Номер справи 220/1807/17
Номер провадження2/220/669/17
03 листопада 2017 року смт.Велика Новосілка
Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Яненко Г.М.;
за участю секретаря - Черняєвої С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2, третя особа: виконком Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У 2004 році в будинок позивача переселилася його знайома ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка до того часу мешкала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. За домовленістю між відповідачем та позивачем, останній тимчасово зареєстрував ОСОБА_2 в своєму будинку. В кінці 2004 року відповідач виїхала з місця реєстрації в м. Донецьк Донецької області. В телефонних розмовах обіцяла позивачеві приїхати та знятися з реєстрації, але до цього часу ОСОБА_2 за місцем реєстрації не мешкає, на звязок не виходить, з реєстрації в будинку позивача не знята, що змусило позивача до звернення з вказаним позовом до суду.
Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та згідно заяви позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи оповіщеною про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила.
Від третьої особи до суду також надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника та згідно заяви третя особа покладає вирішення даної справи на розсуд суду.
В звязку з неявкою відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Позивач проти проведення заочного розгляду не заперечив.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строки, протягом якого розглядалася заява, не включаються до строків на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Донецької області через Великоновосілківський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Cуддя Г.М. Яненко