Справа № 214/4451/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2017 року Саксаганський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.,

при секретареві Троценко О.М.,

в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за уточненим позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов"язаннями, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов"язаннями, який уточнив. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 05 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-311/61/2008, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 33760 доларів США. Станом на 02 липня 2014 року заборгованість позичальника перед банком становить 2 013 454, 51 грн з урахуванням: - залишок заборгованості за кредитом складає - 33 760 доларів США, що за курсом НБУ України на дату розрахунку 02 липня 2014 року 1 долар США = 11, 785498 грн в гривневому еквіваленті складає 397 878, 41 грн; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом складає 2980,15 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 02 липня 2014 року 1 долар США = 11, 785498 грн в гривневому еквіваленті складає 35 122, 55 грн; - сума пені за прострочення виконання зобов"язання - 1 580 453, 55 грн. З метою виконання зобовязань за цим кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки № SR-311/61/2008 від 05 червня 2008 року, за яким він поручився перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право вимоги за кредитним договором № ML-311/61/2008 від 05 червня 2008 року. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо вимоги до відповідачів.

Взяті на себе зобовязання позичальник та поручитель не виконують, тому позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Анатолійовичасуму заборгованості за кредитним договором, а також сплачені судові витрати у розмірі 3219 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надали.

Відповідач ОСОБА_2 надавав суду письмові заперечення (а.с. 69 71), згідно яких вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів права звернення до суду (передачі права вимоги у встановленому порядку), вважає, що не було дотримано процедуру відступлення права вимоги, позивач не довів, що йому були передані оригінали кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки та інформація щодо розрахунків між попереднім кредитором та боржником, а отже відсутні підстави вважати позивача належним кредитором; зазначає, що сплив строк позовної давності за вимогами, які предявляє позивач, а саме враховуючи, що прострочена заборгованість виникла 05.09.2009 року, тобто з цього дня розпочався строк позовної давності, який закінчився 05.09.2012 року, а позовна заява подана 17.06.2013 року; позивач не надав жодного доказу надання кредитних коштів; розрахунок боргу необґрунтований, отже наданий позивачем розрахунок містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 05 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-311/61/2008, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 33 760 доларів США (а.с. 6 - 13).

Одночасно з укладенням договору про надання кредиту між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-311/61/2008 від 05 червня 2008 року, за яким останній поручився перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань відповідача ОСОБА_2 (а.с. 14 - 15).

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-311/61/2008 від 05 червня 2008 року (а.с. 27 - 39).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов'язаннях і доводи відповідача ОСОБА_5 щодо недоведоності права вимоги позивача необґрунтовані. Окрім того, відповідачем не заявлялись клопотання про витребування будь-яких доказів на підтвердження його сумнівів.

Позивач зазначає, що дотепер відповідач ОСОБА_2 не виконує свої зобовязання з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, в результаті чого станом на 02 липня 2014 року заборгованість позичальника перед банком становить 2 013 454, 51 грн, що включає:

- залишок заборгованості за кредитом - 33 760 доларів США, що за курсом НБУ України на дату розрахунку 02 липня 2014 року 1 долар США = 11, 785498 грн в гривневому еквіваленті складає 397 878, 41 грн;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2980,15 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 02 липня 2014 року 1 долар США = 11, 785498 грн в гривневому еквіваленті складає 35 122, 55 грн;

- сума пені за прострочення виконання зобов"язання - 1 580 453, 55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що ЗАТ «ОТП Банк» дійсно наданий кредит ОСОБА_2 у вигляді двох траншів у загальному розмірі 33 760 доларів США. Так, згідно положень частини № 1 «Базові умови кредитування, визначення термінів» кредитного договору № ML-311/61/2008 від 05 червня 2008 року, зазначене наступне цільове використання кредиту: перший транш 18 138,67 доларів США на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги; другий транш 15 621,33 доларів США на споживчі цілі (а.с. 6).

Згідно п 1.7.2 частини № 2 кредитного договору № ML-311/61/2008 від 05 червня 2008 року банк здійснює видачу Кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявами/ами позичальника; кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебатування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами , вказаними в Кредитній/их заявці/ках позичальника, зменшених на утриману комісію Банку у відповідності до Тарифів та умов Договору. Кожний наступний Транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу. Якщо інше не передбачено цим Договором. Застереження: Транш/Кредит на погашення заборгованосты позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги надається шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника для їх подальшого безготівкового перерахування кредитору першої черги для погашення заборгованості позичальника.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК та ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.

Отже позивачем не доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору та не доведено наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі обох траншів кредиту. Також позивачем не наданий належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви, з урахуванням валюти кредитного зобовязання та курси цієї валюти до гривні, встановленого НБУ на відповідну дату.

Що стосується клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності до вимог позивача, то суд враховує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252- 255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем не зазначено, чи здійснювали відповідачі погашення заборговангості за кредитним договором (а.с. 15).

Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності, суд враховує той факт, що у зв'язку з порушенням строків повернення кредиту, ТОВ «ОТП Банк» використав, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умовами кредитного договору (п.п. 1.9.1 п. 1.9 частини № 2 кредитного договору (а.с. 10), право на дострокове повернення кредиту, надіславши 04.11.2009 року ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-311/61/2008 від 05 червня 2008 року, згідно якої він повинен був протягом 30 календарних днівднів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок в АТ «ОТП Банк» наступні суми: суму кредиту в розмірі 33 760 доларів США, суму відсотків за користування кредитом в розмірі 1411, 50 доларів США, суму пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 5134, 42 грн; суму штрафів у розмірі 75,00 грн (а.с. 19). Зазначену вимогу відповідач ОСОБА_2 отримав 10.11.09 року (а.с. 20).

Отже, пред"явивши 05 червня 2008 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені (а.с. 85), кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобов"язаний пред"явити позов до боржника протягом трьох років, однак дана позовна заява надійшла до суду 17 червня 2013 року. Відсутні підстави вважати, що даний строк переривався.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові №6-990цс15 від 27.01.2016 року, яка у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою до врахування судами.

Однак відповідно до абзаца третього п. 11 постанови Пленуму ВСУ "Про судове рішення" від 18.12.2009 № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже у задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до позичальника ОСОБА_2 слід відмовити у зв"язку з їх недоведеністю

Що стосується вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до поручителя ОСОБА_3, то суд виходить з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року та у справі № 6-990цс15 від 27.01.16 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як вбачається з кредитного договору № ML-311/61/2008 від 05 червня 2008 року, строком виконання зобовязань за кредитним договором та датою остаточного повернення кредиту є 05 червня 2035 року.

Судом було встановлено, що кредитне зобовязання відповідача ОСОБА_2 було забезпечено порукою за договором поруки № SR-311/61/2008 від 05 червня 2008 року.

В п. 4.1 договору поруки зазначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням строків повернення кредиту, ТОВ «ОТП Банк» використав, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право на дострокове повернення кредиту, надіславши 04.11.2009 року ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-311/61/2008 від 05 червня 2008 року, згідно якої він повинен був протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок в АТ «ОТП Банк» наступні суми: суму кредиту в розмірі 33 760 доларів США, суму відсотків за користування кредитом в розмірі 1411, 50 доларів США, суму пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 5134, 42 грн; суму штрафів у розмірі 75,00 грн (а.с. 19). Зазначену вимогу відповідач ОСОБА_2 отримав 10.11.09 року (а.с. 20).

Таким чином, при зміні банком, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов'язання, шестимісячний строк, протягом якого кредитор має право звернутись з позовом до поручителя повинен обчислюватись з 11.12.2009 року, однак, оскільки такі вимоги були заявлені до ОСОБА_3 як до поручителя, 17 червня 2013 року, тобто більше ніж через три роки після настання строку виконання зобов'язань, в силу положень ст. 559 ЦК України, порука припинилась.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд виходить з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, пред`явлених до відповідача ОСОБА_2 як основного боржника, та пред"явлення вимог до поручителя за кредитним договором ОСОБА_3 після спливу шестимісячного строку на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. 554, 559, 610, 1050, 1054 ЦК України, п. 11 постанови Пленуму ВСУ "Про судове рішення" від 18.12.2009 № 14, ст.ст. 10, 11, 197, 209, 212 215, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні уточненого позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов"язаннями.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Г. Ковтун