У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Співдружність» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року кредитна спілка «Співдружність» (далі - КС «Співдружність») звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2008 року між нею та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 24 тис. грн з кінцевим терміном повернення до 29 жовтня 2009 року. Цього ж дня з метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання між КС «Співдружність» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору виникла заборгованість.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2009 року, що набрало законної сили, у зв'язку з невиконанням умов договору з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 5 липня 2009 року у розмірі 67 976 грн 11 коп. На підставі виданого судом виконавчого листа органами державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження, однак рішення суду відповідачами не виконано.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2012 року, що набрало законної сили, у зв'язку з невиконанням відповідачами грошового зобов'язання з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто на користь КС «Співдружність» інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 17 151 грн 13 коп. за період з 9 серпня 2009 року по 17 січня 2012 року. Рішення суду відповідачами не виконано.

Ураховуючи викладене та уточнивши позовні вимоги, КС «Співдружність» просила суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно 39 418 грн. 83 коп. інфляційних витрат та 5 316 грн. 74 коп. річних у зв'язку з невиконанням відповідачами грошового зобов'язання.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 9 червня 2016 року, з урахуванням виправленої описки згідно ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, позов КС «Співдружність» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Співдружність» інфляційні втрати у розмірі 39 418 грн 83 коп., 3% річних у розмірі 5 316 грн 74 коп. та 447 грн 35 коп. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 9 червня 2016 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Співдружність» інфляційних втрат, трьох процентів річних та судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Співдружність» інфляційні втрати у розмірі 13 666 грн 12 коп., 3% річних у розмірі 2 033 грн 43 коп., судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд скасовуючи рішення в частині стягнення заборгованості, вірно застосувавши положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки відповідачка не у повному обсязі виконала своє зобов'язання за кредитним договором, тому з неї підлягає стягнення інфляційні збитки та три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України. Заборгованість за кредитним договором визначена з урахуванням вимог закону та умов договору.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та єспособом захисту майновогоправа та інтересу, який полягає в отриманні компенсації(плати) від боржниказа користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними досплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 22 березня 2017 року № 6 - 2829 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги про те, що у зв'язку з ухваленням судового рішення припинились правовідносини сторін що ґрунтувалися на кредитному договорі, є безпідставними.

Інші доводи касаційнї скарги висновку суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник С.Ф. Хопта С.П. Штелик