У Х В А Л А

6 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Кузнецовський міський суд Рівненської області ухвалою від 8 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 визнав неподаною та повернув позивачу.

Апеляційний суд Рівненської області ухвалою від 2 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вказану ухвалу визнав неподаною та повернув заявнику.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 2 березня 2016 року залишив без змін.

У березні 2017 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, а саме статей 2, 8 ЦПК України, статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На обґрунтування своїх доводів заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Ухвалою від 21 грудня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанцій визнав неподаною та повернув касаційну скаргу

ОСОБА_4 з підстав, передбачених статтями 212, 328 ЦПК України, оскільки заявниця у встановлений строк не виконала вимоги, визначені статтею 326 ЦПК України, а саме - не сплатила судовий збір. Зокрема, заявниця просила звільнити її від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, зазначивши, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено такої підстави звільнення від сплати судового збору, та зобов'язав сплатити судовий збір у визначеному законодавством розмірі.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, суд зазначив, що у Законі України «Про судовий збір» не міститься вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, зокрема і статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні положень пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону, зокрема в постанові від 30 листопада 2016 року (справа № 6-1121цс16) міститься висновок про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій. За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії. Наявність пільги у вигляді звільнення від сплати судового збору, передбаченої статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не вважається ставкою судового збору. У контексті визначення розміру судового збору за подання касаційної скарги «ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви» має визначатися за розмірами ставок, встановленими статтею 4 Закону України «Про судовий збір» на момент пред'явлення відповідного позову, без пільг, визначених статтею 5 цього Закону.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук