Справа № 202/2100/17
Провадження № 2/202/1424/2017
11 вересня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: Мороза В.П.
при секретареві: Гевюк М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності, -
У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання права власності.
В обгрунтуваня своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором позики від 27.01.2017 року та іпотечних договорів від 31.01.2017 року на загальну суму 7 000 000(сім мільйонів) гривен 00 коп., укладених між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а саме:
Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до п.2 іпотечних договорів та згідно з договором позики від 27.01.2017 року, відповідач ОСОБА_2 зобовязана була повернути суму позики до 01.03.2017 року, проте до теперішнього часу такий обов'язок відповідач ОСОБА_2 не виконала і гроші позивачу ОСОБА_1 не повернула.
Також встановлена заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 яка становить 7 000 000(сім мільйонів) гривен 00 коп.
Однак у порушення зазначених до п.2 іпотечних договорів та згідно з договором позики від 27.01.2017 року відповідач ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобовязання, не повернула позивачу ОСОБА_1 суму позики, яка становить 7 000 000(сім мільйонів) гривен 00 коп., а також стала від позивача ховатися та не відповідати на телефонні дзвінки.
Судом встановлено, що за вказаним нерухомим майном згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровані обтяження та арешти, а саме: іпотека за №465678 від 29.08.2011 року, згідно договору про внесення змін та доповнень №1, р№2017 від 02.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4, а також існуючі арешти №21067823, №21066347, №21068104, на нерухоме майно від 23.06.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року, арешти №19410473, №19409371, №19409869, на нерухоме майно від 14.03.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 року, арешти №19562056, №19562465, №19561553, на нерухоме майно від 20.03.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених на підставі ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області від 10.03.2017 року, арешти №18851152, №18852512, №18853294, на нерухоме майно від 03.02.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 року, що унеможливлює подальше використання мною вищевказаного нерухомого майна.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на заяву позивача ОСОБА_1 не відреагувала.
Таким чином суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 навмисно ухиляється від виконання зобовязань визначених у договору позики від 27.01.2017 року та іпотечних договорів.
Суд приходить до висновку задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1 в повному обсязі та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності за договором позики від 27.01.2017 року та іпотечних договорів від 31.01.2017 року на загальну суму 7 000 000(сім мільйонів) гривен 00 коп.,
із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедуру продажу шляхом надання іпотекодержателю мені ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п. 2 Іпотечного договору ціною на рівні 7 000 000(сім мільйонів) гривен 00 коп., надати мені ОСОБА_1 право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки, будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень об'єктів нерухомого иайна, звіти про оцінку майна та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах та вчиняти всі інші необхідні дії, пов'язані з продажем предмета іпотеки та стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір.
Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки зокрема здійснюється також на підставі рішення суду.
Згідно зі ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.
Відповідно до п.12, п.18, п.20, п.21 договору іпотеки, сторони передбачили право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмета іпотеки у власність.
Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.
Пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.
З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотеко держателем права власності на нього за рішення суд, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотеко держатель на підставі ч.3 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За частиною першою ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому,положення ст. 12 ЦК України передбачають, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Частина 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію конвенції захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, та 11 до конвенції» від 17 липня 1997 року закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів.
У відповідності до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності.
На підставі викладеного, ст.ст. 3,11,60 ЦПК України, ст.ст. 3,33;35;36;37;38 Закону України «Про іпотеку»,ст.ст. 12,15,ч.2,3,16,ч.2, 220,316,319,321,328,392,525,526,589,590, 629,1048,1049,1054 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності задовольнити в повному обсязі.
Скасувати та вилучити арешти №21067823, №21066347, №21068104, на нерухоме майно від 23.06.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року.
Скасувати та вилучити арешти №19410473, №19409371, №19409869, на нерухоме майно від 14.03.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 року.
Скасувати та вилучити арешти №19562056, №19562465, №19561553, на нерухоме майно від 20.03.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених на підставі ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області від 10.03.2017 року.
Скасувати та вилучити арешти №18851152, №18852512, №18853294, на нерухоме майно від 03.02.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 року.
Припинити іпотеку за №465678 від 29.08.2011 року, згідно договору про внесення змін та доповнень №1, р№2017 від 02.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4.
Визнати за ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_1, право власності на:
- магазин продовольчих товарів/вбудоване приміщення №55, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, проспект Шевченко Тараса (колишня назва вулиця Сировця), будинок №20, загальною площею 172,8 кв.м.
- магазин/вбудоване приміщення №34, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вулиця Республіканська, будинок №50, загальною площею 398,5 кв.м.
- склад паливно-мастильних матеріалів, профілакторій тракторний, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, Західний проїзд, будинок №2, загальною площею 736,2 кв.м.
Зобовязати державних реєстраторів та органи нотаріату, які здійснюють функції державного реєстратора прав на нерухоме майно здійснити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 і.п.н. НОМЕР_1, на магазин продовольчих товарів/вбудоване приміщення №55, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, проспект Шевченко Тараса (колишня назва вулиця Сировця), будинок №20, загальною площею 172,8 кв.м.; на магазин/вбудоване приміщення №34, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вулиця Республіканська, будинок №50, загальною площею 398,5 кв.м.; на склад паливно-мастильних матеріалів, профілакторій тракторний, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, Західний проїзд, будинок №2, загальною площею 736,2 кв.м..
Зобовязати державних реєстраторів та органи нотаріату, які здійснюють функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вилучити з Державного реєстру прав обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна усі заборони, обтяження, арешти стосовно магазина продовольчих товарів/вбудоване приміщення №55, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, проспект Шевченко Тараса (колишня назва вулиця Сировця), будинок №20, загальною площею 172,8 кв.м.; магазина/вбудованого приміщення №34, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вулиця Республіканська, будинок №50, загальною площею 398,5 кв.м.; склада паливно-мастильних матеріалів, профілакторій тракторний, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, Західний проїзд, будинок №2, загальною площею 736,2 кв.м..
Стягнути з громадянки ОСОБА_2, і.п.н. НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_1, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз