У Х В А Л А

28.09.2017 Справа №607/10379/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Братасюка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гудими Н.І.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів, організатором яких є Державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства юстиції України та результати яких відображено в протоколі №278341 проведення електронних торгів від 11.08.2017р. щодо майна: лот №224493, іпотека: нежиле приміщення, приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту загальною площею 840,6 кв.м. та 73,8 кв.м., яке знаходиться за адресою Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Острів, вул. Ярмуша, 178, визнання недійсним протоколу №278341 проведення електронних торгів від 11.08.2017р. щодо майна: лот №224493, іпотека: нежиле приміщення, приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту загальною площею 840,6 кв.м. та 73,8 кв.м., яке знаходиться за адресою Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Острів, вул. Ярмуша, 178 та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер 1770, видане 18.09.2017р. приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_2

Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (зокрема проводити відчуження) щодо приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту загальною площею 840,6 кв.м. та 73,8 кв.м., яке знаходиться за адресою Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с.Острів, вул.Ярмуша, 178, до набрання чинності рішенням у справі №607/10379/17.

Заявлені вимоги вмотивовано тим, що на даний час власником нерухомого майна, яке було продане на вищезазначених електронних торгах являється TOB «РІКОЕ УКРАЇНА», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №97726093 від 19.09.2017р., дане підприємство купило вказане вище майно за значно заниженою ціною, тому існує велика ймовірність його відчуження новим власником (законність придбання яким оскаржується позивачем) на користь інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, яка вирішується на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На відміну від адміністративного судочинства, визначальний принцип цивільного судочинства полягає у змагальності сторін, тобто у покладанні обовязку доказування обставин в обґрунтування вимог/заперечень покладається на кожну із сторін процесу.

За положеннями Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006р. №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, застосувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з також заявою, позовним вимогам.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обовязковість застосування національними судами України норм Конвенції.

В контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції, ЄСПЛ розглядалися справи про порушення права власності не обєктами були кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» , заява 59498/00. Рішення від 07.05.2002 року).

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1 , має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами , що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Відтак суд наголошує, що диспозиція закону, котра дозволяє суду, з метою забезпечення позову до ухвалення остаточного рішення, забороняти особам вчиняти певні, є юридично невизначеною, і носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам заявника боржника в ході здійснення примусового виконання виконавчого документа, та недопущення необґрунтованого втручання в право власності (виправданого сподівання) стягувача.

В заяві ж про забезпечення позову йдеться про заборону вчиняти будь-які дії, у будь-який спосіб, невизначеному колу осіб щодо вище вказаного приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту загальною площею 840,6 кв.м. та 73,8 кв.м., яке знаходиться за адресою Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с.Острів, вул.Ярмуша, 178, що, на думку суду, свідчить про нечіткість вимоги - заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не зазначено конкретного субєкта, щодо котрого в ОСОБА_1 виникають застереження про намір відчужити спірне майно.

Окрім цього суд зазначає, що навіть якщо за час розгляду позовної заяви судом майно буде перепродано переможцем прилюдних торгів третій особі, то позивач матиме можливість захищатися шляхом звернення з віндикаційним позовом в порядку ст. 388 ЦК України, відтак суд не вбачає будь яких труднощів чи неможливості виконання судового рішення навіть в разі потенційного задоволення позовних вимог.

Разом з тим згідно ст. 57 ЦПК України, пояснення сторін, якщо вони не були допитані як свідки, не є належними та допустимими доказами у справі.

А тому суд, з огляду лише на всиловлені в заяві припущення ОСОБА_1, взагалі не вважає доведеним зі сторони позивача, описаного в заяві про забезпечення позову, наміру буд якої особи органу найближчим часом здійснити відчуження придбаного з торгів майна .

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, приходить до переконання, що подана позивачем заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не вказано жодних обґрунтувань для застосування заходів забезпечення позову у визначений ним спосіб.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210, 294 ч.2, 295 ч.1 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22.12.2006р. №9, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (зокрема проводити відчуження) щодо приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту загальною площею 840,6 кв.м. та 73,8 кв.м., яке знаходиться за адресою Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с.Острів, вул.Ярмуша, 178, до набрання чинності рішенням у справі №607/10379/17 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подано до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом п'яти днів.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали

СуддяОСОБА_4