АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження №22-ц/796/4462/2017 Головуючий у 1 інстанції - Осаулов А.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, державного нотаріуса П'ятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності, визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір дарування майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 від 5 жовтня 2015 року, укладений між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 8-741; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві; визнати квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частини квартири кожному. Позивач просив також стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 26 липня 2003 року по 25 листопада 2013 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_4 7 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Консоль ЛТД» та ОСОБА_7 (пайовик) укладено договір пайової участі в будівництві № 1999/322-377, згідно умов якого пайовику по завершенню будівництва «об'єкта» із створеної учасниками спільної дольової власності виділяється шляхом оформлення «Акта про виконання договору» його доля в натурі у вигляді 3-х кімнатної квартири будівельний номер АДРЕСА_1, загальною проектною площею 107,2 кв.м., що розташована в «об'єкті» на будівельній ділянці АДРЕСА_1. 5 жовтня 2009 року ОСОБА_7 сплатив у повному розмірі суму пайового вкладу у розмірі 135 275 доларів США. В подальшому 7 жовтня 2009 року, у період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4, між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, як новим пайовиком, за згодою позивача, що відображено у пункті 12 договору та у відповідній письмовій заяві, укладено договір уступки вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1553. Відповідно до пункту 2 договору уступки вимоги новий пайовик набуває право вимагати від забудовника ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» передачі йому на умовах, визначених договором пайової участі в будівництві № 1999/322-377 від 7 травня 2008 року, 100 % загальної площі квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, поверх 13, будівельний номер квартири АДРЕСА_1, загальною площею 107,20 кв. м. після здачі будинку в експлуатацію. Оплата відступленої вимоги за договором проведена до укладення договору в повному розмірі та факт підписання договору уступки вимоги пайовиком підтверджує проведення розрахунків в повному розмірі, що відображено в пунктах 6-8 договору уступки вимоги. 06 листопада 2012 року ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД» видано ОСОБА_4 довідку вих. № 1284 про повне інвестування загальної площі квартири по договору пайової участі в фінансуванні будівництва № 1999/322-377 від 7 травня 2008 року в розмірі еквівалентному 135 275 доларів США, що складає 723 067 грн. 03 коп., з вказівкою про відсутність будь-яких майнових претензій. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року за ОСОБА_4 визнано майнові права на 3-кімнатну АДРЕСА_1 на 13 поверсі, загальною площею 110,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 12 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Таким чином, на думку позивача, вищезазначені майнові права на 3-кімнатну АДРЕСА_1 на 13 поверсі, загальною площею 110,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. 5 жовтня 2015 року ОСОБА_4 без відома та згоди позивача, зазначивши, що майнові права на вищезазначену квартиру є її особистою приватною власністю, на підставі договору дарування майнових прав передала безоплатно у власність своєї матері ОСОБА_5 майнові права на зазначену 3-кімнатну квартиру. Позивач вважає, що спірна квартира незаконно, з порушенням норм чинного законодавства України вибула зі спільної сумісної власності колишнього подружжя, чим порушено право власності позивача на частку у спільному майні подружжя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у зв'язку з неповнотою з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачі та їх представник просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник 3-ї особи просив рішення залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 одружились 26 липня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1365 (а. с. 11).

12 листопада 2013 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано.

7 травня 2008 року між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_7 (пайщик) укладено договір пайової участі в будівництві № 1999/322-377, згідно пункту 3.6.1 якого пайщику після закінчення будівництва «об'єкту» зі створеної учасниками власності виділяється його доля в натурі, в подальшому «доля пайщика, у виді 3-х кімнатної квартири, будівельний АДРЕСА_1, загальною проектною площею 107,2 кв.м. (а.с. 14-19).

Згідно з довідкою ТОВ фірма «Консоль ЛТД» від 5 жовтня 2009 року № 272 про повне інвестування загальної площі конкретної квартири за договором пайової участі у будівництві від 7 травня 2008 року № 1999/322-377 за 3-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 здійснив повну оплату пайового внеску у розмірі 135 275 доларів США, що становило на той момент 723 067 грн. 03 коп. (а.с. 21).

7 жовтня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір уступки вимоги, згідно умов якого ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_4 набула право та стала учасником за договором пайової участі у будівництві від 7 травня 2008 року № 1999/322-377. Згідно пункту 6 зазначеного договору уступки вимоги ОСОБА_4 в рахунок за відступлення вимоги сплатила ОСОБА_7 723 067 грн. 03 коп. Згідно пункту 12 ОСОБА_4 підписала цей договір за згодою чоловіка - позивача ОСОБА_2 (а. с. 22, 23).

В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 від 7 жовтня 2009 року про надання згоди ОСОБА_4 на укладення договору уступки вимоги, за ціною та на умовах на її розсуд, квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, поверх 13, будівельний номер квартири АДРЕСА_1 (а.с. 24).

18 жовтня 2012 року між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до договору пайової участі у будівництві від 7 травня 2008 року № 1999/322-377, згідної якої пункт 3.6.1 договору був викладений у наступній редакції: пайщику після закінчення будівництва «об'єкту» зі створеної учасниками загальної власності виділяється його доля в натурі, в подальшому «доля пайщика, у виді 3-х кімнатної квартири, будівельний АДРЕСА_1, загальною проектною площею 110,6 кв.м. (а.с. 20).

Згідно довідки ТОВ фірма «Консоль ЛТД» від 6 листопада 2012 року № 1284 ОСОБА_4 згідно умов договору від 7 травня 2008 року № 1999/322-377 та додаткової угоди від 18 жовтня 2012 року провела повну оплату пайового внеску у розмірі еквівалентну 135 275 доларів США, що становить 723 067 грн. 03 коп. (а.с. 25).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року за ОСОБА_4 визнано майнові права на АДРЕСА_1, загальною площею 110,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 придбала майно АДРЕСА_1, поверх 13, будівельний номер квартири АДРЕСА_1 хоч і в період шлюбу, однак, за особисті кошти , які отримала на підставі договору позики від своєї матері ОСОБА_5

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, так як суд неповно з'ясував обставини справи, прийшов до висновку, який не відповідає обставинам справи , порушивши норми матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку(доходу).

Таким чином, набуття майна подружжям під час шлюбу, презюмує , що це майно переходить у спільну сумісну власність подружжя і ця обставина не потребує доказування.

Навпаки, в разі, якщо один із подружжя придбав майно в період шлюбу за особисті кошти, він повинен довести цю обставину.

Оскільки судом встановлено, що майнові права на АДРЕСА_1, загальною площею 110,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 були придбані ОСОБА_4 в період шлюбу, позивач ОСОБА_2 надавав посвідчену нотаріальну згоду на придбання цих майнових прав в інтересах сім'ї , в період шлюбу сторін були сплачені кошти за майнові права в розмірі 100 % (а.с. 25), тому колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набули право спільної сумісної власності спочатку на майнові права, а згодом на АДРЕСА_1 на 13 поверсі, загальною площею 110,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи відповідачів про те, що мати відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 надала у позику своїй дочці кошти , за які була придбана квартира, не можуть бути підставою для визнання права особистої власності на квартиру за відповідачкою ОСОБА_4, оскільки доказів, що саме за ці кошти була придбана квартира відповідачі суду не надали.

Крім того, договір позики між відповідачами було укладено в період шлюбу позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_4, мати відповідачки була обізнана, що її дочка перебуває у шлюбі і укладає договір купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру в інтересах сім'ї, а тому доказів того, що кошти , які були передані в борг, були передані в особисту власність відповідачки ОСОБА_4, відповідачі також не надали.

Позика, на відміну від дарування, передбачає повернення коштів, а тому колегія суддів вважає, що договір позики, укладений між відповідачами, є окремими правостосунками між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_5 не позбавлена можливості захистити свої інтереси за цим договором шляхом пред'явлення вимоги про стягнення боргу до одного з подружжя або до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в разі, якщо ця позика була використана в інтересах сім'ї.

Посилання відповідачів на ту обставину, що подружжя не мало коштів на придбання квартири, а тому відповідач ОСОБА_4 змушена була позичати гроші у матері, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач надав докази того, що подружжям в період шлюбу, незадовго до купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру було продано чотири квартири у місті Вишгороді Київської області і цих коштів було достатньо дня придбання спірної квартири.

Згідно договору дарування майнових прав від 5 жовтня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 безоплатно передала у власність ОСОБА_5 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 31-32).

Відповідно до ст.. 65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є гобєктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.

При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ст.. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Ч.4 ст. 369 ЦК України передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, , може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 розпорядилася спільною сумісною власністю подружжя одноособово, без згоди позивача, який був співвласником майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, уклавши договір дарування майнових прав, то цей договір повинен бути визнаний недійсним, а свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 видане на ім'я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 110,6 кв.м., житловою площею - 61,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 визнане незаконним та скасоване.

Колегія суддів не приймає доводи відповідачів про те, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2013 року за ОСОБА_4 визнано майнові права на АДРЕСА_1, загальною площею 110,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а тому вона була одноособовим власником цих прав на момент вчинення договору дарування, оскільки на момент постановлення рішення суду відповідач ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з позивачем, а тому нотаріус, яка посвідчувала договір дарування повинна була перевірити цю обставину і повинна була вимагати згоду подружжя на укладання договору дарування.

Рішення суду було постановлено щодо однієї відповідачки , оскільки вона була стороною цивільно-правової угоди з ТОВ «Консоль», однак, на підставі закону, а саме Сімейного кодексу України ст.. 60 позивач був співвласником цих майнових прав.

Відповідно до ст.. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги позивача про визнання за ним та за відповідачем ОСОБА_4 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за кожним підлягають задоволенню.

Керуючи сь ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування майнових прав на квартиру за номером АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори ГриценкоО. В. 05 жовтня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №8-741.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 видане на ім'я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 110,6 кв.м., житловою площею - 61,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею -110,6 кв.м., житловою площею - 61,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 8084164 8 0 0 00.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 110,6 кв.м., житловою площею - 61,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за кожним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий : Судді: