АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участю секретаря: Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року про передачу цивільної справи за підсудністю до іншого суду,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2017року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, як законного представника ОСОБА_4, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, було передано на розгляд Ленінському районному суду м. Дніпропетровська /а.с.71-72/.

З такою ухвалою не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції /а.с.75-77/.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3, як законного представника ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним заповіт від 07.10.2014 року, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 /а.с. 2-4/

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2016 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду /а.с.24/.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як вбачається з відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 18.11.2016 року, відповідач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що територіально відноситься до Новокодацького (Леніського) району м. Дніпропетровська, а тому суддя помилково відкрив провадження у справі, оскільки позов був предявлений позивачем до неналежного суду (до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська) /а.с.52/.

Згідно п.2 ч.1 ст. 116 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилось, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Суд першої інстанції до початку судового розгляду встановив, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, а тому в силу вказаних норм закону, дійшов висновку про передачу даної цивільної справи на розгляд Ленінському районному суду м. Дніпропетровська /а.с.71-72/.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що з огляду на положення ч.1 ст.114 ЦПК України, справа має розглядатись Жовтневим районним судом є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно п.42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з позовної заяви, предметом даного спору є визнання заповіту недійсним.

У позовній заяві позивач вказував, що спадковим майном є квартира АДРЕСА_1 та 22/100 частини домоволодіння по вулиці Марії Кюрі у м. Дніпро й 22/100 земельної ділянки площею 0,0815 га за цією ж адресою. Отже, позивач вважав, що позов має бути поданий у порядку ч.1 ст.114 ЦПК України. Однак, оспорюваний заповіт не містить вказівки яке саме майно заповідалось ОСОБА_6, позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування на вищевказані обєкти нерухомості позовна заява не містить, а отже і доводи заявника щодо обґрунтованості подання позовної заяви в порядку виключної підсудності є помилковими.

Доводи заявника стосовно того, що початком судового розгляду справи є відкриття судового засідання, а тому суддя безпідставно передав справу на розгляд Ленінському районному суду на підставі п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст.173 ЦПК України розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог.

Як вбачається з журналу судового засідання /а.с.69-70/, зміст позовних вимог головуючим не доповідався, а лише були вчинені такі процесуальні дії як оголошення явки сторін, розяснення прав та обовязків осіб, які беруть участь у справі, а потім було поставлено на обговорення питання щодо підсудності справи.

Отже, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська передав справу на розгляд Ленінському районному суду м. Дніпро до початку судового розгляду, що відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 17.01.2017 року відповідає вимогам закону, а тому скасуванню не підлягає, у звязку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_7