Справа №485/1049/17 04.10.2017 04.10.2017 04.10.2017
Справа 485/1049/17 Суддя першої інстанції - Кішковська З.А.
Провадження № 22ц/784/2030/17 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Лептуга С.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 її представника - ОСОБА_3, представника відповідача - Лисиці І.І., представника третьої особи - Меженова С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 4 серпня 2017 року по справі за ОСОБА_2 до Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області за участю третьої особи - Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) і виділення її в натурі на місцевості, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) і виділення її в натурі на місцевості.

Позивачка зазначала, що з 1992 року до 31 грудня 1996 року була членом КСП «Поляна». В 1995 році під час розпаювання була включена до списку громадян-членів підприємства та мала право на земельну частку (пай) 11,25 умовних кадастрових гектарів в КСП «Поляна». Проте, у видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) їй було відмовлено керівництвом сільгосппідприємства. Про порушення свого права на земельну частку (пай) дізналася лише у 2016 році.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 11,25 га вартістю 43 163 грн. та зобов'язати Снігурівську райдержадміністрацію виділити в натурі із земель запасу Червонодолинського сільської ради Снігурівського району Миколаївської області земельний пай розміром 11,25 га вартістю 43 163 грн.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 4 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 22,23 ЗК України від 1990 року, п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на земельну частку (пай) вникає в осіб, у тому числі й пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

У роз'ясненнях, що містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України,у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Аналізуючи норми чинного законодавства, можна зробити висновок, що для набуття права на земельний пай необхідна наявність таких умов: перебування у членах КСП на момент паювання землі, включення до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що з березня 1992 року до лютого 1996 року ОСОБА_2 працювала дояркою у КСП «Поляна» та буда його членом (а.с. 5-7).

2 листопада 1995 року КСП «Поляна» отримало державний акт на право колективної власності на землю на підставі рішення Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 27 жовтня 1995 року (а.с.35).

Згідно додатку №1 до державного акту, ОСОБА_2 була включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства та значиться під номером 21 (а.с.8-9).

Відділ Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області також повідомив, що ОСОБА_2 включена до списку за номером 21, який додається до державного акту на право колективної власності КСП «Поляна», сертифікат при розпаюванні остання не отримувала. Розмір земельної частки паю по КСП «Поляна» складає 11,25 умовних кадастрових гектарів (а.с.11).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про набуття позивачкою права на земельну частку (пай) у КСП «Поляна».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що строк для звернення з позовом ОСОБА_2 пропущено без поважної причини.

Між тим, з таким висновком погодитися в повній мірі неможливо.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до вимог Закону України від 6 вересня 2012 року №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (надалі - Закон), який набрав чинності з 1 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Пунктом 6 прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту, а саме: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства, будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже з 2013 року землями сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі й землями, що перебувають в адміністративних межах відповідної ради територіальної громади, розпоряджаються обласні управління Держгеокадастру.

За положеннями статті 19 ЗК України, земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Так, з довідки Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 13 червня 2017 року вбачається, що в межах території Червонодолинської сільської ради є в наявності землі запасу в розмірі 65 га ріллі, які відповідно до вказаних вище положень є державною власністю, розпорядником яких є управління Держгеокадастру у Миколаївській області (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 30 ЦПК України відповідач - це особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

Як видно з позовної заяви ОСОБА_6 звернулась з позовом до Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області та просила зобов'язати райдержадміністрацію виділити їй в натурі із земель запасу земельний пай розміром 11,25 га вартістю 43 163 грн., а не Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Тобто Снігурівська районна державна адміністрації Миколаївської області є неналежним відповідачем у даній справі. Питання щодо заміни неналежного відповідача належним відповідачем в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, судом першої інстанції не вирішувалось, а апеляційна інстанція відповідно до глави I розділу V ЦПК України не наділена повноваженнями щодо вирішення даного питання.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.4 ч. 1, ч 3 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з порушенням норм процесуального права підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, а саме не за пропуском строку позовної давності, а пред'явлення позову до неналежного відповідача.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 4 серпня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова