Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Джерело», Супрунівської сільської ради Полтавського району, третя особа - Реєстраційна служба Полтавського районного управління юстиції Полтавської області, про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Джерело» (далі - ТОВ «Агрофірма «Джерело»), Супрунівської сільської ради Полтавського району про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 2005 року він орендує водні об'єкти (ставки), гідротехнічні споруди та земельні ділянки, розташовані в селі Мильці Полтавського району Полтавської області.

Також зазначав, що не може продовжити дію договору оренди на 3-ий ставок та укластиновий договір оренди на 4-ий ставок, на яких розташоване нерухоме майно - гідротехнічні споруди, яке фактично знаходяться у його власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2010 року,укладеного між ним та ТОВ «Агрофірма «Джерело» на гідроспоруди 2-го ставка в межах села Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами населеного пункту Полтавського району Полтавської області, але на яке право власності за ним не зареєстроване, оскільки зазначений договір не було нотаріально посвідчено та не відбулось державної реєстрації права власності зазначеного майна.

В зв'язку з викладеним, просив позов задовольнити, визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22 листопада 2010 року, а саме: гідроспоруд 2-го ставка в межах села Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами населеного пункту села Мильці Полтавського району Полтавської області, який був укладений між ним та ТОВ «Агрофірма «Джерело»; визнати за ним право власності на гідротехнічні споруди 2-го ставка в межах селаМильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами села Мильці Полтавського району Полтавської області.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22 листопада 2010 року а саме: гідроспоруд 2-го ставка в межах села Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами населеного пункту села Мильці Полтавського району Полтавської області, який був укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Джерело».

Визнано за ОСОБА_4 право власності на гідротехнічні споруди 2-го ставка в межах села Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами села Мильці Полтавського району Полтавської області.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2016 року рішення Полтавського районного суду Полтавської областівід 09 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Судом установлено, що з 2005 року ОСОБА_4 орендує водні об'єкти (ставки), гідротехнічні споруди та земельні ділянки, розташовані у селі Мильці Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

22 листопада 2010 року між ТОВ «Агрофірма «Джерело» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу № 99 в простій письмовій формі, за умовами якого ТОВ «Агрофірма «Джерело» зобов'язалося передати у власність ОСОБА_4 гідротехнічні споруди 2-го ставка в межах села Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами населеного пункту села Мильці Полтавського району Полтавської області.

Як вбачається з витягу з акту прийому-передачі майна ВАТ «Укрнафта» з балансу Полтавського тампонажного управління ВАТ «Укрнафта», як внесок до статутного фонду ТОВ «Агрофірма «Джерело» з метою формування цілісного майнового комплексу ТОВ «Агрофірма «Джерело» від 03 липня 2003 року, під інвентарним номером 2101 10009 в акті значаться ставки. Інші документи, що підтверджують право власності ТОВ «Агрофірми «Джерело» на гідроспоруди відсутні.

Вматеріалах справи наявні договори оренди водних об'єктів (ставків), укладених не з ТОВ «Агрофірма «Джерело», а з Полтавською районною державною адміністрацією.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК Україниякщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - моменту державної реєстрації

Приписами ст. 657 ЦК Українивстановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року, викладених у п. 13 його постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"№ 9, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За правилами ч. 6 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

За таких обставин, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК Українине застосовуються до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, до яких віднесено, зокрема, договір купівлі-продажу нерухомості, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

При цьому апеляційний суд прийшов до правильного висновку про відмову в визнанні права власності за позивачем на гідротехнічні споруди, оскільки у ТОВ «Агрофірма «Джерело» відсутні належним чином оформлені документи для проведення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна,

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 відносно того, що на момент набуття ТОВ «Агрофірма «Джерело» права власності на гідроспоруди Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не було передбачено обов'язкової реєстрації права власності на майно в Державному реєстрі прав та на те, що у прокурора не було підстав для представлення в суді інтересів Держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції держави в спірних правовідносинах - Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавського обласного управління водних ресурсів висновків апеляційного суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова