АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Семенюк Т.А., Шкоріної О.І.

при секретарі: Павлишині П.О..

за участю: представника відповідача Колток О.М.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Вищого адміністративного суду України, Президента України Порошенка ПетраОлексійовича про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №757/33464/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/12705/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивачі звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просили за рахунок Державного бюджету України на їх користь відшкодувати моральну шкоду по 51000 гривень, завдану пенсійними органами, виконавчою владою України та судовою владою України.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, ними понесені значні матеріальні втрати та перенесені значні моральні страждання, заподіяні Відповідачами приниженням їх честі, гідності, що вплинули на їх психічний стан, призвели до погіршення стану здоров'я, відновлення яких можливо у заявлений Позивачами спосіб.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Вищого адміністративного суду України, Президента України Порошенка Петра Олексійовича про відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій вони просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача КолтокО.М., яка діє на підставі довіреності в інтересах Кабінету Міністрів України, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідачі Вищий адміністративний суд України, Президент України, в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.91, 95), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі зазначають, що внаслідок неправомірних, на їх думку, дій виконавчої влади вони недотримують пенсію, у зв'язку з чим, просять відшкодувати моральну шкоду.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до відшкодовується особою,яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, позивачі не навели обґрунтування позовних вимог та не надали суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння їм моральної шкоди та її розміру. Також позивачами не доведено протиправності поведінки органів судової влади, виконавчої влади та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

Не наведено таких доказів і в апеляційній скарзі.

Крім того, згідно роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно ст. 124 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. При цьому, спором визнаються будь-які непорозуміння між суб'єктами права і достатньою підставою для вступу у процес і набуття правового статусу позивача є суб'єктивна впевненість, що права особи порушені, оспорені чи невизнані.

Відповідач - це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред'явити позов. Помилка або притягнення відповідачем особи, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, є підставою для відмови в позові.

Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

Між тим, судовим розглядом не встановлено, а Позивачами належними та допустимим доказами не доведено порушення, невизнання чи оспорювання Відповідачем - Президентом України ПорошенкоП.О. прав, свобод чи інтересів Позивачів. Президент України не наділений повноваженнями, перелік яких визначений виключно Конституцією України, виступати в судах від імені Держави Україна, він не є учасником правовідносин щодо нарахування пенсії громадянам.

Вказане свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог до Президента України Порошенко П.О.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог сторін, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2017 року.

Суддя-доповідач:

Судді: