Справа № 302/956/16-ц
№ 2/302/19/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

11.04.2017 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді КривкаВ. П

секретар Гажук Н.В.,

з участю: позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

представників сторін: адвокат позивача - ОСОБА_3,

адвокат відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні райсуду в смт.Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя земельних ділянок, що знаходяться в смт.Міжгір'я, вул.Пушкіна,25(вул.Г.Добри) Міжгірського району Закарпатської області і зазначені в державних актах на право приватної власності на земельну ділянку, які видані Міжгірською селищною радою:

- 21.04.2011 р. серія ЯЯ № 025556 на підставі рішення Міжгірської селищної ради від 27.09.2010 р. № 73;

- 22.02.2007 р. серія ЗК № 056044 на підставі рішення Міжгірської селищної ради від 24.12.2006 р.;

- 06.06.2007 р. серія ЗК № 023013 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2007 р. № 615ВЕК № 382007, посвідченого державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори ОСОБА_5,- в розмірі 1/2 частини зазначених земельних ділянок кожному,-

В С Т А Н О В И В:

20.10.2016 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом до відповідачки, який уточнений під час судового розгляду шляхом (збільшення /зменшення) позовних вимог і обгрунтовано таким.

Сторони зареєстрували шлюб у 1982 р., який розірвано з ініціативи відповідачки на підставі рішення Міжгірського районного суду від 20.02.2014 р. Під час шлюбу сторони придбали, окрім житлового будинку за адресою смт.Міжгір'я, вул. Пушкіна (тепер ОСОБА_6), зазначені вище земельні ділянки загальною ринковою вартістю 116 тис. грн.. Позивач вважає це майно є спільною сумісною власністю і зіславшись на норми Сімейного кодексу України (ст.ст. 60,61, 69,70) і ст.368 ч.3, 325 ч.ч. 2 і3 ЦК України просить позов задовольнити.

Відповідачка та її представник позов заперечили з таких обгрунтувань. Відповідачка не проживає однією сім'єю з позивачем з 2005 р., не ведуть спільне господарство та не мають спільних прав та обов'язків. З 2005 року позивач проживає в м.Києві та періодично навідувався в смт.Міжгір'я тільки до своїх доньок. Житловий будинок, що є предметом позовних вимог був придбаний після припинення фактичних шлюбних відносин, під час роздільного проживання з відповідачем за власні кошти позивачки, а саме частину яких вона отримала у вигляді іпотечного кредиту на підставі кредитного договору від 05.12.2006 р., укладеного з ВАТ "Державний ощадний банк України" в сумі 45000 грн..Вказаний договір був укладений під заставу житлового приміщення - ж/будинку, що належить на праві приватної власності матері відповідачки - ОСОБА_7. 26.04.2007 року на ці ж кредитні кошти відповідачка придбала земельну ділянку площею 0,0951 га для обслуговування ж/будинку під № 25 по вул.Пушкіна (ОСОБА_8) в смт.Міжгір'ї на підставі договору купівлі-продажу. Позивач коштів для погашення вказаного кредиту не надавав. Тому відповідачка вважає, що житловий будинок по вул. Пушкіна,25 в смт.Міжгір'ї та земельна ділянка площею 0,0951 га за цією ж адресою, призначена для обслуговування даного ж/будинку є її особистою приватною власністю на підставі ст. 57 СК України. У 2007 році вищевказаний житловий будинок був розібраний повністю і на даний час його як об'єкта нерухомого майна не існує, що відповідачка підтвердила довідкою КП "Міжгірське БТІ" від 11.11.2016 р. № 53. За цих підстав відповідачка та її представник просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Оцінивши позиції сторін їх пояснення, доводи представників, подані в справу докази: правоустановчі документи, довідки, покази свідків, інші письмові документи, суд установив такі обставини і дійшов наступного висновку.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.02.1982 р. по 04.03.2014 р.. Це стверджено записами в актах цивільного стану і змістом рішення Міжгірського районного суду від 20.02.2014 р., яке набрало законної сили 04.03.2014 р. Цим рішенням установлено обставини, зокрема із змісту позовних вимог вбачається, що ініціатором розірвання шлюбу була ОСОБА_2, що сторони до винесення судового рішення припинили спільно проживати за шість місяців до звернення позивачки в суд.

Під час шлюбу відповідачка за згодою і відома позивача оформила право власності на земельні ділянки, що є предметом спору, а саме:

- згідно договору купівлі-продажу від 26.04.2007 р. посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_5 Міжгірської держнотконтори Закарпатської області (реєстровий № 615) ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0951 га за призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку № 25 по вул.Пушкіна в смт.Міжгір'я на території Міжгірської селищної ради. Пунктом 6 цього договору передбачено, що будівля-домоволодіння, яке розташовано на відкупованій земельній ділянці належить покупцю (ОСОБА_2Ю.) на праві приватної власності на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого Міжгірською держнотконторою 17.11.2006 р. за реєстровим № 2170. Пунктом 9 цього договору передбачено, що придбання земельної ділянки вчиняється ОСОБА_2 за спільні подружні кошти з її чоловіком ОСОБА_1, що підтверджується викладеною ним заявою справжність підпису на якій посвідчена 16.11.2006 р. Міжгірською держнотконторою за реєстровим № 2165. Відомості про цей правочин підтверджені витягом з державного реєстру правочинів. Із змісту заяви ОСОБА_1 в Міжгірську держнотконтору, поданої і посвідченої 16.11.2006 р. в нотаріальну справу документів зазначеного правочину, видно, що він надав згоду дружині ОСОБА_2 на купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями і земельної ділянки, що знаходиться в смт.Міжгір'ї за ціною і умовах на її власний розсуд;

- згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 023013 виданого Міжгірською селищною радою 06.06.2007 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2007 р. № 615 ВЕК № 382007, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_5, - ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0951 га, яка розташована в смт.Міжгір'ї, вул.Пушкіна,25, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 025556 зареєстрованого 21.04.2011 р. у відділі Держкомзему в Міжгірському районі Закарпатської області ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0319 га в смт.Міжгір'ї вул.Пушкіна,25, (біля житлового будинку) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Цю земельну ділянку надано на підставі рішення Міжгірської селищної ради № 73 від 27.09.2010 р.;

- згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 056044 зареєстрованого 22.02.2007 р. у відділі Держкомзему в Міжгірському районі Закарпатської області ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,047 га в смт.Міжгір'ї, вул.Пушкіна,25, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Цю земельну ділянку надано на підставі рішення Міжгірської селищної ради від 24.12.2006 р..

Ст.61 ч.1 СК України, передбачено, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.3 цієї статті , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар , виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст.57 ч.1 п.5 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема земельна ділянка одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних підприємств, установ і організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Змістом договорів купівлі-продажу житлового будинку № 25 по вул.Пушкіна в смт.Міжгір'ї і земельної ділянки, що обслуговує цей житловий будинок площею 0,095 га підтверджено придбання сторонами цього нерухомого майна в період шлюбу, за спільні подружні кошти для проживання сім'ї . Це ж підтверджено показами свідка ОСОБА_9 (двоюрідної сестри відповідачки), яка за вказаними договорами купівлі-продажу виступала продавцем указаного в договорах нерухомого майна. З показів свідка видно, що сторони під час укладення договору перебували в зареєстрованому шлюбі, будучи в нормальних сімейних відносинах і обидвоє вживали заходів (передавали гроші продавцю) до виконання договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки. Ведення сторонами спільного сімейного бюджету підтверджено і показами свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (доньки сторін), які підтвердили, що обидвоє батьків утримували їх, передавали кошти на їх лікування, зокрема позивач надсилав такі і через банківські перекази як для дітей, так і передавав особисто відповідачці.

З показів свідків ОСОБА_7 (мати відповідачки), ОСОБА_12 (зять сторін), ОСОБА_13 (рідний брат відповідачки), ОСОБА_14 (племінник відповідачки) видно, що сторони вели спільне господарство і в т.ч. і для придбання указаних вище житлового будинку і земельної ділянки, окрім спільних коштів, використовували кредитні кошти в сумі 45000 грн., одержані на споживчі цілі згідно кредитного договору № 269 від 05.12.2006 р. Це ж підтверджено і поясненнями сторін, змістом заяви позивача державному нотаріусу про надання згоди відповідачці на одержання такого кредиту для передачі в іпотеку придбаного ними майна (зазначеного вище). Позивач також був проінформований, що забезпеченням виконання кредитного договору згідно договору іпотеки від 12.12.2006 р., укладеного філією Міжгірського відділення № НОМЕР_1 "Ощадбанк" і ОСОБА_7 (іпотекодавець - мати відповідачки) і ОСОБА_2 (позичальник-відповідачка), фактично було нерухоме майно - житловий будинок за адресою:смт.Міжгір'я, вул.Писарєва,20.

Суд відхиляє доводи відповідачки, що кредитні кошти погашались нею особисто за власні кошти і за кошти, які їй давав рідний брат ОСОБА_13 і мати ОСОБА_7, бо це не підтверджено належними доказами. Так, згідно показів свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_7 вони допомагали відповідачці погашати кредит і на її прохання інколи надавали їй кошти готівкою в сумах 500-1000 грн. без будь-яких розписок, укладення письмових угод, тощо. Ці свідки визнали, що в період погашення кредиту позивач працював, надавав кошти для лікування дітей подружжя, зрідка передавав відповідачці , хоча цих коштів було недостатньо, на їх погляд.

Суд вважає, що позивач довів належними доказами, що предмет спору - земельна ділянка площею 0,0951 га в смт.Міжгір'ї, вул.Пушкіна,25 (на час рішення суду - ОСОБА_15) для будівництва і обслуговування житлового будинку, придбана ним і відповідачкою в період зареєстрованого шлюбу за спільні подружні кошти, є спільною сумісною власністю і позивач має право на одержання 1/2 частину цього нерухомого майна.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним судом України в постанові від 07.09.2016 р. в справі № 6-801цс16, за якою належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Суд вважає, що решта позовних вимог про поділ земельних ділянок, одержаних відповідачкою у власність у період шлюбу згідно, зазначених державних актів для ведення особистого селянського господарства площами 0,0472 га і 0,0319 га не підлягає задоволенню, з огляду на такі підстави і мотиви.

Зазначені земельні ділянки одержані відповідачкою за рішенням Міжгірської селищної ради внаслідок приватизації у межах безоплатної норми із земель комунальної власності. Отже, ці земельні ділянки згідно з ст. 57 ч.5 СК України є особистою приватною власністю відповідачки. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним судом України у справі № 6-2710 цс 15, за якою земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва й обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді, таке передбачено ст.ст. 12,78,81 ч.1 пп.б, в ЗК України. Позивач не довів жодним доказом, що ці земельні ділянки є спільною власністю, згідно з вимогами ст.ст.86 ч.1, 89 ч.1, ч.2 п.а ) ЗК України. Судові витрати у виді судового збору, згідно з вимогами, передбаченими ст.88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення вимог, підлягають розподілу в такому порядку. Позовні вимоги полягали в розподілі (виділенні у власність в 1/2 частині) кожної зазначеної земельної ділянки, які оформлені за правоустановчими документами як окремі об'єкти нерухомого майна (об'єкти цивільних прав). Суд визнав предметом поділу (одержання у власність на 1/2 частку) земельну ділянку, яка оцінена сторонами в сумі 11000 грн. (сума не оспорена). Отже, з відповідачки слід стягнути в користь позивача судовий збір у сумі 640 грн., згідно ставки за майновими вимогами, передбаченою законом "Про судовий збір". Решта судового збору сплаченого позивачем, не підлягає поверненню у з огляду на відмову в решті позовних вимог.

Судові витрати у виді вартості витрат на правову допомогу, яка оплачена позивачем представнику (адвокату ОСОБА_3І.) в сумі 15 тис. грн. підлягають частковому поверненню відповідачем з огляду на такі підстави. Ці витрати передбачені ст. 84 ЦПК України і їх розподіл передбачено ст.88 ЦПК України. Позивач зазначену суму цих витрат підтвердив документально, а саме:

- укладенням угоди з адвокатом, актом виконаних робіт, про надання правових послуг, за якими позивачу надано такі послуги: усні консультації , написання і поданя позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, представництво інтересів у суді в усіх судових засіданнях протягом розгляду справи.

Суд визнає, що зазначена сума з огляду на об'єктивність справи, складність, кількість судових засідань відповідає принципам розумності, співмірності і достатності. Натомість, оскільки позивач від частки позовних вимог відмовився, а підтримані ним позовні вимоги задоволені частково, з врахуванням кількості позовних вимог щодо поділу окремих об'єктів нерухомого майна (4 об'єкти за первісними вимогами), з яких задоволено одну вимогу щодо поділу об'єкту нерухомого майна у виді земельної ділянки, суд вважає, що поверненню підлягає 1/4 частина вартості правових послуг, тобто: 15000: 4 = 3750 грн.

Керуючись ст.ст. 212-215,218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у виді земельної ділянки площею 0,0951 га, що знаходиться в смт.Міжгір'ї Міжгірського району Закарпатської області по вул.Георгія Добри, № 25 (колишня вулиця Пушкіна) і зазначена в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 023013, виданому Міжгірською селищною радою 06.06.2007 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2007 р. № 615 ВЕК № 382007, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_5 Міжгірської державної нотаріальної контори, - і виділити у власність:

- ОСОБА_1 - 1/2 (одну другу) частину цієї земельної ділянки;

- ОСОБА_2 - 1/2 (одну другу) частину цієї земельної ділянки.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в користь ОСОБА_1:

- 640 грн. судового збору;

- 3750 грн. витрат на правову допомогу адвоката, всього: 4390 (чотири тисячі тристо дев'яносто) грн.

В решті вимог про стягнення судових витрат відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_16