Ухвала

іменем україни

10 серпня 2017 року ум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 7 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк») з позовом про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що 21 січня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ним укладено договір про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної карти та розрахункове обслуговування, на якій позивачу перераховувалась пенсія.

Оскільки відповідач не здійснив виплату перерахованої ОСОБА_1 пенсії, просив стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» пенсію у сумі 1 223,52 грн з врахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат на день ухвалення рішення у справі.

Крім того, 17 березня 2014 року між ним і ПАТ «Міський комерційний банк» укладено на 92 дні договір банківського вкладу «Ваш накопичувальний», за умовами якого процентна ставка складала 24,5%.

6 червня 2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року.

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Міський комерційний банк» із заявою про перерахування суми банківського вкладу рахунок акціонерного товариства «Імексбанк», зазначивши банківські реквізити.

Однак відповідач не виконав його вимоги, грошові кошти не повернув, у зв'язку із чим позивач просив стягнути з відповідача 220 293 грн з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат на час ухвалення рішення і відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_1 залишок коштів на картковому рахунку у сумі 1 083 грн27 коп., три проценти річних у розмірі 22 грн17 коп. та інфляційні втрати у сумі 166 грн82 коп.

Стягнено з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу у сумі 224 694,98 грн, проценти у сумі 13 294,49 грн, три проценти річних у сумі 4 709,36 грн та інфляційні втрати у сумі 34 603,03грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 7 липня 2015 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення з ПАТ «Міський комерційний банк» залишку коштів на банківському рахунку та банківського вкладу.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення залишку коштів на банківському рахунку та за банківським вкладом, апеляційний суд, з'ясував фактичні обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та норму права яка підлягала застосуванню, і встановивши, що заочне рішення про стягнення грошових коштів з ПАТ «Міський комерційний банк» ухвалено судом першої інстанції після запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк», дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові у цій частині.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні коштів у відшкодування моральної шкоди, оскільки умовами укладених договорів таке не встановлено, а чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки якого доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та рішення апеляційного суду Одеської області від 7 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Ю.Г.Іваненко О.М.Ситнік