АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Гнатюк Софії Вікторівни в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про оскарження рішення страховика щодо суми страхового відшкодування та стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/8352/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерськогорайонного суду м. Києва від 16 травня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі по тексту - ТДВ «СК «Альфа-Гарант») про оскарження рішення страховика щодо суми страхового відшкодування та стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 різницю у виплаті в сумі 11 287, 99 грн.

Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на проведення експертизи 3 852, 00 грн. та судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, Гнатюк С.В. в інтересах ТДВ «СК «Альфа-Гарант» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано положення ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, в той час як спірні правовідносини мають регулюватися ст. 30 ЗУ ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказує, що суд, задовольняючи клопотання позивача про призначення судової експертизи, поставив експерту ті питання, які не мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що судом безпідставно не взято до уваги звіт № 10145 від 24 січня 2015 року.

В суді апеляційної інстанції Ліповуз Д.І. в інтересах ТДВ «СК «Альфа-Гарант» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав. В подальшому, після оголошення перерви в судовому засіданні, до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових доказів на підтвердження висловленої правової позиції не надав, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України вважала за можливе закінчити розгляд справи у відсутність представника відповідача.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 грудня 2014 року у м. Києві по вул. О.Теліги, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Skoda Octavia» (д.н.з. НОМЕР_1), яким керував ОСОБА_6, та автомобіля «Ford» (д.н.з. НОМЕР_2), що належить ОСОБА_2, під його керуванням.

Згідно із постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6, останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.12).

З метою визначення вартості збитку, завданого майну позивача, останній звернувся до суб'єкта оціночної діяльності «Експерт Плюс».

Відповідно до звіту № 2014-12-06 про визначення вартості матеріального збитку, вартість збитку, завданого майну позивача, склала 43 679,63 грн. (а.с.22-36).

За проведення оцінки суб'єктом оціночної діяльності «Експерт Плюс» вартості матеріального збитку ОСОБА_2 сплатив 790, 00 грн. згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 9739248-1 від 18 грудня 2014 року (а.с.40-а).

16 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з заявою про страхове відшкодування (а.с.58).

ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом № АІ/0600404, якої була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, виплатила ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 9 089, 40 грн. (а.с.87).

Як на підставу визначення суми страхового відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант» посилалося на звіт № 10802 від 28 січня 2015 року (а.с.75-84).

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТДВ «Альфа-Гарант» про оскарження рішення страховика щодо суми страхового відшкодування та стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 11 287, 99 грн., 3 852, 00 грн. - витрат на оплату експертної оцінки, 243, 60 грн. - витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_2 посилався на те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» лише частково виплатило суму страхового відшкодування. Зазначав, що у добровільному порядку виплачувати повну суму відшкодування відповідач відмовляється.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини між сторонами у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, з приводу виплати позивачу страхового відшкодування, врегульовано ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон), при цьому норми Закону мають пріоритетне значення.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи убачається, що з вини ОСОБА_6, який є власником автомобіля «Skoda Octavia» (д.н.з. НОМЕР_1), внаслідок ДТП, що сталася 06 грудня 2014 року, позивачу було спричинено матеріальну шкоду.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, на дату скоєння ДТП, була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (а.с.57).

У зв'язку із наявністю в матеріалах справи суперечливих між собою звітів про визначення вартості матеріального збитку, наданих сторонами у справі, і з метою визначення дійсного розміру збитку, ухвалою Печерського районного суду м. Києва було задоволено клопотання позивача, і призначено у справі судову технічну експертизу (а.с.104-105).

Відповідно до висновку експерта від 13 вересня 2016 року №1157/16-54 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford» (д.н.з. НОМЕР_2), на дату страхової події 16 грудня 2014 року, складає 29 140, 74 грн., а вартість утилізації автомобіля - 3 044, 00 грн. (а.с.119-зворот).

Положеннями ст. 30 Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортногзасобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як убачається із висновку експерта від 13 вересня 2016 року №1157/16-54 транспортний засіб позивача є фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість без пошкоджень внаслідок ДТП, відновлення такого автомобіля є економічно недоцільним, при цьому, визначена ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу позивача до ДТП складала 29 140, 74 грн. (а.с.117 зворот, 118).

Суд першої інстанції виходив із того, що вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди дорівнює вартості утилізації, оскільки вартість робіт по розбиранню/збиранню для повної діагностики та дефектуванню буде значно перевищувати ринкову вартість автомобіля та придатних до подальшого використання залишків, та становить 3 044, 00 грн.

Страхова компанія, оскарживши рішення суду, послалась на те, що суд першої інстанції ототожнив поняття вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди та вартість утилізації. Так, ці поняття є різними, але, при цьому, грошовий вираз вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди та утилізації залишків фізично знищеного автомобіля може співпадати.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача зазначив, що клопотання про призначення додаткової судової технічної експертизи судом безпідставно відхилено, при цьому, подана апеляційна скарга такого клопотання не містила.

Сприяючи повному з'ясуванню обставин справи та з метою забезпечення рівності прав сторін у наданні доказів, в ході апеляційного розгляду представнику відповідача були роз'ясненні положення ч.4 ст.10 ЦПК України, внаслідок чого останнім було заявлене усне клопотання про призначення такої експертизи, але після перемовин сторін щодо мирного врегулювання спору, дане клопотання підтримано не було, а в подальшому після оголошеної в судовому засіданні перерви представник відповідача до суду не з'явився та доказів на підтвердження залишкової вартості автомобіля не надав. Таким чином, суд апеляційної інстанції, виконуючи приписи процесуального Закону, визначені ст.10 ЦПК України, вжив всіх необхідних заходів на забезпечення прав відповідача, однак особа, що подала апеляційну скаргу не довела, що вартість залишків автомобіля є вище ніж вартість утилізації, визначена експертним шляхом.

Отже, різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 26 096, 74 грн.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант», за полісом № АІ/0600404, якої була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, виплатила ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 9 089, 40 грн.

З урахуванням розміру ПДВ та франшизи суд першої інстанції правомірно стягнув на користь ОСОБА_2 з відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 11 287, 99 грн.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення не має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Гнатюк СофіїВікторівни в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль