Справа № 660/512/17
Номер провадження 2/660/208/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Гончаренка О.В.

при секретарі Кателевській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг», третя особа Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття арешту, зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_1, третя особа Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг», про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг», третя особа Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття арешту. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що у грудні 2010 року позивач ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» уклали договір купівлі-продажу автомобіля Hyundai H-1 KMHWH81JP8U068963. Сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, договір укладений у формі, що передбачена чинним законодавством. Починаючи з грудня 2010 року і по теперішній час позивач користувався вказаним автомобілем як своєю приватною власністю, та бажаючи здійснити продаж автомобіля, звернувся до нотаріальної контори для реєстрації договору купівлі продажу, де йому стало відомо, що автомобіль є обєктом обтяження на підставі договору застави транспортного засобу 11/1-2558, 05.09.2008 року. Оскільки, позивач до договору застави жодного відношення не має, при купівлі вказаного автомобіля про наявність обтяження відомо не було, тому, враховуючи, що право власності є непорушним, просив усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні майном - автомобілем Hyundai H-1 KMHWH81JP8U068963 шляхом зняття арешту із вказаного автомобіля, накладеного на підставі договору застави транспортного засобу 11/1-2558, 05.09.2008 року та стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просив вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» проти позову заперечив. Звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив звернути стягнення на майно, а саме транспортний засіб - автомобілем Hyundai H-1 KMHWH81JP8U068963, належний на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» за кредитним договором №010/08/4062 від 05.09.2008 року у сумі 10963658,97 грн. В обґрунтування зустрічного позову посилався на ту обставину, що заставний автомобіль перебуває у заставі банку для забезпечення виконання зобовязань ТОВ «Євро Лізинг» за кредитним договором. Оскільки, всупереч положенням п.3.2 договору застави, ТОВ «Євро лізинг» не повідомив про передачу вказаного транспортного засобу ОСОБА_1, а АТ «ОСОБА_2 Аваль» не надав згоди на передачу даного транспортного засобу, та враховуючи, що заборгованість ТОВ «Євро Лізинг» за кредитним договором не погашена, просив зустрічну позовну заяву задовольнити та стягнути з відповідача судовий збір. Щодо позову просив у задоволенні відмовити.

Представник відповідача ТОВ «Євро лізинг» арбітражний керуючий ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, направив письмові пояснення, в яких заперечив проти задоволення позову, повідомив, що ТОВ «Євро Лізинг» перебуває у процедурі банкрутства. Зазначив, що спірний автомобіль був переданий товариством у користування позивачу, при цьому ТОВ «Євро Лізинг» залишався власником вказаного автомобіля.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у грудні 2010 року позивач ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» уклали договір купівлі-продажу автомобіля Hyundai H-1 номер кузова НОМЕР_1.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №52394988 від 29.05.2017 року, на підставі договору застави транспортних засобів 11/1-2558 від 05.09.2008 року автомобіль Hyundai H-1 KMHWH81JP8U0689963 є обєктом обтяження.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-В Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із копії реєстраційної картки стосовно реєстрації транспортного засобу Hyundai H-1 2497, (2008), чорний, номер двигуна D4СВ8352986, номер кузову KMHWH81JP8U068963, реєстрація відбувалася за договором купівлі продажу, де за аналітичним пошуком ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 23.06.2017 року, обмеження не значаться.

Відповідно до ч.3 ст.9 закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Згідно п.2.3. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг», основним предметом діяльності є, в тому числі, комісійна, оптова та роздрібна торгівля транспортними засобами та запасними частинами до них. Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед основних видів діяльності ТОВ «Євро Лізинг» також зазначено «код КВЕД 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами».

Таким чином, зареєстроване обтяження щодо автомобіля Hyundai H-1 KMHWH81JP8U068963, належного на праві власності ОСОБА_1, не зберігає силу, оскільки відчуження належного боржнику - ТОВ «Євро Лізинг», на праві власності рухомого майна здійснювалося в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Таким чином, вимоги позивача знайшли своє доведення, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви, суд виходив і з наступного.

Стаття 330 ЦК України передбачає, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 2) було викрадене у власника або особи, якій він переда в майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За змістом ст. 388 ЦК України головна ознака добросовісності набувача полягає в тому, що такий набувач не знає та не повинен знати, що особа, в якої він придбає майно, не має права його відчужувати. З'ясування добросовісності пов'язане із встановленням та оцінкою конкретних обставин справи, які можуть свідчити про ступінь передбачуваності і обізнаності набувача майна.

Постановою ВСУ від 17.12.2014 року по справі №6-140цс14 визначено, що за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями387та388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Позивач за зустрічним позовом в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а саме вимоги, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надав суду доказів того, що продаж вказаного автомобіля не містив наслідків погашення заборгованості відповідачем за первісним позовом ТОВ «Євро Лізинг», оскільки, матеріали справи не містять відомостей щодо руху коштів за кредитним зобовязанням.

Крім того, представник позивача не звернув уваги на ту обставину, що майно може бути витребуване від добросовісного набувача лише власником такого майна. Договір застави 11/1-2558 від 05.09.2008 року не передбачав наслідки переходу права власності від ТОВ «Євро Лізинг» до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль».

Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що представником позивача надано заяву, в тому числі і про застосування позовної давності щодо вимог зустрічної позовної заяви.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Євро лізинг» та ОСОБА_3 акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль» укладено кредитний договір № 010/08/4062 від 05.09.2008 року. Кінцевий термін погашення кредиту 31.08.2012 року. Додатковою угодою від 06.09.2012 року продовжено строк погашення кредиту до 31.12.2013 року. Договір застави 11/1-2558 від 05.09.2008 року. Додаткова ж угода між вказаними сторонами №010/08/4062/17 укладена 06.09.2012 року без перевірки належності майна на праві власності стороні чи третій особі. Водночас зустрічна позовна заява до позивача з вимогою погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави подана лише 22.06.2017 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо поважності причин пропуску строку давності, відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску.

Таким чином, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. Разом з тим, згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 640,00 грн. суму сплаченого судового збору у рівних частках.

Керуючись вищевикладеним та ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.387, 388, 391, 330, 658, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг», третя особа Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття арешту задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні майном автомобілем Hyundai H-1 номер шасі (кузова, рами) KMHWH81JP8U068963 шляхом зняття арешту із вказаного автомобіля, накладеного на підставі договору застави транспортного засобу 11/1-2558, 05.09.2008 року.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень).

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень).

У задоволенні зустрічної позовної заяви Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_1, третя особа Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг», про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду Херсонської області через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Гончаренко