АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/509/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

встановила:

У грудні 2015 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 по справі №2011/17542/12 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором №HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року задоволені. Звернуто стягнення на квартиру загальною площею 74,80 кв.м., житловою площею 46,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року); виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі (предмет іпотеки), зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, а також стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1 в дольовому порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 643 грн. 80 коп. з кожного. На підставі вказаного рішення були видані виконавчі листи та відкрито виконавче провадження. 02.12.2015 р. заявник отримав вимогу від державного виконавця Підгірного О.С. про виселення його та членів його сім»ї з квартири АДРЕСА_2. Вважає, що у відповідності із пунктом 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконавчі листи, видані Дзержинським районним судом м. Харкова №2011/17542/12 є такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.03.2016 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчі листи №2011/17542/12, видані Дзержинським районним судом м. Харкова від 20.03.2014 року про виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, які зареєстровані, та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_3, та стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1, в дольовому порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 50, рах.№0001, МФО №305299, витрати по сплаті судового збору в сумі 643 грн. 80 коп. з кожного, такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити. Посилалось на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне зясування усіх обставин у справі. В обґрунтування скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило наступне. При постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не були враховані положення ст.78 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачена певна процедура виконання рішення суду про виселення боржника і де зазначено, що особі, яка підлягає виселенню має бути надано інше жиле приміщення. При цьому, суд першої інстанції не перевірив наявність вільних приміщень з фонду житла для тимчасового проживання у районі мешкання відповідачів. Таким чином, суд першої інстанції не в повному обсязі з»ясував усі обставини у справі та ухвалив рішення на припущеннях. Також, судом першої інстанції не було враховано те, що правовідносини, які виникли між сторонами ґрунтуються на умовах укладених правочинів і сторони мали розуміти усі негативні наслідки у разі невиконання усіх взятих на себе зобовязань. Виконавчі листи, які ОСОБА_1 просить суд визнати такими, що не підлягають виконанню видані на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.09.2013 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2014 р., вказані рішення набрали законної сили. Постановив оскаржувану ухвалу суд першої інстанції обмежує права ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання законного рішення. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не надає законних підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з положень Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( далі за змістом Закон), правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року по справі № 6-2947цс15, та з урахуванням того, що малолітня особа не може проживати самостійно без батьків або інших осіб, які їх замінюють, і її виселення призведе до порушення її житлових прав.

Частиною другою ст. 368 ЦПК України передбачено, що за кожним судовим рішення, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено видається один виконавчий лист.

Частиною першою ст. 369 ЦПК України передбачено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 по справі №2011/17542/12 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором №HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року задоволені. Звернуто стягнення на квартиру загальною площею 74,80 кв.м., житловою площею 46,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAD0GK01270081 від 07.02.2008 року); виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі (предмет іпотеки), зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, а також стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1 в дольовому порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 643 грн. 80 коп. з кожного.

20 березня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист №2011/17542/12, 2/638/1073/13 про виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_4.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 року по справі №2011/17542/12 залишено без змін.

Виходячи з положень ст. 369 ЦПК України процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1356цс15, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, він є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не були враховані положення ст.78 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачена певна процедура виконання рішення суду про виселення боржника і де зазначено, що особі, яка підлягає виселенню має бути надано інше жиле приміщення, з урахуванням положень ст. 109 ЖК України є безпідставними.

З правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 03 лютого 2016 року по справі № 6-2947цс15, вбачається, що дія Закону поширюється і на правовідносини сторін стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення з передбачених ст. 109 ЖК УРСР підстав, - у зв'язку з чим не підлягає виконанню рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, й рішення в частині виселення на час дії цього Закону, що в результаті утруднює примусове виконання рішення суду.

Враховуючи, що квартира, на яку рішенням суду було звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є єдиним житлом родини, до складу якої входить малолітня дитина, і той факт, що іншого житла родина не має, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначені обставини відповідають положенням наведеного Закону.

Судова колегія враховує, що виконавчі листи визнані такими, що не підлягають виконанню на час дії Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких обставин ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст. ст. 109, 115, 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді