Справа № 369/9210/16-ц
Провадження № 2/369/719/17
27 лютого 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Усатова Д.Д..,
за участю секретаря Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві та ОСОБА_1 про зняття арешту із заставленого майна,-
У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» звернулося до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві та ОСОБА_1 про зняття арешту із заставленого майна.
В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 26.06.2008 року було укладено договір іпотеки № 5346, відповідно до якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності.
Зазначена земельна ділянка належить відповідачу на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченим ПН КМНО ОСОБА_4 26 червня 2008 року за реєстровим № 5345.
08.06.2011 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва, позов банку задоволено та стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 871 799 (Один мільйон вісімсот сімдесят одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять гривень 84 копійки), судовий збір у розмірі 1 820 (Одна тисяча вісімсот двадцять гривень 00 копійок).
28.10.2011 року ПАТ «МАРФІН БАНК» отримав виконавчий лист № 2-3290/11 по рішенню Оболонського районного суду міста Києва.
З вище зазначеним виконавчим листом банк звернувся до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в місті Києві.
20.09.2012 року року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції, що належить боржниці ОСОБА_1.
З моменту відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2- 3290/11 по рішенню Оболонського районного суду міста Києва від (ВП 33316548) до 25.08.2016 року, боржницею ОСОБА_1 заборгованість по виконавчому листу № 2-3290/11 від 03.07.2011 року на користь банку не сплачувалась.
25.08.2016 року Договором про внесення змін та доповнень №2 до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 26 червня 2008 року за реєстровим № 5346, внесено зміни, а саме: за взаємною згодою сторін викласти розділ договору іпотеки «ЗВЕРНЕННЯ СТЯГНЕННЯ І РЕАЛІЗАЦІЯ ПРЕДМЕТУ ІПОТЕКИ» у наступній редакції: Пунктом 24.1. Іпотечного договору, передбачено, що у разі невиконання Іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та/або порушення справи про банкрутство Іпотекодавеця, Іпотекодержатель має право здійснити реалізацію Предмета іпотеки або набути його у власність.
В судове засідання представник позивача не з»явився, звернувсь до суду із заявою в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не відомі.
За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначена земельна ділянка була передана власником в іпотеку ВАТ «Морський транспортний банк» на підставі іпотечного договору, укладеного 26.06.2008 року і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, на забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 26.06.2008 року, за яким вона отримала в ВАТ «Морський транспортний банк» кредит в сумі 198 120 доларів США 75 центів на строк до 25.06.2023 року.
18.09.2014 року постановою державного виконавця відділу органу державної виконавчої служби Оболонського управління юстиції ОСОБА_6 в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 28.10.2011 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» борг у розмірі 1 819 619,84 грн., накладено арешт на все майно боржника, яке належить на праві власності ОСОБА_1 в межах суми боргу.
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.
Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15 грудня 1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Згідно ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.
Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.
Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предметі забезпечувального обтяження.
Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.
Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.
08.06.2011 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва, позов банку задоволено та стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 871 799 (Один мільйон вісімсот сімдесят одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять гривень 84 копійки), судовий збір у розмірі 1 820 (Одна тисяча вісімсот двадцять гривень 00 копійок).
На підставі викладеного, суд вважає можливим прийняти рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі за викладених обставин.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і сума сплаченого ним судового збору.
Керуючись ст. ст. 572 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», «;Про іпотеку», «;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст.3, 11, 15, 60, 88, 212-215, 224, 338 ЦПК України, суд -
Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 689,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 689,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто КиєвоСвятошинським судом Київської області за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня, наступного за його проголошенням.

Суддя: Д.Д.Усатов