АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6651/17Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/1123/17 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Ткач О. І., Сташків Б. І.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю позивача та його представника, представника відповідачки

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері,

ВСТАНОВИЛА:

25 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про надання дозволу на виїзд його дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України - у Республіку Білорусь, на період літніх канікул, з 25 червня по 25 серпня 2017 року, без згоди матері дитини - ОСОБА_2, оскільки остання у добровільному порядку такої згоди не надає. Подорож за межі України запланована виключно в інтересах дитини - ознайомлення із світовою культурною спадщиною, історією землі її далеких предків, вивчення народних промислів, а також метою поїздки є посилення родинних зв"язків дитини із батьком, у спілкуванні з яким вона суттєво обмежена матір"ю.

Протягом слухання справи позовні вимоги двічі уточнювалися, згідно останніх уточнень від 1.08.2017 року позивач змінив строки виїзду у Республіку Білорусь - з 12 по 29 серпня 2017 року, та просив надати такий дозвіл на період осінніх канікул - з 27 жовтня до 6 листопада 2017 року, а також просив зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в тимчасовому виїзді за межі України їхньої з відповідачкою доньки ОСОБА_3 шляхом безперешкодного надання дитини батькові на час їх спільної закордонної поїздки та документів, необхідних для перетину кордону, зокрема, свідоцтва про народження дитини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 серпня 2017 року позов задоволено частково. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Білорусь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, під час літніх канікул в період з 12 по 29 серпня 2017 року та під час осінніх канікул в період з 27 жовтня по 6 листопада 2017 року в супроводі батька ОСОБА_1 без згоди та супроводу матері ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в тимчасовому виїзді за межі території України їхньої доньки ОСОБА_3 шляхом безперешкодного надання дитини батькові на час їх спільної закордонної поїздки та документів, необхідних для перетину кордону Республіки Білорусь, зокрема, оригіналу свідоцтва про народження дитини, оскільки без задоволення цих вимог він фактично позбавлений можливості виконати рішення суду.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні вимог щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, в іншій частині - залишити без змін. Зазначає, що у судовому рішенні не відображені обставини щодо категоричної відмови дитини від проведення канікул з батьком, в той час як згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Крім цього, не враховано, що позивач збирається подорожувати з невідомими відповідачці та дитині третіми особами, що є неприпустимим без попереднього погодження. Також, позивач кілька разів змінював позовні вимоги, а 1.08.2017 року висунув вимоги, які взагалі не були предметом розгляду сторонами до звернення позивача в суд, чим порушено вимоги ст. 3 ЦПК України та позбавлено відповідачку можливості перевірити всі обставини поїздки, зробити запити у відповідні готелі для перевірки бронювання. Судом не взято до уваги, що строки перебування у Республіці Білорусь збігаються із строками підготовки та проведення у цій країні військових навчань за участі збройних сил Російської Федерації, що є дуже великим ризиком для громадян України, які перебувають на території Білорусії. Місця перебування у Білорусії, зазначені у позові, безпосередньо знаходяться або в зоні проведення військових навчань, або в зонах дислокації збройних сил Російської Федерації.

Заслухавши ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які свою апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечили, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, який підтримав доводи її апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та надаючи дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди матері, у супроводі батька, на час літніх та осінніх канікул, суд, враховуючи наявні у справі докази, прийшов до висновку, що така поїздка відповідає інтересам дитини, а батько дитини має достатній матеріальний стан для забезпечення такої поїздки, ним вказано державу прямування, маршрут, часовий проміжок перебування у цій державі, тому у разі виявлення дитиною бажання провести канікули з батьком, відсутні підстави для відмови у виїзді дитини без згоди матері, у супроводі батька.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов"язання ОСОБА_2 не чинити перешкод в тимчасовому виїзді за межі території України шляхом безперешкодного надання дитини позивачу на час їх спільної закордонної поїздки та документів, необхідних для перетину кордону Республіки Білорусь, зокрема, оригіналу свідоцтва про народження дитини, суд зазначив, що такі вимоги заявлені на майбутнє та є передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір"ю - ОСОБА_2

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

ОСОБА_1, маючи намір у період шкільних канікул разом з дочкою ОСОБА_6 відвідати Республіку Білорусь, з метою ознайомлення дитини із світовою культурною спадщиною, історією землі її далеких предків, вивчення народних промислів, а також з метою посилення родинних зв"язків дитини із батьком, звернувся до матері дитини з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за межі України у супроводі батька, однак ОСОБА_2 не надає згоди на таку поїздку.

Стосунки між батьками дитини є неприязними, ними не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним, в тому числі й щодо подорожі у Республіку Білорусь.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57, виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. В супроводі одного з батьків виїзд особи, що не досягла 16 років, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд здійснюється за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Суд, врахувавши наявні у справі докази, зокрема, висновки спеціаліста-психолога, яка спілкувалася з ОСОБА_3, рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, з яких не вбачається, що поїздка дитини під час канікул разом з батьком без супроводу матері не відповідає інтересам дитини, а також докази щодо матеріального стану позивача, враховуючи зазначену ним державу прямування, часовий проміжок перебування в цій державі, прийшов до правильного та обгрунтованого висновку про те, що у разі наявності бажання дитини провести канікули з батьком, підстави для відмови у наданні згоди на виїзд дитини за межі України без згоди матері, у супроводі батька - відсутні.

