозподілені ідеальні частки у вказаному житловому будинку за фактично сформованим порядком користування і співвласникам стало належати: ОСОБА_6 - 61/100 частка, ОСОБА_5 - 9/100 часток та ОСОБА_8 - 30/100 часток.

У 2006 році відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу ОСОБА_5 продав ОСОБА_8 9/100 часток вказаного житлового будинку, а ОСОБА_8 продав ОСОБА_5 11/100 часток зазначеного домоволодіння.

Таким чином, до ОСОБА_5 перейшло право власності на 11/100 часток будинку АДРЕСА_1, а у власності ОСОБА_6 залишилося 61/100 частка вказаного домоволодіння.

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2210 від 23 жовтня 2007 року 29/100 частині домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, яка належала ОСОБА_8 надано нову адресу - АДРЕСА_1

Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2008 року визнано дійсним договір купівлі -продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 і за останнім визнано право власності на вказаний житловий будинок. Цим же рішенням суду за ОСОБА_11 визнано право власності на житловий будинок літ Б по АДРЕСА_1 в м. Миколаєві замість самовільно знесеного житлового будинку літ. А.

У травні 2008 року ОСОБА_11 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу продав житловий будинок літ. Б ОСОБА_7

Рішенням Миколаївської міської ради від 25 червня 2010 року № 47/49 для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у власність ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку площею 0,0191 га , яка розташована по АДРЕСА_1 в м. Миколаєві. У 2011 році на підставі вказаного рішення ОСОБА_7 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, на день вирішення спору судом домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому є об'єктом права спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції вважав, що виділ в натурі належної кожному співвласнику частки домоволодіння необхідно проводити відповідно до їх часток у праві власності на жилий будинок з урахуванням висновку судової будівельно - технічної експертизи від 13 грудня 2016 року.

Із такими висновками погодитись не можна з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що у спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може зменшити або збільшити розмір частки, яка підлягає виділу за умови сплати грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 17151, яка була оглянута судовим експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи, а також судом апеляційної інстанції, будинковолодіння № АДРЕСА_1 в м. Миколаєві має самочинно збудовані об'єкти, зокрема житлова прибудова літ. «Л1», відкрита веранда літ. «л», сарай літ. «Ш», які знаходяться у користуванні ОСОБА_5, а також сарай літ «У», гараж літ. «С», гараж літ. «Ю», що знаходяться у користуванні ОСОБА_6

Отже, оскільки об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не можуть бути предметом поділу (виділу), що узгоджується із указаною вище правовою позицією Верховного Суду України, позовні вимоги ОСОБА_6 про виділ часток з об'єкту нерухомого майна не підлягають задоволенню.

Не можна погодитись й з висновком суду про задоволення позовних вимог щодо визначення порядку користування земельною ділянкою.

Так, вирішуючи позов в цій частині, суд вважав, що є підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою площею 511,35 кв. м.

Однак, такий висновок суду є помилковим.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 29 серпня 1955 року №1389 «Про результати обміру земель по будівельному кварталу № 298» зареєстровано за землекористувачами по АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 680 кв.м. Виявлені надлишки земельної ділянки в розмірі 47 кв.м залишено у тимчасове користування землекористувачів.

Згідно висновку № 125-090/1 додаткової судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 19 травня 2017 року у фактичному користуванні співвласників спірного житлового будинку знаходиться земельна ділянка площею 511,35 кв.м.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Оскільки експертом запропоновано визначення порядку користування земельною ділянкою пропорційно новим часткам у праві власності сторін на житловий будинок, а сторони не досягли домовленості про поділ будинку в натурі відповідно до часток співвласників, а також враховуючи, що на земельній ділянці є самочинні забудови і доля цього майна на час вирішення спору не визначена, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Що стосується вимог про визначення ідеальної частки в будинку, то вони теж не підлягають задоволенню.

Як видно із матеріалів справи, на підставі замовлення ОСОБА_6 Миколаївським МБТІ проведено перерахунок ідеальних часток належних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в спірному будинку.

Відповідно до довідки Миколаївського МБТІ від 05 серпня 2015 року, частки співвласників домоволодіння складають: ОСОБА_6 - 88/100, а ОСОБА_5 - 12/100.

Можливість визначення часток у праві спільної часткової власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статті 357 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Отже, збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності в судовому порядку можливе лише за сукупності певних умов, зокрема, в тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власним коштом, такі поліпшення не можна відокремити, й вони зроблені за згодою всіх співвласників.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_6 посилався на те, що після виділу частки ОСОБА_7 у нову (окрему) адресу, частки його та відповідача змінилися, а тому виникла необхідність перерахунку та визначення часток у праві спільної часткової власності.

Таким чином, з огляду на положення частини четвертої статті 357 ЦК України у суду першої інстанції не було правових підстав для визначення ідеальних часток у спільній частковій власності в судовому порядку.

Разом із тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Мінінстрів України від 22 червня 2011 року № 703 ( які діють на час вирішення даного спору), врегульований механізм реєстрації часток об'єкта нерухомого майна внаслідок виділу частки з об'єкта нерухомого майна у позасудовому порядку.

Оскільки позивач своє право на визначення часток у спільній частковій власності шляхом звернення до органу державної реєстрації прав не реалізував й можливість врегулювання в позасудовому порядку порушеного позивачем у позовній заяві питання не втрачена, тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову в зазначеній частині.

Вирішуючи спір, суд вищевикладене залишив поза увагою суду, тому судове рішення не можна визнати законними та обґрунтованими й воно відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в позові ОСОБА_6 слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 442 грн. 13 коп. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про визначення ідеальної частки в будинку, реальний виділ частки в домоволодінні та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 до ОСОБА_5 2 442 грн. 13 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :