РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Зосименка О.М.,

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса ОСОБА_5, про визнання недійсним договору довічного утримання,

встановив:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, приватного нотаріуса ОСОБА_5, про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 19.11.2013 року.

В обґрунтування позову вказала, що ОСОБА_3,укладаючи спірний договір, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

В останнє судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач та її представник в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_3, укладаючи 19.11.2013 року спірний договір розумів, який правочин здійснює. Інший відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив.

Заслухавши відповідача ОСОБА_4 та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визнала обставину укладання з ОСОБА_3 договору довічного утримання від 19.11.2013 року та вказала, що останній розумів, який правочин вчиняє.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України)

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №92-2017 від 28.03.2017 року ОСОБА_3 на обліку в психіатричному диспансері знаходиться з 2001 року, в жовтні 2012 року, лютому 2013 року переводився для лікування в психлікарню для засуджених. Крім того, як вбачається з вищевказаного висновку, останній на час підписання договору довічного утримання не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, встановивши, що на момент укладання спірного договору ОСОБА_3 не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання спірного договору недійсним. В частині заявлених вимог до нотаріуса слід відмовити, оскільки останній не є стороною угоди та належним відповідачем у даному спорі.

Відповідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача з ОСОБА_4 підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 551 грн.20 коп.

Керуючись ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 174, 212-215, ЦПК України, суд

вирішив:

позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір довічного утримання від 19.11.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В частині позовних вимог до приватного нотаріуса ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 551 грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оголошення повного тексту 29.09.2017 р. о 9-10

Суддя О.М. Зосименко