АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №761/6528/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Онисько Ольги Іванівни в інтересах Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (далі по тексту - ПАТ «Закарпаттяобленерго») про визнання дій протиправними задоволено.

Визнано протиправними дії ПАТ «Закарпаттяобленерго» щодо безпідставної відмови у наданні послуг з електропостачання та неодноразового відключення від електричної мережі квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності, у період з квітня 2009 року по січень 2014 року.

Не погодившись із таким рішенням суду ОниськоО.І. в інтересах Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу на підтвердження того, що відключення електропостачання в квартирі позивачки було здійснено саме відповідачем.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 в інтересах ПрАТ «Закарпаттяобленерго» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що спір судом вирішено правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 40-41).

З матеріалів справи убачається, що ПАТ «Закарпаттяобленерго» як постачальник електроенергії, здійснював відключення від електричної мережі квартири позивача.

Відповідно до листа ПАТ «Закарпаттяобленерго» від 21 лютого 2014 року за № 6-/50/178 таке відключення відбувалось у зв'язку з несплатою позивачем за спожиту електричну енергію, на

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9840/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ПіхурО.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

підставі п. 35 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Кабінетом Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, зі змінами та доповненнями (далі по тексту - ПКЕЕН) (т. 1 а.с. 4)

Відповідно до приписів ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальники мають право за умови неповної оплати споживачем спожитої електричної енергії обмежити його електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої повністю припинити електропостачання споживачу.

Пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України 26 липня 1999 р. № 1357 (надалі - Правила) встановлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. А пунктом 35 Правил передбачено, що енергопостачальник має право відключити споживача у разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному цими Правилами.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ПАТ «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення боргу встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження виникнення у ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги по постачанню електричної енергії за період з квітня 2009 року по травень 2010 року, а також відсутні докази на підтвердження утворення заборгованості за спожиту електроенергію за час, коли власником квартири АДРЕСА_3 була ОСОБА_7 (т.1, а.с. 81-83).

Постановляючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що дії відповідача щодо припинення постачання електричної енергії позивачу є протиправними, оскільки відповідач не довів існування заборгованості за спожиту електроенергію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закон, доказах, досліджених у судовому засіданні, яким надана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності належних та допустимих доказів відключення саме відповідачем електромережі в квартирі позивачки є безпідставними, оскільки спростовуються листом ПАТ «Закарпаттяобленерго» від 21.02.2014 року за № 6-3/50/178, відповідно до якого Мукачівський МРЕМ, який є структурним підрозділом відповідача, визнав факт відключення електричної мережі квартири ОСОБА_2 та для відновлення електропостачання запропонував оплатити заборгованість (т.1, а.с.4 зворотна сторона).

Окрім цього, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що вимога позивача про визнання дій відповідача протиправними не відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 16 ЦПК України є безпідставною, з огляду на наступне.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Вимоги ст. 4 ЦПК України стосовно того, що зазначені права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту.

Положення цих статей не узгоджуються зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст. 3 ЦК України про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

За таких підстав, всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 312, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Онисько Ольги Іванівни в інтересах Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова