Номер провадження 6/643/182/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

при секретарі Горборуковій М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 Тодоров, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

16.06.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 2027/11237/2012, виданого 25.07.2013 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3219 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ ОСОБА_2 від 30.08.2013 р. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2027/11237/2012, виданого 25.07.2013 р. Московським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3219 грн. Постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ ОСОБА_2 від 16.06.2015 р. було повернуто виконавчий лист № 2027/11237/2012, виданий 25.07.2013 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості 3219 грн. За змістом положень частин першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути предявлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. За пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо предявлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа і оскільки виконавчий документ було повернуто 16.06.2015 р. і на даний час предявлений до виконання не був, то відповідно строк предявлення його на виконання сплинув.

Заявник ОСОБА_1 направив суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підтримав та просив задовольнити.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали цієї справи та цивільної справи № 2027/11237/12, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено, стягнуто солідарно з Рахмаіл Елліни Костянтинівни та ОСОБА_3 Тодоров на користь товариства з обмеженою «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML 700/1042/2008 від 29.01.2008 р. та № ML 700/1178/2008 від 26.05.2008 р. в розмірі 1791509 грн. 26 коп. Стягнуто солідарно з Рахмаіл Елліни Костянтинівни та ОСОБА_3 Тодоров на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору в розмірі 3219 грн. Рішення набрало законної сили.

25.07.2013 року Московським районним судом м. Харкова видані виконавчі листи по цивільній справі № 2027/11237/12 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Рахмаіл Елліни Костянтинівни та ОСОБА_3 Тодоров про стягнення суми боргу.

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 30.08.2013 р. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2027/11237/2012, виданого 25.07.2013 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн.

Постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 16.06.2015 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві було повернуто виконавчий лист № 2027/11237/2012, виданий 25.07.2013 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн., на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Крім того, при вирішенні даної заяви суд керується нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, а також розясненнями, наданими Європейським судом з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.02.2005 року, ухваленого у справі «Шаренок проти України», було встановлено порушення ст.6 Конвенції та ст.1 протоколу 1 Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Також, Суд сказав на свою прецедентну практику, згідно з якою відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК.

Згідно з інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2015 року, Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV є закінчення виконавчого провадження.

Проте у звязку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у ч. 4 ст. 369 ЦПК, у суддів виникали труднощі під час її застосування.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обовязку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у звязку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обовязок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобовязань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги пятої ЦК.

Так, зобовязання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обовязку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобовязань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

предявлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на предявлення цього листа до виконання.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. У звязку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже предявлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на підставі зазначеного.

Однак, з викладених заявником обставин та наданих документів, суд не вбачає підстав для визнання виконавчого листа № 2027/11237/2012, виданого 25.07.2013 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3219 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, заявником не наведено доводів, яким чином повернення виконавчого листа стягувачеві у 2015 році та непредявлення виконавчого листа до виконання порушує його права.

Таким чином, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 2027/11237/2012, виданого 25.07.2013 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3219 грн. таким, що не підлягає виконанню, суд вважає необхідним відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 369 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 Тодоров, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Харченко А.М.