Справа №486/1344/16-ц 03.10.2017 03.10.2017 03.10.2017
Провадження №22-ц/784/1975/17
Справа № 486/1344/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Франчук О.Д.
Провадження № 22ц-784/1975/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

03 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 липня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка зазначала, що з 12 жовтня 2013 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу вони придбали трикімнатну квартиру № 16 в будинку № 4 розташовану по вулиці Миру в м. Южноукраїнську. Право власності на це майно було зареєстровано на відповідача.

Посилаючись на те, що вказане майно придбано ними під час шлюбу за їх спільні кошти, позивачка просила провести поділ спільного майна подружжя спірної квартири, визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на ? частку квартири № 16 в будинку № 4 розташовану по вулиці Миру в м. Южноукраїнську.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини першої ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 12 жовтня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу придбано трикімнатну квартиру № 16 в будинку № 4 розташовану по вулиці Миру в м. Южноукраїнську, яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстрована за ОСОБА_3

Встановивши, що спірне майно набуто сторонами в період шлюбу, суд першої інстанції з урахуванням положень ст. ст. 60-70 СК України вірно вважав, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя та визнав за позивачкою право власності на ? його частину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що джерелом набуття спірної квартири були не тільки спільні кошти сторін, а й кошти, надані відповідачу його матірю, яка тривалий час працювала за кордоном в Італії, не можуть бути підставою для визнання частки в спірній квартирі власністю лише відповідача, оскільки не підтверджується належними доказами.

Позивачка в суді апеляційної інстанції доводи відповідача заперечувала і пояснила, що спірна кватира була придбана за рахунок їх спільних коштів, частину з яких їм подарували на весілля, частину отримали від обох батьків, а інша частина її особистих коштів, яких було достатньо для придбання квартири.

Відповідач не надав доказів про те, що саме кошти отримані відповідачем від матері були витрачені на придбання спірної квартири, а навіть якщо відповідач і отримував грошові перекази, то ці гроші вносились до сімейного бюджету. Будь яких доказів передачі коштів особисто відповідачу шляхом укладання письмового договору дарування, як це передбачено ст. 719 ЦК України, матеріали справи не містять.

Фотокопії квитанцій, що містяться в матеріалах справи, свідчать про те, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були спільні кошти які вони вносили на депозитний рахунок.

Посилання відповідача на пояснення свідків, як належний доказ на підтвердження джерела походження коштів за які було придбано спірну квартиру, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, не може доводитися свідченням свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статі 937, частина третя статті 949).

Посилання апелянта на технічні помилки суду під час виготовлення оскаржуваного судового рішення не є підставою для його скасування, оскільки це не вплинуло на правильність висновків суду в цілому.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :