АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2125/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Шкреба В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівВасиленко Л. І., Карпенко О. В.
при секретаріОвчаренко І. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Гончаренка В.А. на ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року у справі за скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про визнання бездіяльності в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Абрамова Р.М., пов`язаної з навмисним невиконанням рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 аліментів протиправною та незаконною, постановлення окремої ухвали з цього приводу, -

в с т а н о в и л а :

15 серпня 2017 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність та протиправні дії в.о. начальника Міжрайонного ВДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Абрамова Р.М.

Скаржник у скарзі зазначає, що 08 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Коломацького районного управління юстиції у Харківській області на той час Абрамовим Романом Михайловичем за заявою громадянки ОСОБА_10 від 05.10.2015 року на підставі виконавчого листа Кам`янського районного суду Черкаської області від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з громадянина ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 аліментів у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку, відкрито виконавче провадження ВП № 48927478- постановою від 08.10.2015 року

За викликом в.о. начальника ВДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Абрамова Р.М. від 08.10.2015 № 3850/09-15 боржник ОСОБА_7 з`явився до ВДВС Коломацького районного управління юстиції у Харківській області. ОСОБА_11 з`ясував у боржника обставини добровільного виконання рішення Кам`янського районного суду Черкаської області по справі № 2-671/09 та обставини працевлаштування боржника.

Боржник ОСОБА_7 повідомив в.о. начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Абрамова Р.М. про неможливість самостійного виконання рішення. У зв`язку з цим був повідомленим Абрамовим Р.М. про примусове стягнення розміру аліментів із заробітної плати ОСОБА_7, оскільки боржник був працевлаштований та працював у КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району» вул. Гетьмана Івана Мазепи, 9, смт. Коломак, Харківська область, 63100.

Скаржник посилається, що з того часу і по середину липня 2017 року боржник ОСОБА_7 вважав, що зазначений заклад КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району» у примусовому порядку стягує розмір аліментів із заробітної плати боржника. Як стало відомо пізніше в.о. начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Абрамов Р.М. жодного примусового заходу направленого на виконання рішення за майже 2 роки не здійснював, а саме: не провів виконання боржником рішення відповідно до закону; не здійснював перевірку виконання юридичною особою, КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району» рішень стосовно працюючого боржника ОСОБА_7; не накладав арешт на майно боржника; не викликав боржника з приводу невиконання виконавчого документа, що знаходиться у виконавчому провадженні, а вразі неявки боржника без поважних причин не виносив постанову про його привід через органи внутрішніх справ; не звертався до суду з поданням про розшук боржника; не накладав стягнення у вигляді штрафу на боржника у випадках, передбачених законом.

Скаржник просив суд визнати бездіяльність в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Абрамова Р.М., пов'язану з невиконанням рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 аліментів за період часу з 08 жовтня 2015 року по 26 липня 2017 року протиправною та незаконною . Постановити окрему ухвалу щодо в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Абрамова Р.М. та стягнути судові витрати на користь скаржника.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про визнання бездіяльності в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Абрамова Р.М., пов'язаної з навмисним невиконанням рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 аліментів протиправною та незаконною, постановлення окремої ухвали з цього приводу - задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Абрамова Р.М., пов'язану з невиконанням рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 аліментів за період часу з 08 жовтня 2015 року по 26 липня 2017 року. В іншій частині скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Гончаренко В.А. оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що дана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовані та недоведені обставини, що мають значення для справи. Апелянт просить скасувати ухвалу від 14.09.2017 року по справі № 2-671/09 в частині задоволених вимог та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на бездіяльність та протиправні дії в.о. Начальника Міжрайонного ВДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення. Заяв та клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Задовольняючи частково скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про визнання бездіяльності в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_11, пов`язаної з навмисним невиконанням рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості скарги , доводів скаржника та наданих копій виконавчого провадження, з яких вбачається, що державним виконавцем не використано всіх передбачених законодавством повноважень під час примусового виконання рішення суду згідно поданого виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Стаття 383 ЦПК України, передбачено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваного рішення державного виконавця) передбачала, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі, в тому числі державний виконавець у відповідності до п.3 ч.3 ст. 11 цього Закону має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Таке право надане державному виконавцю п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», який діє на час розгляду заяви, тобто в редакції Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року № 6-62цс14, вказано, що відсутність даних про ідентифікаційний номер боржника не є виправданням бездіяльності державного виконавця, який використовуючи свої повноваження належним чином, цю обставину може встановити.

Як вбачається з матеріалів справи 08 жовтня 2015 року старший державний виконавець ВДВС Коломацького районного управління юстиції у Харківській області Абрамов Р.М. на підставі виконавчого листа Кам`янського районного суду Черкаської області від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з громадянина ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, відкрив виконавче провадження ВП №48927478 постановою від 08.10.2015 року (а.с.81).

08.10.2015 року за викликом старшого державного виконавця Абрамова Р.М. боржник ОСОБА_7 з`явився до державного виконавця 14.10.2015 року.

ОСОБА_7 повідомив старшого державного виконавця Абрамова Р.М. про неможливість самостійного виконання рішення та у зв`язку з цим був повідомлений про примусове стягнення розміру аліментів з його заробітної плати, оскільки боржник був працевлаштований та працював у КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району.

Як вбачається з матеріалів справи, та наданих копій виконавчого провадження, старшим державним виконавцем жодного примусового заходу, направленного на виконання рішення за час майже 2 роки, не здійснювалося.

Доводи апелянта щодо неможливості перевірити інформацію щодо боржника через відсутність у виконавчому провадженні даних пасторта та ідентифікаційного коду не дають підстав колегії суддів вважати, що державний виконавець виконав свої обов 'язки відповідно до вимог діючого закону , тому має місце бездіяльність державного виконавця .

Зазначені доводи скаржника щодо бездіяльності державного виконавця державим виконацем не спростовані, так як, і докази, які б підтверджували зворотнє, суду не надані, тому у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV(зі змінами), що діяв на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ) у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленному порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту відкриття виконавчого провадження ВП № 48927478 старший державний виконавець Абрамов Р.М. абсолютно не використав своїх прав, встановлених ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не провів перевірку виконання боржником рішення відповідно до Закону; з метою захисту інтересів стягувача не одержав безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфідейційну, зокрема з органів Пенсійного фонду та Податкової інспекції про доходи боржника; не здійснював перевірку виконання юридичною особою, КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району» рішень стосовно працюючого боржника ОСОБА_7; не накладав арешт на майно боржника; не викликав боржника з приводу невиконання виконавчого документа, що знаходиться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин не виносив постанову про його привід через органи внутрішніх справ; не звертався до суду з поданням про розшук боржника; не накладав стягнення у вигляді штрафу на боржника у випадках, передбачених Законом;

Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Як встановлено судом першої інстанції звернення стягнення на майно боржника, старшим державним виконавцем здійснено не було.

Відповідно до ч.7 ст. 74 Закону у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві відрахування здійснюється з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Таку постанову старшим державним виконавцем постановлено не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 74 Закону за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяційв, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи старший державний виконавець Абрамов Р.М. не перевіряв виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, - не звернувся до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Посилання апелянта, що ним роз 'яснювалось стягувачу право на звернення до провоохоронних органів із заявою в порядку ст. 477 КПК України про вирішення питання про порушення кримінального провадження відносно боржника не спростовує факту бездіяльності самого державного виконавця на протязі двох років до 2017 року, коли боржник почав звертатися з відповідними скаргами та оскаржувати дії державного виконавця.

Ненадання боржнику ОСОБА_7 та його представнику можливості ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження та триваливе зволікання державного виконавця з посиланням на завантаженість роботою та неможливістю надати необхідні матеріали є підтвердженням доводів скаржника, що у виконавчому провадженні не було відповідних документів, тому і не міг скаржник ознайомитись в повному обсязі з виконавчим провадженням, яке не було оформлено належним чином. Саме скарги боржника змушували державного виконавця виконувати необхідні дії щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.

За таких обставин, доводи апелянта не сростовують висновків суду та не дають колегії

суддів підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки відсутні докази, що державний виконавець виконав дії, передбачені діючим законом щодо примусового виконання рішення суду відповідно вимог закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скарга представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, тому підлягають відхиленню.

Між тим, скаржник просив визнати бездіяльність державного виконавця внаслідок халатного ставлення до своїх обов'язків, тоді як стаття 387 ЦПК України чітко визначає, які рішення суд має прийняти за результатами розгляду скарги і повноважень суду на встановлення причин суб'єктивного відношення державного виконавця до вчинених дій або бездіяльності не передбачає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вірно зазначив, що оцінка дій державного виконавця з точки зору дотримання останнім вимог законодавства як державним службовцем, не відноситься до питань, які підлягають вирішенню судом в даній категорії цивільних справ.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав судом для зобов'язання компетентних органів вирішити питання про притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності, тому суд вірно відмовив в цій частині вимог скаржника.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України, якою врегульовано право на звернення із скаргою до суду, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судові рішення, які можуть бути прийняті за результатами розгляду скарги, визначені ст. 387 ЦПК України. Так, згідно вказаної норми, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, предметом вимог заявника в даній категорії цивільних справ, є вимога про відновлення його порушених прав і свобод. Відповідно, суд за наслідками розгляду скарги, в разі її обґрунтованості, має право ухвали судове рішення виключно про визнання рішення, дії чи бездіяльності неправомірною та про усунення порушень або в інший спосіб поновлення порушених прав і свобод заявника.

Вимога скаржника щодо вирішення питання дисциплінарної відповідальності державного виконавця, не пов'язана безпосередньо із поновленням прав і свобод заявника як сторони виконавчого провадження та не відповідає можливим способам захисту таких порушених прав чи свобод.

Згідно із роз'ясненнями в п. 18 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Вирішення питання щодо притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності, відноситься до виключної компетенції відповідних посадових осіб органів Державної виконавчої служби.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо вирішення питання відносно постановлення судом окремої ухвали.

Згідно ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Таким чином, постановлення окремої ухвали є правом суду та з огляду на положення ЦПК України не може бути предметом вимог заявника, які ним заявляються в порядку, передбаченому Розділом 7 вказаного Кодексу. Крім того, суд враховує, що згідно положень Розділу 7 ЦПК України належним способом захисту прав і свобод заявника є постановлення судом ухвали за наслідками розгляду його скарги на дії державного виконавця, в якій судом зазначається на виявлені порушення закону з боку державного виконавця. Також постановлення окремої ухвали можливе лише за умови встановлення судом причин та умов, що сприяли вчиненню порушення, проте з'ясування вказаних причин та умов виходить за межі доказів, які були досліджені судом під час розгляду даної скарги.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України докази є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відповідність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції .

Інших доводів апеляційна скарга не містить, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволенні , а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Гончаренка В.А. - відхилити.

Ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року у справі за скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про визнання бездіяльності в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Абрамова Р.М., пов`язаної з навмисним невиконанням рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.10.2009 року на підставі виконавчого листа від 10.07.2015 року № 2-671/09 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 аліментів протиправною та незаконною, постановлення окремої ухвали з цього приводу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :