Справа № 369/9348/16-ц
Провадження № 2/369/199/17
РІШЕННЯ

Іменем України

09.03.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Волчко А.Я.,

при секретарі Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Києво-Святошинське районне управління юстиції про визнання права на обовязкову частку у спадщині, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він ОСОБА_1, народився 25 червня 1965 року, являється сином померлого ОСОБА_3.

Батько позивача помер 08 квітня 2015 року.

Згідно заповіту складеного ОСОБА_3 від 07.07.2009 року все майно, де б воно не було та з чого б не складалося останній заповідав своїй дружині - ОСОБА_2.

Цей заповіт оскаржується в судовому порядку до Києво-Святошинського районного суду Київської області рідною сестрою позивача ОСОБА_4 (справа № 396/6356/16-ц Провадження № 2/369 2975/16).

Позивач подав заяву до районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Але нотаріус у вмовила у видачі свідоцтва про право на обовязкову частку у спадщині у звязку із тим, що ОСОБА_2 заперечує проти цього.

На день смерті батька ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 вже був непрацездатним, пенсіонером, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. У разі, якби спадкування відбувалося за законом, спадкоємцями І черги за законом також були б всі діти померлого.

Таким чином, при спадкуванні за законом кожному з них належала б 1/3 частина спадкового майна.

Позивач як непрацездатний син померлого має право на обов'язкову частку - 1/2 від 1/3 частини спадкового майна, тобто 1/6 частини від усього спадкового майна.

Тому позивач просив визнати за ним право на обовязкову частку у спадщині після померлого ОСОБА_3, померлого 08 квітня 2015 року в розмірі 1/6 частин всього спадкового майна.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала та просила в позові відмовити.

Третя особа про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 квітня 2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 331936.

Згідно заповіту посвідченого 07 липня 2009 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він матиме право, заповів своїй дружині ОСОБА_2.

До майна померлого ОСОБА_3 Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області була заведена спадкова справа № 223/2015.

Відповідно до спадкової справи, спадщину після померлого прийняли його дружина ОСОБА_2 (заява від 22.04.2015 р.), донька ОСОБА_4 (заява від 21.07.2015 р.

ОСОБА_1 направи до нотаріальної контори заяву від 30.09.2015 р. про відмову від належної йому частини спадщини після смерті батька ОСОБА_3 на користь доньки ОСОБА_4.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1241 ЦПК України - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 зазначено що При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, позивачем не надано суду відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Дана відмова також відсутня і в копіях матеріалах спадкової справи що була витребувана судом.

Крім того, як вбачається від із матеріалів спадкової справи, згідно заяви позивач ОСОБА_1 відмовився від належної йому частини спадщини на користь іншої особи. При цьому дану відмову позивач не відкликав.

Також, суд зазначає що позивачем не надано доказів своєї непрацездатності, оскільки відповідно до законодавства України, непрацездатність настає з моменту досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. В даному випадку такий вік становить 60 років. В той же час вік відповідача на момент смерті ОСОБА_3 становив 49 років.

Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адімінстартивне праовопрушення обвоязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої увалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З наведеного вище, суд приходить до висновку що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог, в той же час як порушення прав позивача судом не було встановлено.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись, ст. ст. 15, 16, 1216, 1217, 1222, 1241, 1274 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 33, 58-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Києво-Святошинське районне управління юстиції про визнання права на обовязкову частку у спадщині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Волчко А.Я.