Справа № 168/16/17 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О.В.
Провадження № 22-ц/773/450/17 Категорія: 81 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю секретаря Губарик К. А.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» на дії начальника Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 19 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось в суд із зазначеною скаргою. Вказувало на ті обставини, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області знаходиться виконавче провадження за № 48576795, відкрите 01 вересня 2015 року на підставі виконавчого листа № 17/15, виданого Старовижівським районним судом 29 січня 2015 року, про стягнення в користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 145072 грн. 08 коп. солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5

Крім того позивач зазначав, що в межах вказаного виконавчого провадження 23 серпня 2016 року Начальником ВДВС ОСОБА_3 було описано та арештовано житловий будинок та земельну ділянку боржника ОСОБА_4 площею 0,1226 га, які розміщені по вул. Партизанській, 2А, в смт. Стара Вижівка, Волинської області та знаходяться в іпотеці банку.

Також заявник вказував, що субєктом оскарження йому у призначенні оцінювача зазначного нерухомого майна та його реалізацію через СЕТАМ було відмовлено із-за рішення органу опіки та піклування Служби у справах сімї Старовижівської РДА від 27 вересня 2016 року, яким ураховано житлові права дітей.

Вважаючи зазначені дії субєкта оскарження неправомірними заявник просив суд зобовязати начальника Старовижівського РВ ДВС ОСОБА_3 призначити у виконавчому провадженні за № 48576795 про стягнення із ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором субєкта оціночної діяльності ОСОБА_6 для визначення вартості описаного та арештованого майна та передати зазначене майно на реалізацію через СЕТАМ.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 19 січня 2017 року у задоволенні скарги ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі заявник ПАТ «Дельта Банк» просить її скасувати як незаконну, прийняту судом з порушенням норм матеріального права та постановити нову ухвалу, якою задоволити його скаргу та відшкодувати йому судові витрати.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії державного виконавця, щодо відмови у проведенні оцінки арештованого і описаного нерухомого майна та передачі його на примусову реалізацію, є правомірними та відповідають вимогам закону, а тому підстав для задоволення скарги немає.

Такий висновок суду є правильним.

Встановлено, що постановою начальника ВДВС Старовижівськго РУЮ ОСОБА_3 від 01.09.2015р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 17/15, виданим 29.01.2015 р. Старовижівським районним судом, Волинської області про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором у розмірі 145072 грн. 08 коп. (а.с. 4)

Під час вчинення виконавчих дій державним виконавцем Прохорчуком С. Ф. було проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_5, а саме житлового будинку і земельної ділянки, що по вул. Партизанська, 2А, в смт. Стара Вижівка, Волинської області (а. с. 16 17).

Також встановлено, що заявник ПАТ «Дельта Банк» зверталось до ВДВС Старовижівського РУЮ Волинської області з клопотанням про призначення у даному виконавчому провадженні оцінювача вказаного нерухомого майна та передачу цього арештованого майна на реалізацію через СЕТАМ (а. с. 52 53).

З наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що у вказаному клопотанні стягувачу ПАТ «Дельта Банк» субєктом оскарження було відмовлено, з посиланням на те, що у разі реалізації арештованого і описаного житлового будинку будуть порушені житлові права неповнолітніх дітей боржника ОСОБА_5, які у ньому зареєстровані та проживають (а. с. 14, 27-28).

Права й обовязки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», що набув законної сили 05 жовтня 2016 року.

За змістом цієї норми виконавець зобовязаний вживати законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Зазначений порядок звернення стягнення на майно боржника визначається у розділі VII Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 50, ч. 7 ст. 51 цього Закону звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»)

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначити інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та частиною 2 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку»).

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження» в тому числі й Інструкцією з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року), а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Отже, встановивши, що державним виконавцем вчинялися дії з виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором на користь банку іпотекодежателя, а не з виконання судового рішення, чи виконавчого напису нотаріуса безпосередньо про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеки», суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень, цілком підставно виходив із загальних норм Закону України «Про виконавче провадження» та вірно застосував п. 28 зазначеної Інструкції щодо необхідності попереднього дозволу органу опіку та піклування на реалізацію арештованого нерухомого майна право на користування яким мають діти.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, відмовляючи у задоволенні скарги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та ніяким чином не порушують прав чи свобод заявника.

Оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 19 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді