справа № 631/7/17-ц
провадження № 2/631/335/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Мащенко С. В.
при секретарі Євсюковій О. В.
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів», -
10 січня 2017 року до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів», на обґрунтування якого позивач зазначила, що з 01 вересня 2016 року вона навчається на першому курсі денного відділення Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач з ними тривалий час не проживає, матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцяти трьох річного віку (а. с. 1-2).
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 4014/17-вх від 13.12.2017 року, з проханням справу розглянути у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надавав.
Згідно із частиною 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача по справі свідчить її відповідна заява, долучена до матеріалів справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання позивачем особистих пояснень не має, суд вважає за можливе справу розглянути за її відсутності.
Відповідно до частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечувала позивач.
Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
Як убачається із Свідоцтва про народження (серії НОМЕР_1), виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 року Бірківською селищною радою Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року зроблено відповідний запис за № 25, та її батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 3).
Відповідно до довідки, наданої Харківським професійним ліцеєм швейного і хутрового виробництва, 28.12.2016 року за вихідним № 707, ОСОБА_2 дійсно навчається на 1 курсі в Харківському професійному ліцеї швейного і хутрового виробництва з 01.09.2016 року. Запланований термін закінчення навчання ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Навчання проводиться за денною формою й вона не знаходиться на повному державному забезпеченні (а. с. 5).
Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов'язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом.
Положеннями частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Тотожне за своїм правовим змістом роз'яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Крім того, суд виходить з того, що зазначений обов'язок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України).
Як убачається з роз'яснень, наданих у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 Сімейного кодексу України, і своїх повнолітніх дочку, сина.
Норми права, які містяться у частині 1 статті 199 Сімейного кодексу України наголошують, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").
Відповідно до положень частини 1 статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку /доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина друга статті 200 Сімейного кодексу України).
Крім того, вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина друга статті 199 Сімейного кодексу України).
Враховуючи наведені норми права та обставини справи, що були досліджені судом, а саме досягнення позивачем ОСОБА_2 повноліття; продовження нею навчання, яке не припинено та потребує надання матеріальної допомоги; отримання позивачем стипендії; наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу та відсутність будь-яких судових рішень про стягнення з ОСОБА_3 коштів на утримання інших осіб /у тому числі батьків/ суд, з урахуванням, стану здоров'я, сімейного і майнового положення кожної з сторін приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_2 - необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/3 частини від заробітку /доходу/ її батька ОСОБА_3
Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на час навчання»повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат.
Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
В той же час частина 3 цієї ж норми права обумовлює, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної частини вимог.
При цьому приписи частини 1 та 2 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.
Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення.
Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.
Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України.
На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
Із зазначеним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду у 2017 році.
Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 - VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України.
Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 1801-VІІІ від 21.12.2016 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1600 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 640 гривень, виходячи з розрахунку: 1600 гривень х 0,4 = 640,00 гривень.
Однак на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору.
Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 повністю, суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 640,00 гривень.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів»задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на її утримання на час навчання у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 10.01.2017 року, до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень /шістсот сорок гривень 00 копійок/.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими учасниками судового процесу рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення, що набрало законної сили, обов'язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Заочне рішення ухвалене, оформлене шляхом комп'ютерного набору та підписане суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: С. В. Мащенко