Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/2730/17 головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
провадження №22ц/778/3783/17 суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2017 року у справі за позовом Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_5 про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.07.2007 року відповідача було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету, та укладено Угоду №2007.026 від 03 вересня 2007 року про підготовку фахівця з вищою освітою. Згідно укладеної угоди відповідач проходив навчання за державним замовленням і прийняв на себе зобовязання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання.

У 2012 року відповідач отримав повну вищу освіту за спеціальністю „Фармація та здобув кваліфікацію провізора, одночасно з отриманням диплому відповідач отримав направлення на роботу в державному секторі економіки, відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника, однак прибувши до місця працевлаштування КП «Центральна районна аптека №95» смт. Чернігівка за працевлаштуванням не звертався.

Таким чином, необхідний термін роботи відповідач не відпрацював, порушив п. 3.2 Наказу МОЗ України від 19.09.1996 року № 291 „Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівня акредитації, що одночасно свідчить про його відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі, посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача збитки, витрати державного бюджету, з її підготовки за державним замовленням у сумі 73464 грн. 67 коп., а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь Запорізького державного медичного університету витрати державного бюджету з його підготовки за державним замовленням в сумі 73 464 гривні 67 копійок, а також судовий збір в розмірі 1600 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 30.07.2007 року ОСОБА_5 було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету, що підтверджується наказом №393-с.

03.09.2007 року з ОСОБА_5 було укладено Угоду №2007.026 про підготовку фахівця з вищою освітою.

Згідно укладеної угоди ОСОБА_5 проходив навчання за державним замовленням і прийняв на себе зобовязання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання.

У 2012 року відповідач отримав повну вищу освіту за спеціальність «Фармація» та здобув кваліфікацію «провізора», що підтверджується дипломом спеціаліста АР № 43466691.

Одночасно з отриманням диплому відповідач отримав Направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення 2012).

Однак, прибувши до місця працевлаштування КП «Центральна районна аптека №95» смт. Чернігівка за працевлаштуванням не звертався.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Задовольняючи позов суд попередньої інстанції зазначив, що у діях відповідача наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитки, причинний звязок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.

З такими висновками не погоджується колегія суддів.

Суд в оскарженому рішенні встановив, що ОСОБА_5 прибув до місця працевлаштування КП «Центральна районна аптека №95» смт. Чернігівка, Запорізької області. Однак при цьому суд не врахував наявний в матеріалах справи лист від 14.01.2014 року адресований позивачу і отриманий ним ще 16.01.2014 року Завідуючого Центральною районною аптекою №95 смт. Чернігівка ОСОБА_6, що робота «Центральної районної аптеки №95» смт. Чернігівка в період з березня 2011 року по квітень 2013 року була тимчасово призупинена.

Тобто, як встановлено колегією суддів відповідача було направлено на роботу в заклад який в період направлення не працював.

Пояснити колегії суддів, яким чином відбулось направлення випускника до непрацюючого закладу представник позивача не зміг.

Таким чином, встановлено, що приступити до роботи за направленням відповідач не міг по незалежним від нього причинам, тобто була відсутня вина відповідача у тому, що він не приступив до роботи за направленням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Єдиною умовою для відшкодування збитків за навчання, передбаченою в зазначеному договорі укладеному між сторонами у справі є відмова їхати за призначенням.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач закінчивши навчання влітку 2012 року відмовився їхати за призначенням до закладу який не працював увесь 2012 рік.

Інших умов для стягнення вартості навчання з відповідача, договір укладеним між сторонами не містить.

Окрім цього відповідач послався на те, що з моменту закінчення навчання він працює за спеціальністю «провізора» в іншій аптеці, яка є також комунальним закладом.

На вказане суд попередньої інстанції уваги не звернув, в звязку з чим рішення суду попередньої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2017 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_5 про відшкодування збитків відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: