пр. № 2/759/1217/17
25 вересня 2017 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,
секретаря Чернишук К.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина,
07.10.2016 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи від дня пред'явлення позову і до закінчення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 який навчається на 3-му курсі ДНЗ «Київський електромеханічний колледж» на денній формі навчання, у зв'язку з чим не може влаштуватись на роботу, проте потребує матеріальної допомоги. Заробітна плата позивачки не дозволяє задовольнити усіх необхідних потреб двох дітей. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає.
Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 63, 80), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки представника суд не повідомив.
Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 30.05.1998 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у ВРАГС Жовтневого району м. Києва зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №288 (а. с. 8).
За час подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний запис за №1888 (а. с. 7).
14.10.2008 року шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №637 (а. с. 9).
Рішенням суду від 26.07.2012 р. з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина неповнолітнього сина у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.04.2012 і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 45).

Заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2015 - 31.08.2015 р.р. становить 106328 грн 56 коп. (а.с. 15).

Відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації (форми №3) від 05.10.2016 №02/08/3-4041, син проживає зі своєю матір'ю (а.с. 12).

ОСОБА_3 навчається на 3 курсі денної форми навчання ДВНЗ «Київський електромеханічний коледж» (а. с. 10-11).

Відповідно до довідки про доходи від 10.10.2016 №94, ОСОБА_1 працює в Київській дитячій Академії мистецтв, загальна сума доходу за період з квітня 2016 р. по вересень 2016 р. складає 26840 грн 00 коп. (а.с. 25).

Відповідач з 30.06.2016 офіційно не працює, що підтверджується відомостями трудової книжки (а.с. 41), 14.11.208 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 42), яка є інвалідом з дитинства І групи (а.с 44), ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі у ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_6 (а.с 43).

При вирішенні даного спору суд керується наступним.

За змістом ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У порушення наведених положень законодавства і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України позивачем не надано жодних доказів і обґрунтувань того, що у зв'язку з продовженням навчання її повнолітній син потребує матеріальної допомоги. Не доведено і тієї обставини, що у відповідача є можливість надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, що згідно ст. 199 СК України, є обов'язковою умовою. Натомість, надані відповідачем докази свідчать, що останній не працює та немає доходів, на своєму утриманні має дружину, що є інвалідом І групи, малолітню доньку, що свідчить про відсутність у нього можливості надавати допомогу повнолітньому сину.

На підставі наведеного, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки відсутні докази того, що у зв'язку із продовженням навчання повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги, а також відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 199 СК України, ст. ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: