У Х В А Л А

20.12.2017 Справа №607/16562/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1, за погодженням з начальником цього відділу, звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Обгрунтовує подання тим, що на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження №51542823, відкрите на підставі виконавчого листа №607/16554/15-ц від 04 травня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Терна» боргу у розмірі 62090,19 гривень. 12 квітня 2017 року державним виконавцем направлено виклик ОСОБА_2, яким зобовязаного його зявитися до державного виконавця 19 квітня 2017 року об 11 годині, однак, боржником зазначений виклик було проігноровано. В ході примусового виконання зазначеного виконавчого провадження, державним виконавцем направлено запити щодо встановлення наявності у боржника майна та джерел доходу. 18 грудня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_2, в ході якого не виявлено майна, на яке можна було б звернути стягнення за вказаним виконавчим провадженням. Рішення суду на даний час не виконане, а боржник ухиляється від його виконання, та не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Тому, з метою забезпечення стягнення за виконавчим листом, представник відділу Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області просить обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межу України суд розглядає негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець не зявився в судове засідання, не надав матеріали виконавчого провадження, та не повідомив про причини неявки.

Вирішуючи подання суд виходить з таких обставин:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2015 року з ОСОБА_3, ОСОБА_2 в користь Кредитної спілки «Терна» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №202-19 від 21 вересня 2012 року в сумі 61684,19 гривень, та стягнуто з ОСОБА_2 в користь Кредитної спілки «Терна» судовий збір у розмірі 406 гривень.

На підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист №607/16554/15-ц.

04 липня 2016 року Головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

12 квітня 2017 року державним виконавцем направлено виклик ОСОБА_2, яким зобовязаного його зявитися до державного виконавця 19 квітня 2017 року об 11 годині.

В ході примусового виконання зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем направлено запити щодо встановлення наявності у боржника майна та джерел доходу.

Згідно з відповіддю Головного управління Держгеодакастру у Тернопільській області від 06 жовтня 2017 року №593/117-17 за боржником ОСОБА_2 документи, які посвідчують право володіння та користування земельними ділянки відсутні.

Як убачається з відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Тернопільської області, за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб марки «JAWA 350».

Відповідно до відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» №453/07-2 від 24 травня 2017 року станом на 29 грудня 2012 року згідно обліку бюро за боржником ОСОБА_2 зареєстрованого нерухомого майна в м. Тернополі немає.

З відповіді Державної фіскальної служби України № від 28 листопада 2017 року, вбачається, що інформація стосовно ОСОБА_2 щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на його користь, та сум отриманого з нього податку в ДРФО відсутня.

Як убачається з відповіді Пенсійного фонду України № від 27 листопада 2017 року. інформація про отримання ОСОБА_2 пенсії відсутня.

Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України № від 27 листопада 2017 року, інформацію про роботу за трудовими та цивільно-правовими договорами, та про останнє місце роботи ОСОБА_2, не знайдено.

Як слідує з відповіді Державної фіскальної служби України №33376748 від 27 листопада 2017 року боржник відкритих рахунків в установах банків не має.

Постановою державного виконавця від 08 серпня 2017 року оголошено розшук майна боржника ОСОБА_2, а саме транспортного засобу марки «JAWA 350», 1989 року випуску.

18 грудня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_2, в ході якого не виявлено майна, на яке можна було б звернути стягнення за вказаним виконавчим провадженням.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі - Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі - ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII, під таким ухиленням з об'єктивної сторони слід розуміти діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 441 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону № 1404-VIII, зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допуск в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подання виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника; повідомлення виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасне прибуття на вимогу виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження не вбачається ухилення боржника від виконання рішення, відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього були реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили події тощо).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дане подання внесено передчасно, а тому в його задоволенні слід відмовити, розяснивши державному виконавцю, що він може звернутись із поданням повторно.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу», ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 260 261, 353 355, 441, 446 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні подання заступника начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Апеляційного суду Тернопільської області.

Згідно з п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

СуддяОСОБА_4