Провадження номер 2/522/2708/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири під № 14 у буднику під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013р. загальною площею 119,1 кв.м., нежитлового приміщення горища, що знаходиться за адресою: м. Одеси, вул. Троїцька, буд. 34, на підставі договору купівлі - продажу від 14.11.2013 р. загальною площею 100,1 кв.м., нежилого приміщення (крамниці), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, на підставі договору купівлі - продажу від 14.11.2013 р., загальною площею 98,3 кв. м., квартири під. № 13, у будинку під № 34, розташованому по вулиці Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., яка в цілому складається з чотирьох житлових приміщень, загальною площею 89,5 кв.м., нежитлового підвального приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул.. Троїцька, буд. 34, загальною площею 59,7 кв.м., квартири під № 11 у буднику під № 34, розташованому по вулиці Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., яка в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 89,6 кв.м., квартири під № 12, у будинку під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі продажу від 14.11.2013 р., яка складається в цілому з трьох житлових кімнат загальною площею 57,0 кв.м., квартири під №10 у будинку під № 34, розташованому по вул.. Троїцькій у м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р. яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною площею 61,4 кв.м.. 14.11.2013р. Департаментом ДАБІ в Одеської області була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлового підвального приміщення, нежитлового приміщення магазину, нежитлового приміщення горища, квартир №№ 10,11,12,13,14, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту в плані, без зміни, висотної відмітки покрівлі, з внутрішнім переплануванням приміщень, з переобладнанням їх під кафе та міні-готель». З моменту реєстрації вищезазначеної декларації та початку проведення будівельних робіт Позивачем, громадянкою ОСОБА_3, яка мешкає в будинку під № 34 по вул. Троїцькій в м. Одесі, постійно вчиняються дії направлені на приниження честі, гідності та ділової репутації Позивача, шляхом подачі різних за змістом заяв та скарг до державних органів України, на нібито неправомірні дії Позивача. У своїх заявах, ОСОБА_3 зазначає, що позивачкою проводяться будівельні роботи з грубими порушеннями будівельних норм, державних стандартів і правил, до неї неодноразово застосовували фізичне насильство і погрожують життям. Між тим, усю інформацію, викладену в заявах, скаргах, позовній заяві, позивачка вважає неправдивою, такою, що порочить її ділові репутацію, честь та гідність, створює негативне враження у них інших осіб відносно неї. Посилалась на те, що поширення такої інформації їй завдано моральну шкоду, яку оцінила у сумі 15 000 грн..

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4, діючий по довіреності, позов підтримав, просив його задовольнити з обставин та підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що відповідачка неодноразово звертались до органів державної влади, різних інстанцій зі скаргами, заявами, між тим усі її твердження не знаходили підтвердження під час перевірок, не встановлено порушення її прав. Проте, остання все одно продовжує писати та скаржитись. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому просив задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання ОСОБА_2 не зявилась, проте в минулих судових засіданнях надала суду письмові заперечення на позову, в яких просила відмовити в задоволенні позову і зазначила що всі її звернення до державних органів та органів місцевого самоврядування повязані з порушенням її прав як мешканці будинку, крім того вона 19.10.2016р. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ОСОБА_5 у минулих судових засіданнях позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Вважає, що відсутні порушення прав позивачки, та заявлений розмір морального відшкодування у сумі 15 000 грн. не обґрунтований, не доведено факту спричинення шкоди, вини, протиправності дій відповідачки та причинного звязку між ними та завданою шкодою, тобто усіх складових для відповідальності. Не заперечувала, що відповідачка зверталась зі скаргами та заявами до державних органів, між тим це є її правом та дії законними.

Суд з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК, за згодою представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачки та її представника.

Вивчивши наявні докази по справі, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири під № 14 у буднику під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013р., загальною площею 119,1 кв.м., нежитлового приміщення горища, що знаходиться за адресою: м. Одеси, вул. Троїцька, буд. 34, на підставі договору купівлі - продажу від 14.11.2013 р., загальною площею 100,1 кв.м., нежилого приміщення (крамниці), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, на підставі договору купівлі - продажу від 14.11.2013 р., загальною площею 98,3 кв. м., квартири під. № 13, у будинку під № 34, розташованому по вулиці Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., яка в цілому складається з чотирьох житлових приміщень, загальною площею 89,5 кв.м., нежитлового підвального приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул.. Троїцька, буд. 34, загальною площею 59,7 кв.м., квартири під № 11 у буднику під № 34, розташованому по вулиці Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., яка в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 89,6 кв.м., квартири під № 12, у будинку під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі продажу від 14.11.2013 р., яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною площею 57,0 кв.м., квартири під №10 у будинку під № 34, розташованому по вул.. Троїцькій у м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р. яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною площею 61,4 кв.м..

14.11.2013р. Департаментом ДАБІ в Одеської області була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлового підвального приміщення, нежитлового приміщення магазину, нежитлового приміщення горища, квартир №№ 10,11,12,13,14, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту в плані, без зміни, висотної відмітки покрівлі, з внутрішнім переплануванням приміщень, з переобладнанням їх під кафе та міні-готель».

З моменту реєстрації вищезазначеної декларації та початку проведення будівельних робіт позивачкою, ОСОБА_2 неодноразово звертається до органів влади з приводу проведення вказаного будівництва, зазначаючи, що будівництво ведеться з грубим порушенням будівельних норм, державних стандартів та правил.

Крім того, ОСОБА_2 за захистом своїх порушених прав звернулась із позовом до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту ДАБІ в Одеській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_1 про зобовязання скасувати декларацію про початок будівельних робіт від 09.06.2015 року №ОД 70.

Також, під час розгляду справи №815/7225/15 надавала доповнення до адміністративного позову.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017 року, у задоволені зазначеного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Проте, не зважаючи на наявність постанови суду від 08.07.20167 року, ОСОБА_2 зверталась до Департаменту комунальної власності ОМР з заявою від 25.07.2016 року з приводу будівельних робіт з реконструкції частини житлового комплексу в будинку №34 по вул.. Троїцькій у м. Одесі, за якою просила здійснити обстеження земельної ділянки у дворі будинку №34 за вказаною адресою на предмет її самовільного зайняття громадянкою ОСОБА_1 в результаті реконструкції веранди в квартирі №10.

З матеріалів справи встановлено, що Департаментом ДАБІ в Одеській області за заявою ОСОБА_2 проводилась перевірка дотримання вимог чинного містобудівного законодавства за адресами м. Одеса, вул.. Троїцька, 34, з приводу будівництва ОСОБА_1.

Також, 10.03.2017 року ОСОБА_2 зверталась до Одеського міського голови з заявою про порушення її прав ОСОБА_1 унаслідок проведення відповідної реконструкції.

Усі свої звернення відповідачка мотивувала порушенням ОСОБА_1 містобудівного законодавства та її прав.

Згідно зі ст.3 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

За змістом чч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" належними Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Судами першої та апеляційної інстанції за розглядом адміністративної справи №815/7225/15 встановлено наступні обставини, які не підлягають доказуванню, зокрема, що ОСОБА_1 здійснюється реконструкції нежитлового підвального приміщення, нежитлового приміщення магазину, нежитлового приміщення горища, квартир №№ 10, 11, 12, 13, 14 без змін геометричних розмірів фундаменту в плані, то остання у поданій декларації про початок виконання вказаних робіт при зазначені інформації про земельну ділянку цілком правомірно послалась на наведений п.4 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466.

Тобто, фактично подана декларація про початок виконання будівельних робіт на обєкті ІІІ категорії складності від 09.06.2015 року № ОД 70 і є документом, який дає право виконувати будівельні роботи.

Суд першої інстанції зазначив, що звертаючись з даним позовом, ОСОБА_2 не вказано жодної обставини, яка б свідчила про внесення замовником ОСОБА_1 до декларації про початок виконання будівельних робіт недостовірних даних, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом та не надано жодних доказів у підтвердження таких обставин. Судом також не було встановлено наявності підстав для скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, передбачених ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, не встановлено фактів зазначення ОСОБА_1 недостовірних даних, які б були підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Також судом зазначено, що не знайшли посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 в план реконструкції безпідставна була включена самочинна прибудова (веранда), що виходить за межі фундаменту. Зазначені доводи спростовуються наданим ОСОБА_1 та наявним у матеріалах справи технічним паспортом від 15.02.2007 року на квартиру № 10, вул. Троїцькій, 34, в м. Одесі, з якого вбачається, що станом на момент укладення між ПАТ КБ «Правекс банк» та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 14.11.2014 року, вказана прибудова (веранда) площею 12,6 вже була побудована та стала обєктом купівлі-продажу за цим договором.

Суди обох інстанцій за розглядом справи №815/7225/15 зазначили, що наведені ОСОБА_2 обставини жодним чином не свідчать про те, що об'єкт будівництва за адресою: м. Одеса, вул.. Троїцька, 34, є самочинним будівництвом.

Отже, суд вбачає, що інформація ОСОБА_2, викладена в скаргах, позовній заяві, доповнень до неї, та стосовно якої заявлено даний позов, дійсно не знайшли свого підтвердження при їх дослідженні.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Тому з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що інформація, викладена ОСОБА_2 в адміністративному позові та доповнень до нього у справі №815/7225/15, була підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, вирази відповідача, відображені у документах, відносяться до оціночних суджень, і є висловлюваннями, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду характеру використання мовностилістичних засобів при їх викладенні. При цьому, достовірність викладеної інформації досліджувалась судом при розгляді вказаної справи.

Між тим суд враховує, що право на доступ до суду це право людини, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Воно випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це право випливає з ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України. Воно в подальшому деталізується в процесуальних кодексах (ст. ст.3, 4 ЦПК, ст. 5 КАС).

Також, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009, № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), згідно з яким звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Проте звернення до правоохоронного чи державного органу із заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

Тому такі звернення за змістом частини першої статті 277 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

На думку суду, сама відповідачка звертаючись до органів державної влади з заявами щодо вчинення на її думку порушень позивачкою, не мала на меті поширювати таку інформацію, а реалізовувала своє законне право щодо таких звернень. Крім того, саме по собі звернення до органів державної влади з відповідними заявами не може вважатись чи розцінюватись, як поширення інформації, як таке.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У звязку з тим, підстави позову ОСОБА_6 не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, інформацію, яку вона оскаржує, неможливо розцінити як таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачку, у звязку з недоведеністю основних вимог, а також з тим, ще не встановлено поширення відповідачкою неправдивої інформації, суд вважає, що також не підлягають задоволенню і вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

З огляду на що суд відмовляє у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 16, 60, 61, 208, 209 212-215, 218 209, 212-215, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домусчі Л.В.

11.04.2017