Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1858/17

Номер провадження: 2/511/772/17

18 грудня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

при секретарі Кириловій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на праві спільної сумісної власності подружжя по праву спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про визнання право власності на праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарчими спорудами, розташованого на земельний ділянці площею 0,15 га по вул.Н.Насосна буд.8 смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, який складається з житлового будинку під літ.(А) загальною площею 53.9 кв.м., у тому числі житловою 26.50кв.м. з надвірними спорудами - веранда під літ. (а), погріб під літ. (в), літня кухня під літ. (б), сарай під літ. (г), уборна під літ.(д), № 1 огорожа, № 2 ворота, хвіртка, та право власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого на земельний ділянці площею 0,15 га по вул.Н.Насосна буд.8 смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, який складається з житлового будинку під літ. (А) загальною площею - 53,9 кв.м, у тому числі житловою 26,50 кв.м., з надвірними спорудами - веранда під літ. (а), погріб під літ. (в), літня кухня під літ. (б), сарай під літ. (г), уборна під літ.(д), № 1 огорожа, № 2 ворота , хвіртка.

Позов мотивований тим, що вона перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 17.05.1984 року. В період перебування у шлюбі в 1979 році, їх родині, як переселенцям, у радгоспі ім. К.Маркса смт.Лиманське, було виділено житловий будинок з господарчими спорудами за адресою вул. Н.Насосна, буд. 8, смт.Лиманське Роздільнянського району. Окрім цього радгоспом ім. К.Маркса їм було надано 0,15 га земельної ділянці під будинком та присадибної ділянці. Тому, даний спірний будинок з господарчими спорудами, є спільної сумісною власністю їх подружжя, так як придбаний ними в період шлюбу за спільні кошти і для спільного проживання, тому її частка в будинку з господарськими спорудами складає 1/2 та ОСОБА_4 1/2 частину. Чоловік помер, після смерті відкрилася спадщина на ? частину зазначеного житлового будинку. Позивач вважає, що вона при житті набула на законних підставах право власності на спірний будинок з господарчими спорудами.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.(а.с.59).

Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області до суду не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву про ознайомлення з позовними вимогами ОСОБА_1 та проведення судового засідання за відсутністю їх представника.(а.с.46).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, до суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю, не заперечував проти їх задоволенні. Просив суд, справу розглядати у його відсутність.(а.с.48).

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Дослідивши представлені документи та матеріали, заяви сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 травня 1984 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, про що у Лиманській селищній раді Роздільнянського району Одеської області, зроблено актовий запис № 82 від 28.10.1978 року.(а.с.10).

Після одруження позивач обрала прізвище чоловіка - ОСОБА_3.(а.с.7).

Від шлюбу, у подружжя народився син - ОСОБА_2.

У 1978 році, позивач з чоловіком працювали у радгоспі ім.К.Маркса смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області.

В період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 у 1979 році, їх родині, як переселенцям, у радгоспі ім. К.Маркса смт.Лиманське, було виділено житловий будинок з господарчими спорудами за адресою вул.Н.Насосна 8 смт.Лиманське Роздільнянського району.

Згідно довідки радгоспу ім. К.Маркса від 12.09.1992 року, за даний будинок з радгоспом вони повністю розрахувалися.

Окрім цього радгоспом ім. К.Маркса, подружжю ОСОБА_3 надано 0,15 га земельної ділянці під будинком га присадибної ділянці.

Згідно технічного паспорту, будинок з господарчими спорудами, який розташовано по вул.Н.Насосна 8 смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, збудовано у 1977 році.

Згідно ст.355 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), що належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Згідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям під час шлюбу належить дружини та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Тому, даний будинок з господарчими спорудами розташований за адресою: вул.Н.Насосна 8 смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, є спільної сумісною власністю подружжя, так як придбаний ними в період шлюбу за спільні кошти і для спільного проживання, тому її частка в будинку з господарськими спорудами складає 1/2 частини, інша ? належить ОСОБА_4

08.02.2016 року ОСОБА_3, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД 441394, виданого відділом ДРАЦС по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 108 від 11.02.2016 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спірного житлового будинку з господарчими спорудами.

Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. ОСОБА_3, за життя заповіту не залишив, а тому має місце спадкування за законом.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу на право спадкування за законом мають діти спадкодавця....,та той з подружжя, який його пережив.

В порядку ст.1268 ЦК України ОСОБА_1 не заявляла про відмову від спадщини, та як спадкоємниця першої черги після смерті чоловіка по закону, в встановлений законом строк, надала до державної нотаріальної контори Роздільнянського району Одеської області заяву про прийняття всього майна спадщини, про що було відкрито спадкову справу № 149/2016, однак, при зверненні до Роздільнянської державної нотаріальної контори, листом № 1149/02-14 від 12.12.2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок з господарчими спорудами після смерті чоловіка ОСОБА_3 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та державної реєстрації права власності на вищезазначене майно.

Рідний син подружжя ОСОБА_3 - ОСОБА_2, мешкає у м. Одеса та з заявою про прийняття спадщини після смерті батька у встановлений законом строк та до теперішнього часу в нотаріальну контору не звертався. За час спілкування з матірю, говорив про те, що не збирається цього робить та щоб вона сама успадковувала будинок.

Згідно п.4.18 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документу, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно вимог ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За життя ОСОБА_3 вважав що у нього є всі необхідні документи, які підтверджують право власності на даний житловий будинок, а саме:

Акт передачі від 11 вересня 1979 року, житлового будинку № 8 по вул.Н.Насосна смт.Лиманське Роздальнянського району Одеської області, від радгоспу ім. К.Маркса ОСОБА_3;

Рішення Ліманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 15.12.1992 року про визнання права власності за ОСОБА_3 на домоволодіння, розташоване за адресою: вул.Н.Насосна, буд. 8 в смтЛиманське Роздільнянського району Одеської області та аналогічним рішенням № 61 від 17 листопада 2007 року.

Тому у суду є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 при житті набула на законних підставах право власності на вказаний спірний будинок з господарчими спорудами.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

В даному випадку нотаріусом позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому вона вимушена звернутися до суду, так як інших способів захисту її спадкових прав не має.

В звязку з тим, що - ОСОБА_1 прийняла спадщину, то вважаю що житловий будинок з господарчими спорудами, який розташовано по вул.Н.Насосна, №8, смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, належить їй в 1/2 частини на праві власності, як спільна сумісна власність подружжя, тобто як придбаний в період шлюбу та в 1/2 частини на праві власності по праву спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, з моменту відкриття спадщини.

Інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарчими спорудами розташованого по вул. Н.Насосна, № 8, смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, згідно зведеного акту, складає 57 748грн.

Згідно довідки Лиманської селищної ради, земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розташований спірний житловий будинок з господарчими спорудами, не приватизована та державний акт не видавався.

Так, згідно з письмовими роз'ясненнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України №40-19-155 від 11.10.2012р., домоволодіння, завершені будівництвом до 05 серпня 1992 року, не підлягають введенню в експлуатацію, тобто право власності набувається забудовником за декларативним принципом шляхом отримання свідоцтва про право власності на майно в органах реєстраційної служби за місцем розташування обєкту будівництва. На момент завершення будівництва будинку та споруд - 1965 рік - не існувало жодного нормативного акту, що передбачав би процедуру введення завершеного будівництвом приватного житлового будинку в експлуатацію. Радою Міністрів Української PCP була ухвалена Постанова від 12 березня 1981 року №125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». Відповідно до п.п. «к» п.2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об'єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших громадських організацій або замовниками (забудовниками), яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва". Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом. У відповідності до цієї Постанови місцевими органами влади в свій час були розроблені та затверджені, за погодженням з Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності (по всіх регіонах України) державними технічними комісіями.

Таким чином, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 p. N 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року;

Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення о Г п Т -Г Т обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим Наказом №91 від року, прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Вищевикладене свідчить про те, що правові засади прийняття в експлуатацію об'єктів, побудованих до 05 серпня 1992 року, наразі відсутні.

Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на правіспільної сумісної власності.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників у спірній квартирі.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 25 ЦК України в звязку із смертю фізичної особи припиняється і її правоздатність.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

В силу дії ст. 1268 ЦК Україна, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.328ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких обставин, а також ураховуючи те, що позивачка прийняла після смерті ОСОБА_3 спадщину у визначеному законом порядку, однак позбавлена можливості оформити її у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державної реєстрації права власності на будинок з господарчими спорудами, поданий позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на праві спільної сумісної власності подружжя по праву спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, (НОМЕР_1 виданий Роздільнянським РВУМВС України в Одеській області від 23.09.1996 року, ІПН НОМЕР_2) право власності на праві спільної сумісної власності подружжя на 1/2 житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого на земельний ділянці площею 0,15 га по вул.Н.Насосна, буд.8, смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, який складається з житлового будинку під літ.(А) загальною площею 53.9 кв.м., у тому числі житловою 26.50 кв.м. з надвірними спорудами - веранда під літ. (а), погріб під літ. (в), літня кухня під літ. (б), сарай під літ. (г), уборна під літ.(д), № 1 огорожа, № 2 ворота, хвіртка.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, (НОМЕР_1 виданий Роздільнянським РВУМВС України в Одеській області від 23.09.1996 року, ІПН НОМЕР_2) право власності по праву спадкування за законом на 1/2 житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого на земельний ділянці площею 0,15 га по вул.Н.Насосна, буд.8, смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, який складається з житлового будинку під літ.(А) загальною площею 53.9 кв.м., у тому числі житловою 26.50 кв.м. з надвірними спорудами - веранда під літ. (а), погріб під літ. (в), літня кухня під літ. (б), сарай під літ. (г), уборна під літ.(д), № 1 огорожа, № 2 ворота, хвіртка.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О. В. Іванова