Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кадєтової О.В., Кафідової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення коштів, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 04 липня 2016 року та касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 04 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (далі - ПАТ «Облтеплокомуненерго») на свою користь надлишково нараховані кошти за послуги з теплопостачання за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року, зазначених у графі «опалення згідно буд. ліч-ка» у подвійному розмірі - 2 986 грн 28 коп.; 27 грн 96 коп. неправомірно нарахованих відповідачем коштів за опалення місць загального користування за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року; 100 грн - витрат, понесених позивачем в процесі досудового врегулювання спору; 52 грн 80 коп. - витрат на підготовку до суду позовної заяви; 1 250 грн - витрат на повірку квартирного приладу обліку теплової енергії, що була здійснена ним у 2012 році за рахунок власних коштів; 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди; зобов'язати відповідача привести укладений з ним типовий договір від 23 січня 2006 року у відповідність до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг у сфері теплопостачання, які надає ПАТ «Облтеплокомуненерго».

Вказував на те, що багатоквартирний будинок в якому розташована належна йому квартира, обладнаний загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії, а переважна кількість квартир обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії.

Станом на 20 березня 2012 року без індивідуального приладу обліку теплової енергії залишилася лише квартира № 53 у зазначеному будинку.

Вважаючи неправомірним нарахування йому 1 493 грн 14 коп. за послуги з теплопостачання за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року та 27 грн 96 коп. за опалення місць загального користування за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року, просив позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 04 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення надлишково сплачених коштів за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року та з грудня 2013 року по листопад 2015 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ПАТ «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_3 1 521 грн 10 коп. у рахунок повернення коштів, сплачених за опалення місць загального користування у багатоповерховому будинку за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року та з грудня 2013 року по листопад 2015 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, змінити рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ПАТ «Облтеплокомуненерго» просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а касаційна скарга ПАТ «Облтеплокомуненерго» - задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг у сфері теплопостачання, які надає ПАТ «Облтеплокомуненерго».

Багатоквартирний будинок в якому розташована належна йому квартира обладнаний загально будинковим приладом комерційного обліку теплової енергії, а переважна кількість квартир обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії.

Станом на 20 березня 2012 року без індивідуального приладу обліку теплової енергії залишилася лише квартира № 53 у зазначеному будинку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позову.

При цьому районним судом зазначено, що вимагаючи стягнути з відповідача кошти у сумі 1 493 грн 14 коп. за послуги з теплопостачання за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року та 27 грн 96 коп. за опалення місць загального користування за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року, позивач фактично просить суд не зменшити розмір оплати за опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку АДРЕСА_1, а взагалі позбавити його обов'язку сплати за їх опалення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення надлишково сплачених коштів за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року та за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що п. 2.1.3 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі - Методика), яким керувався відповідач, нараховуючи розмір оплати за опалення МЗК, не може бути застосований, оскільки вказаний пункт Методики підлягає застосуванню у випадку відключення квартир від опалення, а не встановлення індивідуальних лічильників теплової енергії. Інші витрати тепла на опалення місць загального користування визначаються за формулою, передбаченою п. 2.2.1 Методики (витрати теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, яка виставляється до сплати споживачами кожного окремого помешкання будинку, споживачами нежитлових приміщень, які користуються місцями загального користування). Зазначені обставини є визначальними для вирішення спору та визначення розміру оплати.

При цьому апеляційним судом зазначено, що Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, взагалі не визначено порядку оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії. Рекомендації щодо застосування Методики, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 28 лютого 2008 року № 47, також не визначають порядку розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування у разі обладнання багатоквартирного будинку загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії та часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку. У п. 24 вказаних Рекомендацій розглядається лише варіант часткового відключення споживачів від централізованого опалення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживачі зобов'язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги.

Згідно з визначеного у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» поняття комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до п. 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Відповідно до п. 2.1.3 Методики якщо системою будинкового обліку не передбачено окремого обліку теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, але передбачено теплолічильники в кожного споживача та загальнобудинковий комерційний облік теплоти, кількість теплової енергії на опалення МЗК з урахуванням утрат розподільчими внутрішньобудинковими трубопроводами опалення визначається як різниця між кількістю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень.

Пунктом 1.4 Методики встановлено випадки, коли кількість теплової енергії на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до оплати за опалення, зокрема, якщо усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплої енергії на опалення.

Судами встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 більшість квартир обладнані приладами обліку теплової енергії, а отже кількість теплової енергії на опалення МЗК необхідно визначити окремо кожному споживачу.

Витрати на опалення місць загального користування мають нести усі мешканці будинку, а не лише ті, у кого відсутні індивідуальні прилади обліку.

При цьому розрахунок споживання теплової енергії у квартирі, яка не обліковується індивідуальним приладом обліку споживання теплової енергії, визначається за встановленим тарифом, виходячи з площі квартири.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що розрахунки, надані відповідачем, проведені із застосуванням формули, передбаченої пунктом 2.2.1 Методики, з яких убачається, що сума заборгованості, яка утворилась в результаті нарахувань за послуги з опалення місць загального користування за п. 2.1.3Методики, співпадає з сумою нарахувань при застосуванні п. 2.2.1. При цьому належних та допустимих доказів на спростування вказаних розрахунків позивачем не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим та відповідно до положень ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 04 липня 2016 року скасувати, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2016 року та залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В Кадєтова

О.В.Кафідова