При цьому судом вірно відмовлено у задоволенні такої вимоги, як зобов"язання відповідачки безперешкодно надати дитину позивачу на час спільної закордонної подорожі та свідоцтво про народження дитини, оскільки лише припущенням позивача є те, що при наявності судового рішення, яке вступило у законну силу, про дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди матері, остання буде чинити перешкоди у виконанні цього рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованої, на думку позивача, відмови у задоволенні позовної вимоги щодо зобов"язання відповідачки безперешкодно надати дитину позивачу на час спільної закордонної подорожі, колегія суддів вважає безпідставними, погоджуючись із мотивами суду першої інстанції, та враховує при цьому також наступні обставини.

Із рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради та інформаційних довідок про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження (4 травня та 22 травня 2017 року), вбачається, що існують певні проблеми у відношенні малолітньої ОСОБА_3 до батька. 22 травня 2017 року при спілкуванні з психологом Тернопільської міської психолого-медико-педагогічної консультації ОСОБА_3 категорично відмовилась провести канікули з батьком. Згідно рекомендацій комісії, батьку рекомендовано налагодити взаємовідносини з малолітньою донькою.

Згідно ст.12 Конвенції ООН про права дитини, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага. Думка дитини має бути вислухана з повагою і врахована настільки, наскільки це відповідає її найвищим інтересам.

Враховуючи наведені обставини, вік дитини, мету поїздки за межі України, задоволення такої позовної вимоги як " надати дитину позивачу на час спільної закордонної подорожі", без врахування думки 9-річної дитини станом на запланований початок подорожі, буде примусовою поїздкою дитини.

Судове рішення у даній справі стосується лише дозволу на виїзд дитини з території України без згоди матері, у супроводі батька, але це рішення не стосується примусової подорожі дитини без згоди власне самої дитини, якщо вона не виявить такого бажання. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Поїздка дитини з батьком за межі України відповідатиме найвищим інтересам дитини, якщо позивач, згідно з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини, налагодить взаємовідносини з дитиною і вона виявить бажання поїхати з батьком, тому задоволення такої вимоги як "зобов"язати відповідачку не чинити перешкод в тимчасовому виїзді за межі України шляхом безперешкодного надання дитини позивачу" не може вважатися в інтересах дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що що у судовому рішенні не відображені обставини щодо категоричної відмови дитини від проведення канікул з батьком, колегія суддів оцінює критично, так як у рішенні суду першої інстанції зазначено про те, що у разі наявності бажання дитини провести канікули з батьком суд не вбачає підстав для відмови у виїзді дитини за межі України без згоди матері.

У справі відсутні жодні докази про те, що батько має негативний вплив на дитину чи спілкування, проведення ним часу з дитиною, в тому числі за межами України, без присутності матері, у разі бажання дитини поїхати з батьком, не відповідає інтересам неповнолітньої ОСОБА_3.

Твердження ОСОБА_2 про те, що позивач збирається подорожувати з невідомими їй та дитині третіми особами, що є неприпустимим без попереднього погодження, колегія суддів вважає безпідставними. Відповідачкою не зазначено жодних обставин про те, що подорож з іншими особами створює загрозу для безпеки дитини чи є інші поважні причини, які б свідчили про недоцільність подорожі разом з іншими людьми. Батько, рівнозначно із матір"ю, є відповідальним за безпеку дитини, її життя та здоров"я, в тому числі під час подорожі за межі України. Зазначені відповідачкою заперечення, без належного їх обгрунтування, не є підставою для відмови батькові у виїзді дитини за межі України без згоди матері.

Посилання відповідачки на порушення судом норм процесуального права, а саме розгляд судом вимог, які не були предметом розгляду сторонами до звернення позивача в суд, зокрема, поїздка за межі України під час осінніх канікул, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що країна слідування залишилась та ж сама - Республіка Білорусь, а зміна періоду слідування пов"язана з тим, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції літні канікули підходили до закінчення, під час літніх канікул рішення не набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо співпадіння запланованих позивачем строків перебування у Республіці Білорусь разом з дитиною із строками підготовки та проведення у цій країні військових навчань за участі збройних сил Російської Федерації, що є дуже великим ризиком для громадян України, які перебувають на території Білорусії, колегія суддів вважає безпідставними, так як із засобів масової інформації України загальновідомим є той факт, що військові навчання за участі збройних сил Російської Федерації тривали з 14 по 20 вересня 2017 року, що не співпадає із запланованим позивачем періодом подорожі у Республіку Білорусь. На офіційних сайтах Посольства України у Республіці Білорусь, Міністерства закордонних справ України відсутні будь-які попередження щодо недоцільності чи потенційної небезпеки подорожей громадян України до Республіки Білорусь.

Рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, підстав для його зміни чи скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома