ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/377/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарі - Кисіль Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія Вячеславівна, про встановлення факту -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з заявою, про встановлення факту не проживання спадкоємців із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування вимог заявники посилаються на те, що після смерті матері останніх відкрилася спадщина, яка складалась зокрема з квартири. Заповіт не складався. Спадкоємці вимог про прийняття спадщини не висували, а навпаки відмовились на користь вітчима (батька) ОСОБА_4 про що повідомили останнього, який в подальшому звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини. Таким чином, ОСОБА_4 один звернувся із заявою про прийняття спадщини. Після спливу шести місячного строку ОСОБА_4 просив нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, проте нотаріус відмовила у його видачі, оскільки у спадкодавця є два спадкоємця, а саме заявники, які фактично вступили у спадщину, оскільки були зареєстровані за адресою де проживала спадкодавець. Заявники заперечують проти того, що проживали із спадкодавцем, оскільки будучи зареєстрованими за вказаною адресою не проживали там і спадщину не приймали, що необхідно встановити як факт оскільки це може вплинути на виникнення майнових зобов'язань у заявників за можливими зобов'язаннями спадкодавця.

Представник заявників просив розглянути справу у відсутність останнього, вимоги підтримав.

Заінтересовані особи також надали заяви про розгляд справи у відсутність останніх.

Дослідивши матеріали справи, суді вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 15.02.2016 року 14 лютого 2016 року в м. Києві померла матір заявників ОСОБА_6.

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №263-С від 21.07.1997 року на момент смерті ОСОБА_6 залишилось майно, зокрема квартира АДРЕСА_1 (далі - квартира).

Заповіту на момент смерті ОСОБА_6 не залишила.

Заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 вимог на спадок останньої за законом не висували, а навпаки, в усній формі відмовились від спадщини на користь вітчима та батька, відповідно для кожної, ОСОБА_4.

28.07.2016 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. із заявою про вступ у спадщину ОСОБА_6, а саме на квартиру в результаті чого цього ж дня, вказаним нотаріусом була відкрита спадкова справа №59294719 (копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44608469 від 28.07.2016.

Окрім ОСОБА_4, у встановлений термін із заявами про вступ у спадщину ОСОБА_6 ніхто не звертався.

Після спливу встановленого шести місячного строку, ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса Назарчук Н.В. з вимогою про видачу свідоцтва про одноособове право власності на квартиру, на що нотаріус відмовила йому, пояснюючи це тим, що доньки померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину, як спадкоємці, які постійно проживали з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Своє рішення нотаріус Назарчук Н.В. обґрунтувала наявністю інформації про те, що ОСОБА_6 була зареєстрована разом зі своїми доньками за однією адресою, а саме: 01033, АДРЕСА_2, що підтверджується копією довідки Ф-3 №1950 від 31.08.2012 року.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Разом з тим ОСОБА_2, ОСОБА_3 та померла ОСОБА_6 були лише зареєстровані за однією адресою, а саме: 01033, АДРЕСА_2, однак ніколи за вказаною адресою спільно не проживали. Таким чином, вказане рішення нотаріуса Назарчук Н.В. є помилковим, оскільки факт реєстрації за однією адресою не є підтвердженням постійного проживання.

Так, згідно до Ухвали ВСУ (ЄДРСРУ № 1659552 від 19.03.2008 року), місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності (у випадках, передбачених ст. 71 ЖК України).

Всупереч зазначеним процесуальним нормам, нотаріус Назарчук Н.В., при прийнятті рішення щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 керувалась не фактом реального проживання, а фактом реєстрації останніх з спадкодавцем ОСОБА_6, здійсненої на підставі Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", відповідно до якого реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження (ст. ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні").

Фактично громадянки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, до смерті останньої, тривалий час постійно близько дев'ятнадцяти і семи років, проживали окремо. ОСОБА_6 з 1997 року і до дня смерті проживала в АДРЕСА_1, власницею якої вона і являлась. ОСОБА_2 з 02 квітня 2005 року і по сьогоднішній день проживає у власному будинку в Садівниче товаристві «Риф» за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується копією довідки з Садівничого товариства «Риф» №23 від 11.07.2017 року. ОСОБА_3 з 10 серпня 2009 року і по сьогоднішній день проживає у АДРЕСА_3, а з 01 вересня 2014 року за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується копією витягу з системи інформації з питань населення Фінляндії, відомості про місце проживання від 03.07.2017 року.

Таким чином, суд вважає, що факт не проживання спільно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини у повному обсязі знайшов своє підтвердження.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявники стверджують про те, що не мали і не мають наміру приймати спадщину, оскільки не бажають відповідати за можливі майнові зобов'язання спадкодавця, тому і не зверталися з заявами про її прийняття спадщин у встановлений законом строк.

Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку про те, що вимоги заявників є обґрунтованими, оскільки від встановлення вказаного факту може залежати виникнення майнових прав у заявників і враховуючи те, що для не реалізації свого права на отримання спадщини, необхідно встановлення вказаного факту, суд вважає за можливе такий факт встановити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 208, 209, 212, 213-216, ч. 2 ст. 256, 259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, не проживання постійно спільно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_6 станом на 14.02.2016 рік.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти з моменту проголошення рішення.

Головуючий: