У х в а л а

04 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Бучацької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_15, третя особа - Управління Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, про визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а :

Бучацький районний суд Тернопільської області рішенням від 28 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 відмовив.

Апеляційний суд Тернопільської області 22 березня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково: визнав незаконними і скасував рішення Бучацької міської ради Тернопільської області від 18 червня 2013 року № 1226 «Про затвердження ОСОБА_15 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва в АДРЕСА_1» та рішення від 28 січня 2014 року № 7 «Про надання дозволу СПД - ФО ОСОБА_4 на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в АДРЕСА_1»; визнав недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 12 січня 2014 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року залишила без змін.

20 березня 2017 року ОСОБА_15 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року з передбачених пунктами 1 і 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 41, 144 Конституції України, частин четвертої, п'ятої статті 373, статей 321, 378, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 12, статей 42, 90, частин першої, другої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 04 червня 2008 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року та 20 січня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 05 жовтня 2010 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі - постанова Пленуму).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 19 грудня 2016 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для визнання незаконними та скасування рішень міської ради з огляду на те, що вони прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема статті 42 ЗК України, та порушують права позивачів як мешканців та власників квартир жилого будинку. Суд також погодився з висновком про наявність правових підстав для визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного на основі зазначених рішень міської ради.

У наданих заявником для порівняння ухвалах Верховного Суду України від 04 червня 2008 року, Вищого адміністративного суду України від 05 жовтня 2010 року та колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року скасовано судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справ на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справ.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, наданої заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для визнання незаконними та скасування рішень міської ради, з огляду на те, що вони прийняті з порушенням вимог статті 42 ЗК України, Закону України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», а також для визнання незаконними та скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, виданих з порушенням вимог земельного законодавства.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційних інстанцій під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави її невідповідності висновку, викладеному у постанові Пленуму, оскільки ця постанова не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Заявник також порушує питання про перегляд судових рішень з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_4 подав заяву про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року, якою відхилено його касаційну скаргу та залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції і яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі, то ця заява в частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Бучацької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_15, третя особа - Управління Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, про визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування за заявою ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Заяву ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко