Справа № 500/3791/17
Провадження № 2/500/2565/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 3,00 гектарів, яка розташована на території Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий 02.08.2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2), нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що заяви про відмову від прийняття спадщини від ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 надійшли після спливу шестимісячного строку.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачі, представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 02.08.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 3,00 гектарів, яка розташована на території Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказане також вбачається із листа Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 14.09.2017р. за №9-15-0.181-2407/126-17.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 02.08.2016р. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,00 гектарів, яка розташована на території Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_7 заповіт не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) №48272975 від 04.07.2017 року.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 відповідно до ст.1261 ЦК України стали: батько ОСОБА_3, мати ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6, дочка ОСОБА_1.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Як встановлено судом, позивач спадщину після смерті батька прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 16.06.2017р. за №1122.

Інші спадкоємці ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від прийняття спадщини в установлений законом строк відмовилися про що надали відповідні заяви до Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, копії яких наявні у матеріалах справи.

Вказане також вбачається із листа Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 13.09.2017р. за №242.

На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відповідним листом №309/02-14 від 04.07.2017р., копія якого наявна в матеріалах справи, відмовлено у зв'язку з тим, що ст.ст. 1270, 1273 ЦК України встановлено шестимісячний строк зі дня відкриття спадщини для подачі заяв спадкоємцями про прийняття або відмову у прийнятті спадщини. Заяви про відмову від прийняття спадщини від ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 надійшли після спливу шестимісячного строку.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачі 12.04.2016 року надали заяви уповноваженому органу про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, заяви засвідчені секретарем Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, та зареєстровані в реєстрі 12.04.2016р. за № 25, №26, №27. Кам'янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області було підтвердження факт подання саме 12.04.2016р. вказаних заяв щодо відмови у прийнятті спадщини. Факт відмови у прийнятті спадщини шляхом подання відповідних заяв 12.04.2016р. підтвердили у судовому засіданні й особисто ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_7, спадщину після померлого прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою, інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215,256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 3,00 гектара, яка розташована на території Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий 02.08.2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2017р.

Суддя: А.С.Адамов