АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/7414/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Казанник М.М.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Середи Р.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Середи РобертаАмбарцумовича, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконними і скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2017 позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Українська залізниця» №1761/ос від 07.09.2016 «Про припинення трудового договору/контракту» та наказ №1827/ос від 20.09.2016 «Про внесення змін до наказу про припинення трудового договору/контракту»; поновлено ОСОБА_3 на раніше займаній посаді заступника начальника Департаменту внутрішнього контролю ПАТ «Українська залізниця» з 20.09.2016; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 69 405,60грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави 694,06грн судового збору; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача з 17.10.2002 на різних посадах, наказом №4105/ос від 02.12.2014 був переведений на посаду заступника начальника Департамента внутрішнього контролюУкрзалізниці.

30 березня 2016 року ОСОБА_3 був повідомлений про те, що наказом в.о. Голови правління ПАТ «Українська залізниця» №057 від 05.02.2016 з 05.05.2016 буде ліквідовано Департамент внутрішнього контролю, а його посаду буде скорочено, у зв'язку з чим позивачу запропоновано дві вакантні посади старшого ревізора, від яких він відмовився.

Наказом №333 від 27.04.2016 в ПАТ «Укрзалізниця» створено новий Департамент аудиту та контролю чисельністю 34 штатні одиниці, проте, позивачу вакантні у новоствореному департаменті посади запропоновано не було, а наказом №1761/ос від 7 вересня 2016 року позивача звільнено з займаної посади в ПАТ «Українська залізниця» у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; 20 вересня 2016 року внесено наказ №1827/ос про внесення змін до наказу про звільнення, яким змінено дату звільнення позивача з 7 на 20 вересня 2016 року (перший день виходу його з лікарняного).

Оскільки позивачу не було запропоновано всі наявні у відповідача вакантні посади у зв'язку зі звільненням за скороченням штату, суд першої інстанції вважав звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з грубим порушенням вимог законодавства України про працю та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування наказів про звільнення, про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Позивач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень, правильно визначився із характером спірних правовідносин та вірно застосував норми, що їх регулюють і підлягають застосуванню. Установлені судом обставини справи, що мають значення для вирішення спору, жодною зі сторін не заперечуються.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням ст.ст.39,43,49І КЗпП України та ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до яких згода виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст.40 КЗпП України була надана, а на засіданні профспілкового комітету 23.08.2016 позивачу було запропоновано дві інші, ніж були запропоновані 30 березня 2016 року, вакантні посади, в тому числі в новоутвореному Департаменті аудиту та контролю, проте, він повідомив, що у разі офіційної пропозиції про зайняття цих посад він їх розгляне. Такі доводи не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції з огляду на таке.

Обов'язок з працевлаштування працівника, що звільнюється за п.1 ст.40 КЗпП України, покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, а тому відповідно до змісту ч.3 ст.49І КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо запропонував працівникові усі вакантні посади, які з'явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (правові позиції Верховного Суду України у справах №6-40цс15 від 01.04.2015, №6-2487цс15 23.03.2016, №6-3048цс15 від 25.05.2016).

Належних і допустимих доказів про те, що позивачу до моменту звільнення були запропоновані вакантні посади в новоутвореному департаменті, від переведення на які ОСОБА_3 відмовився, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Посилання представника відповідача на протокол засідання профкому апарата Укрзалізниці 23.08.2016 не заслуговують на увагу, адже відповідно до змісту зазначеного протоколу на засіданні з'ясовувалась думка ОСОБА_3 щодо можливого його працевлаштування на посади начальника відділу внутрішнього аудиту та начальника відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю Управління аудиту та контролю регіональної філії «Південно-західна залізниця» (ас26), проте, належних і допустимих доказів про те, що позивач відмовився від переведення на зазначені посади, відповідачем не надано. Не надано належних і допустимих доказів і про відсутність вакантних посад в новоутвореному після відмови позивача 30.03.2016 Департаменті чисельністю 34 штатні одиниці або про відмову ОСОБА_3 від переведення на такі посади.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не підтверджені належними і допустимими доказами, самі по собі висновків суду про незаконність звільнення ОСОБА_3 не спростовують і на їх правильність не впливають. На інші обставини як підстави для скасування оскаржуваного рішення представник відповідача не посилався.

За таких обставин рішення Печерського районного суду м. Києва у даній справі ухвалено на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень, підтверджених наявними у матеріалах справи і дослідженими судом доказами. Суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обгрунтоване рішення. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Середи Роберта Амбарцумовича, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відхилити. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

О.І. Шкоріна