Справа № 452/565/17 Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/5297/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Павлишина О.Ф., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідачів Чуквянської сільської ради Самбірського району Львівської області, Чуквянського сільського голови Самбірського району Львівської області - Іванова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чуквянської сільської ради Самбірського району Львівської області, Чуквянського сільського голови про визнання неправомірними та скасування рішення Чуквянської сільської ради про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою по відведенню у власність земельної ділянки та бездіяльність сільської ради по розгляду заяви про погодження проекту землеустрою; визнання права на виділення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; зобов'язання Чуквянського сільського голови вчинити дії пов'язані із погодженням проекту землеустрою, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2017 року провадження у цивільній справі № 452 / 565 /17 за позовом ОСОБА_2 до Чуквянської сільської ради Самбірського району Львівської області, Чуквянського сільського голови про визнання неправомірними та скасування рішення Чуквянської сільської ради про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою по відведенню у власність земельної ділянки та бездіяльність сільської ради по розгляду заяви про погодження проекту землеустрою; визнання права на виділення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; зобов'язання Чуквянського сільського голови вчинити дії пов'язані із погодженням проекту землеустрою - закрито.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу незаконною та не обґрунтованою. Зазначає, що оскільки земельна ділянка, щодо якої виготовляється проект землеустрою межує із земельною ділянкою Чуквянської сільської ради, позивач звернулась 04.04.2016 року до Чуквянського сільського голови, Чуквянської сільської ради для зазначених узгоджень меж земельних ділянок, як до власника сусідньої земельної ділянки. Вказує на те, в даному спорі Чуквянський сільський голова та Чуквянська сільська рада не здійснюють владних управлінських функцій, а діють як розпорядники сусідньої земельної ділянки. Тому, вважає, що даний спір не є публічним та підлягає розгляду в порядку ЦПК України.

В судове засідання окрім представників сторін, решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що вказані особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, представника відповідачів - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», ч. 1 ст. 15 ЦПК України, рішення Конституційного суду України від 1 квітня 2010 року у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, вважав за необхідне провадження у справі закрити, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 пов'язані із оскарженням рішень та бездіяльності Чуквянської сільської ради, Чуквянського сільського голови по відмові у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та розгляді заяви про погодження цього проекту та його непогодження. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про те, що спір ОСОБА_2 полягає в оскарженні фізичною особою дій (бездіяльності) сільської ради як суб'єкта владних повноважень та її посадової особи у справі земельних відносин, а тому він повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2, позивач звернулась в суд з даним позовом до Чуквянської сільської ради Самбірського району Львівської області, Чуквянського сільського голови про визнання у якому просила про: визнання неправомірними та скасувати рішення Чуквянської сільської ради № 8 від 14 травня 2014 року про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та бездіяльність Чуквянської сільської ради 21 липня 2016 року по розгляду заяви про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га в с. Бережниця Самбірського району Львівської області; визнання за нею право на виділення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га в с. Бережниця Самбірського району Львівської області; зобов'язання сільського голову Чуквянської сільської ради Самбірського району Яніва Василя Васильовича у проекті землеустрою щодо відведення ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га в с. Бережниця Самбірського району Львівської області погодити межі земельної ділянки у акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки, акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, збірний кадастровий план та кадастровий план шляхом поставлення підпису сільського голови та відбитка печатки Чуквянської сільської ради.

При цьому із змісту позовної заяви вбачається, що позивач по суті не погоджується із рішенням органу місцевого самоврядування про відмову у наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства та вважає бездіяльність щодо не розгляду її заяви про погодження проекту землеустрою щодо відведення їй ділянки неправомірною. Також просить визнати за нею право на виділення їй у власність ділянки та зобов'язати посадову особу органу місцевого самоврядування погодити їй межі ділянки.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Вказане є правовою позицією Верховного суду України, висловленою у Постанові від 16.12.2015 року справа №6-2510цс15, прийнятій в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковою до застосування.

Як вбачається із заявлених вимог, суб'єктного складу сторін та підстав позову, спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов не мають приватноправового характеру, підґрунтям і метою пред'явлення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, бездіяльності, визнання права на набуття ділянки та зобов'язання до вчинення дій, - не є оспорювання цивільного речового права особи, оскільки таке не виникло та вимоги не є способом захисту цивільного права.

Слід вважати, що даний позов подано з підстав, на думку позивача, невідповідності оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування вимогам закону та безпідставності ненадання згоди на погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, непогодження меж та невизнання права на виділення земельної ділянки, тобто у можливості вирішувати питання про набуття в майбутньому цивільного права.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини, що мають значення; правильно застосовано закон, а також оскаржуване судове рішення не суперечить тлумаченню згаданих норм закону Верховним Судом України, що є обов'язковим до застосування, а тому оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

За наведених мотивів доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними та саму скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.Ф. Павлишин

М.М. Шандра