АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/714/17 Справа № 205/4639/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Баранніка О.П.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «АКСІОМА» до ОСОБА_2, третя особа: приватне науково-виробниче підприємство «Форт» про звернення стягнення на заставлене майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, третя особа: ПНВП «Форт» про звернення стягнення на заставлене майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25 липня 2008 року між ЗАТ «Фінансовий союз банк», правонаступник якого є ПАТ КБ «АКСІОМА» та приватним науково-виробничим підприємством «Форт» був укладений договір про надання відкличної не відновлювальної лінії №051/01-08 у відповідності до якого банк надає позичальнику окремими частинами транші в межах максимального ліміту заборгованості 3 500 000,00 грн. ОСОБА_3 належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, надавши позичальнику кредит у розмірі 5 286 949,08грн. та відкрив позичальнику позичковий рахунок обумовлений кредитним договором. Однак зобов'язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього позичальник не виконує. В зв'язку з цим станом на поточну дату заборгованість за Кредитним договором становить 10 196 680,37 грн.,а саме: заборгованість за кредитом - 5 286 949, 08 грн.; заборгованість за процентами - 4 909 731, 29 грн.; пеня за кредитом - 0,00 грн.; пеня за про центами - 0,00 грн.; штраф за кредитом - 0,00 грн.; штраф за процентами - 0,00 грн.

27.03.2009 року мiж Банком та ОСОБА_2 укладено Договір застави автотранспортного засобу № 016102-09, у звязку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за договором відкличної не відновлювальної кредитної лінії №051/01-08 від 25.07.2008 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «АКСІОМА» до ОСОБА_2, третя особа: ПНВП «Форт» про звернення стягнення на заставлене майно задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за договором відкличної не відновлювальної кредитної лінії №051/01-08 від 25.07.2008 року в сумі 10 196 680,37 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 5 286 949, 08 грн.; заборгованість за процентами - 4 909 731, 29 грн.; пеня за кредитом - 0,00 грн.; пеня за про центами - 0,00 грн.; штраф за кредитом - 0,00 грн.; штраф за процентами - 0,00 грн. на автомобіль MIТSUBISHI QUTLANDER, 2006 року випуску, реестраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на пiдставi свiдоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС 238503, виданого Днiпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Днiпропетровськiй областi 01.08.2008 року, шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «Аксіома з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, із зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ, з наданням повноважень для здійснення продажу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1732,50 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення.

Судом встановлено, що 25.07.2008 р. між ЗАТ "Фінансовий ОСОБА_3" та Приватним науково-виробничим підприємством "Форт", був укладений договір про відкриття відкличної не відновлювальної кредитної лінії № 051/01-08.

Згідно з умовами кредитного договору кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 24% річних, у межах максимального ліміту заборгованості до 3 500 000,00 грн. та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом в строк до 25.07.2011 р. на умовах, визначених цим договором та згідно з додатку № 2 (п. 1.1 договору).

У подальшому, сторонами укладалися додаткові угоди № 1 від 31.10.2008 р., № 2 від 30.12.2008 р., № 3 від 24.02.2009 р., № 4 від 27.03.2009 р., № 5 від 15.09.2009 р., від 17.01.2011 р., від 19.07.2011 р., від 29.09.2009 р. Зокрема, додатковою угодою від 17.01.2011 р. сторони виклали п.п. 1.1.1 у іншій редакції, встановивши, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 26,5% річних, у межах максимального ліміту заборгованості до 3796000,00 грн. та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом в строк до 25.07.2011 р. на умовах, визначених цим договором.

20.07.2011 р. між ПАТ «Єкатеринославський комерційний банк», що виступає правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ "Фінансовий ОСОБА_3" (первісний кредитор) та ПАТ «Сигмабанк», правонаступником якого відповідно до Спеціального витягу з ЄДРЮОтаФОП є ПАТ «КБ «Аксіома» (новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги № 051/01-08-вю, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе всі права вимоги, зокрема, за договором про надання відкличної не відновлювальної кредитної лінії № 051/01-08 від 25.07.2008 р. та додатковими угодами за цим договором, укладеним між первісним кредитором та Приватним науково-виробничим підприємством "Форт".

До договору про надання відкличної не відновлювальної кредитної лінії № 051/01-08 від 25.07.2008 р. сторонами договору: ПАТ КБ «Аксіома» та ПНВП "Форт" укладалися додаткові угоди від 19.10.2011 р., від 13.01.2012 р., від 13.04.2012 р., від 31.07.2012 р., від 11.04.2013 р., від 03.02.2014 р.

Додатковою угодою від 03.02.2014 р. сторони, зокрема, виклали пункт 1.1.1 договору № 051/01-08 від 25.07.2008 р. в іншій редакції, встановивши, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 26,5% річних, у межах максимального ліміту заборгованості до 5451600,00 грн. та кінцевим (остаточним) терміном повернення заборгованості за кредитом в строк до 10.04.2015 р. на умовах, визначених цим договором. Погашення кредиту (траншів) відбувається згідно з наступного графіку погашення кредиту: у сумі 500000,00 грн. - не пізніше 26.02.2014 р., залишок заборгованості - не пізніше кінцевого терміну повернення заборгованості 10.04.2015 р. У разі несплати (несвоєчасної сплати) суми кредиту (траншу) в зазначений строк, заборгованість в розмірі несплаченої суми (траншу) вважається простроченою. Виклали пункт 2.15 договору в іншій редакції, зазначивши, що у разі виникнення прострочення по кредиту (траншу), на підставі графіку, наведеному у п. 1.1.1 цього договору, з дня, наступного за днем прострочення, нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у розмірі процентної ставки, збільшеної до 48% річних на погляд кредитора.

Відповідач належним чином зобов'язання за кредитом не виконав, заборгованість за кредитом складає 10 196 680,37 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 5 286 949, 08 грн.; заборгованість за процентами - 4 909 731, 29 грн.; пеня за кредитом - 0,00 грн.; пеня за про центами - 0,00 грн.; штраф за кредитом - 0,00 грн.; штраф за процентами - 0,00 грн.

13.05.2015 господарським судом Запорізької областi по справi № 904/141/15 ухвалено рiшення яким стягнуто з Приватного науково-виробничого підприємства "Форт" на користь Публiчного акціонерного товариства "Комерцiйний ОСОБА_3 «Аксіома» заборгованiсть за договором про надання відкличної не відновлювальної кредитної лінії №051101-08 вiд 25.07.2008 р. в cyмi 10 196680 грн. 37 коп., а саме: заборгованiсть за кредитом - 5286949 грн. 08 коп., заборгованiсть за процентами - 4909731 грн. 29 коп.

27.03.2009 року мiж Банком та ОСОБА_2 укладено Договiр застави автотранспортного засобу № 016102-09, який посвiдчений приватним нотаріусом Днiпропетровського мiського нотарiального округу ОСОБА_4 та зареестровано в реестрі за № 374.

Вiдповiдно до п.1.2 Договору застави, предметом застави виступає автотранспортний засiб MIТSUBISHI ОUTLANDER, 2006 року випуску, реестраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на пiдставi свiдоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС 238503, виданого Днiпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Днiпропетровськiй областi 01.08.2008.

Банком 13.05.2015 за вих. № 01/557 направлена вимога ОСОБА_2 про усунення порушення, яка виконана не була.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «АКСІОМА», суд правильно виходив з того, що у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів, утворилася заборгованість, а тому, позивач має право на звернення стягнення на предмет застави.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ПНВП "Форт" перебуває у стані припинення, його визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, а тому, суд неправомірно звернув стягнення на предмет застави, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене заставою (іпотекою) зобовязання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки (застави). Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання в межах вартості предмета іпотеки.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, повязані з невиконанням зобовязання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРЮО та ФОП. Оскільки, покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року № 6-216цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин, що суд першої інстанції не врахував правила припинення договору застави та дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав припинення застави у зв'язку з ліквідацією юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням, у тому числі й у разі, якщо до визнання боржника-юридичної особи ліквідованим і внесення запису про його припинення до ЄДРЮО та ФОП кредитор своїми діями захистив своє право на отримання коштів за договором кредиту та звернувся до суду з позовною заявою до заставодавця.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перед судом першої інстанції інших вимог, ніж ті що заявлені позивачем, не заявлялось.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.Таким чином, повноваження суду апеляційної інстанції на дослідження нових доказів є обмеженим. Інших доказів суду апеляційної інстанції не було надано.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та скасуванні рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

ОСОБА_5