Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/475/17
Ухвала

10 квітня 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря Біди В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, про відібрання малолітньої дитини,-

встановив:

24 березня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 - ОСОБА_6 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, про відібрання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 14 квітня 2014 року громадянин Арабської республіки ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_8. У шлюбі у подружжя 13 вересня 2015 року народився син ОСОБА_9, який також є громадянином ОСОБА_7. Представник позивача вказує на те, що в кінці грудня 2016 року ОСОБА_8 разом зі своєю матір'ю, яка на той час проживала в будинку ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 в м. Каїрі та їх сином ОСОБА_9 вирішили з'їздити до України. В цей час у ОСОБА_8 загострилося перенесене раніше захворювання, у зв'язку з чим її госпіталізували до лікарні. 01 березня 2017 року ОСОБА_8 померла. Представник позивача зазначає, що з 07 березня 2017 року відповідачі не дозволяють ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3забрати сина і забороняють йому побачити свою дитину, при цьому усі його спроби поспілкуватися з відповідачами і вирішити дане питання мирним шляхом не дали позитивного результату. У зв'язку з цим представник позивача просив суд відібрати у ОСОБА_4, ОСОБА_5 малолітнього ОСОБА_9 для виїзду на батьківщину.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.03.2017 у цивільній справі за вказаним позовом відкрито провадження.

10 квітня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 - ОСОБА_10 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог. У вказаній заяві представник позивача вказує Посольство Арабської республіки ОСОБА_7, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору і просить суд негайно ухвалити рішення про відібрання в ОСОБА_4, ОСОБА_5, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Арабської республіки ОСОБА_7 з наступною передачею його батькові громадянину Арабської республіки ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, для подальшого виїзду в країну постійного мешкання.

Крім цього, 10 квітня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 - ОСОБА_10 подав на адресу суду заяву про забезпечення позову шляхом:

- зобов'язання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 негайно передати відповідальній посадовій особі Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації малолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Арабської республіки ОСОБА_7;

- зобов'язання Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації забезпечити поміщення малолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Арабської республіки ОСОБА_7, до Миколаївського обласного будинку дитини, що знаходиться за адресою: вул. Бутоми, буд. 7 б, м. Миколаїв, 54040.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що відповідачі незаконно, без будь-яких правових підстав та документів утримують в себе малолітню дитину Ясін за місцем свого мешкання за адресою: вул. Заводська, б. 9, с. Петрівка Миколаївського району Миколаївської області. При цьому, позивач побоюється того, що життю або здоров'ю його малолітньої дитини загрожує небезпека, яка не дозволяє погодитися з тим, щоб до моменту вирішення справи по суті дитина перебувала разом з відповідачами.

Зокрема заявник посилається на такі обставини:

- відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 є громадянами похилого віку, пенсіонерами, які можуть страждати на хронічні захворювання та самі потребують сторонньої допомоги і догляду;

-05 квітня 2017 року відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовилися виконати законні вимоги представника Служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації надати можливість зайти до адреси їх мешкання для вивчення соціально-побутових умов утримання малолітньої дитини, що свідчить про відсутність в них можливостей для забезпечення в потрібному обсязі для дитини якісного харчування, догляду, лікування та безпеки;

-відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 мешкають в с. Петрівка Миколаївського району, яке віддалене від найближчого медичного закладу на 16 км (Миколаївська центральна районна лікарня, м. Миколаїв, вул. Поштова, 118), що ніяк не гарантує того, що у випадку різкого погіршення здоров'я дитини, або потреби в його амбулаторному (стаціонарному) лікуванні, вони зможуть оперативно забезпечити доставку дитини до необхідних медичних закладів;

- у відмінності від позивача, який згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини та її фізичний розвиток, відповідачі таких обов'язків не мають, оскільки вони є лише дідом і бабою, якими не оформлено опікунство щодо дитини, а тому у випадку будь-яких ситуацій, що шкодять дитині, вони не несуть ніякої відповідальності, оскільки місце перебування дитини ними, ані з позивачем, ані зі службою у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, не погоджене.

Відповідачі можуть в будь - який час без відома позивача та Служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації змінити місце перебування (мешкання) дитини, переховувати її, що може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відібрання в них дитини.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов такого.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 - 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У вступній частині постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 роз'яснено, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до довідки про проведення виїзду від 05 квітня 2017 року, яка додана позивачем до уточненої позовної заяви, малолітній ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин Арабської республіки ОСОБА_7, дійсно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з дідом і бабою ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які перешкоджають поверненню дитини рідному батькові. Також із вказаної довідки вбачається, що під час проведення бесіди з відповідачами ОСОБА_11 та ОСОБА_12, останні погоджувалися з тим, що позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 має усі законі підстави на виховання та утримання власного сина, при цьому категорично відмовлялися віддати йому дитину. Так, ОСОБА_12 навіть виявила агресивні дії по відношенню до представника Служби у справах дітей, намагаючись силою відібрати пакет документів, розпочавши бійку із позивачем, коли він намагався поспілкуватися із дитиною.

Відповідно до ст. 7 Європейської Конвенції про здійснення прав дитини від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною, та яка набрала чинності 01 квітня 2007 року, під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню.

Отже, розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, з'ясувавши дані про особи відповідачів, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, а вид забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з заявою про забезпечення позову, відповідає обсягу позовних вимог.

Таким чином, для гарантування виконання рішення суду, враховуючи небезпеку для життя та здоров'я дитини та, виходячи з інтересів дитини, з метою подолання негативних наслідків, у зв'язку з поведінкою відповідачів у справі, суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову, до розгляду справи по суті, шляхом задоволення заявлених представником позивача вимог про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 60, 151 - 153, 209, ч. 1 ст. 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 - ОСОБА_10 про забезпечення позову задовольнити.

Зобов'язати відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 негайно передати відповідальній посадовій особі Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області малолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Арабської республіки ОСОБА_7.

Зобов'язати Орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області забезпечити поміщення малолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Арабської республіки ОСОБА_7 до Миколаївського обласного будинку дитини, що знаходиться за адресою: вул. Бутоми, буд. 7 б, м. Миколаїв, 54040.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. О. Шаронова

10.04.2017