Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 337/1140/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Мурашова Н.А.
Провадження № 22-ц/778/3931/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що у період з 18.03.1951р. по 21.04.1977р. він проходив військову службу у Збройних Силах СРСР. Під час проходження військової служби він отримав чисельні захворювання, а саме, остеохондроз поперекового відділу, стенокардія. З 08.04.2011р. йому встановлена І група інвалідності безстроково. Захворювання, отримані під час проходження військової служби, турбують його по теперішній час, стан його здоров'я з кожним роком погіршується.

Внаслідок захворювань, отриманих під час проходженням військової служби, він змушений постійно лікуватися, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Його постійно турбують головні болі, які посилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходьбі, погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, підвищений артеріальний тиск, він постійно відчуває тривогу, дратівливість, болі в хребті та ногах. Він позбавлений можливості вести повноцінне життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні звички та бажання, змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров'я. Вважає, що у зв'язку з отриманням хронічних захворювань під час проходження військової служби та інвалідності, йому завдана моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 400 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів обставин, на які посилався в обґрунтування своїх вимог.

Колегія суддів погоджується із висновками суду з наступних підстав.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, Верховний Суд України у п. 5 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4 роз'яснив, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому, правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 18.03.1951р. по 21.04.1977р. ОСОБА_3 проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, що підтверджується записом у військовому квитку серії ЕЛ № 125895 (а.с. 10-12).

Під час проходження військової служби у нього розвинувся ряд захворювань, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 88 від 01.07.1976р. (а.с. 18).

З 08.04.2011р. ОСОБА_3 було встановлено І групу інвалідності безстроково у зв'язку з хворобою, яка отримана в період проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АД № 162530 (а.с. 8, 9), довідкою Обласної МСЕК Запорізької обласної адміністрації № 134 від 13.02.2012р. (а.с. 14).

Згідно копії виписного епікризу Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця» позивач у період з 27.08.2016р. по 16.09.2016р. проходив лікування з приводу захворювань: ішемічна хвороба серця, остеохондроз поперекового відділу, деформуючий остеоартроз тазостегнових та колінних суглобів (а.с. 21).

Згідно з консультативним висновком КУ «ОМЦССЗ» ЗОР від 02.03.2016р. позивач проходив кардіологічне обстеження (а.с. 19, 20).

Тобто, встановлено, що ОСОБА_3 протягом 26 років проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, та в період проходження військової служби (з 18.03.1951р. по 21.04.1977р.) отримав захворювання, з 08.04.2011р. позивачу було встановлено І групу інвалідності безстроково у зв'язку з хворобою, яка отримана в період проходження військової служби.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивача визнано інвалідом внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби. Так, отримання захворювання в період проходження військової служби не свідчить що це захворювання повязано з виконанням обовязків військової служби.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме, наявності причинного зв'язку між шкодою і діями заподіювача шкоди та вини відповідача в її завданні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки або базуються на викладі фабули справи, або є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, або зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_3 з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, підстав для скасування або зміни рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2017 року у цій справізалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: