Справа № 163/383/17 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/773/1148/17 Категорія: 30 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про відшкодування майнової і моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв'язку з неправомірними діями відповідача.

Покликався на те, що 18.11.2016 року слідував з Республіки Білорусь в Україну через пункт пропуску «Пулемець», придбаним в Республіці Польща автомобілем. Працівниками Волинської митниці не був пропущений в Україну з тих мотивів, що в нього не було техпаспорта на автомобіль. Вважає таку відмову незаконною, оскільки мав дійсний до 24 години 23.11.2016 року тимчасовий польський документ на транспортний засіб, на підставі якого виїхав з Польщі, в'їхав і виїхав з Білорусії. Через такі дії працівників митниці змушений був залишити свої речі на нейтральній території між Україною і Білоруссю, оскільки в останню можна ввозити лише до 20 кг, а всього власних речей мав біля 280 кг.

З врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача в його користь суму еквівалентну 20000 дол. США на відшкодування заподіяної неправомірними діями працівників Волинської митниці ДФС майнової та моральної шкоди.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про відшкодування майнової і моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 5886 гривень 22 копійки судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2016 року інспектором Волинської митниці Зотовою Т.М. відмовлено в пропуску на митну територію України через пункт пропуску «Пулемець» митного поста «Піща» Волинської митниці автомобіль «Форд», польський номерний знак НОМЕР_1, про що складено картку НОМЕР_2. Підставою відмови стала відсутність технічного паспорта на транспортний засіб та відомостей про його реєстрацію в іноземній державі.

З матеріалів справи вбачається, що до митного контролю ОСОБА_2 на автомобіль подав договір купівлі-продажу автомобіля у ОСОБА_5 від 27.10.2014 року, який мав просту письмову форму та не був нотаріально посвідчений, а також квитанцію серії AL №205058 від 17.11.2017 року про вилучення у нього технічного паспорта на транспортний засіб.

Належних документів щодо реєстрації автомобіля за кордоном за позивачем і на час митного контролю, і на час розгляду справи в суді не було подано, як і нотаріально посвідченої довіреності на право користування (керування) транспортним засобом.

Ввезення транспортного засобу через митний контроль регулюється нормами Митного Кодексу України а також «Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» ( далі-Правила), затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 118 (далі Правила).

Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом. ( ч. 1 ст. 181 МК України).

Відповідно до п.2 Правил, власник ТЗ - громадянин, що відповідно до законів України має право власності на ТЗ, яке підтверджується документально; документи, що підтверджують право власності на ТЗ: а) придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо; б) придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім'я, по батькові особи, якій продано ТЗ; в) технічні паспорти, технічні талони, сервісні книжки, реєстраційні свідоцтва та інші документи на ТЗ, видані вповноваженими органами країни придбання, із зазначенням власника ТЗ або відміткою про зняття ТЗ з обліку.

За пунктом 7 Правил власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації - у разі потреби; ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності).

Не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ: номер кузова (або ідентифікаційний номер), шасі (рами) чи двигуна якого знищено, підроблено або який не відповідає запису в реєстраційних документах; що ввозиться в Україну громадянином для вільного обігу, не знятий з обліку в реєстраційних органах країни придбання або іншої країни; що вивозиться за межі України громадянином для вільного обігу, не знятий з обліку в підрозділах МВС України, які відповідно до законодавства України вповноважені здійснювати державну реєстрацію та зняття з обліку ТЗ; увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження) ( П.9 Правил).

Беручи до уваги наведені норми законодавства, що регулюють порядок перетину транспортних засобів через кордон України, судом першої інстанції обґрунтовано було вказано про те, що на момент перетину кордону ОСОБА_6 не пред'явив до митного контролю передбачені МК України та Правилами митного контролю, документи щодо транспортного засобу, оскільки поданий наявний у нього договір купівлі-продажу автомобіля у фізичної особи не був посвідчений у встановленому порядку, а довідка польського органу про вилучення транспортного засобу не відноситься до документів, що дають право на в'їзд на територію України, оскільки не дає можливості і підстав для встановлення факту реєстрації транспортного засобу за кордоном в тому числі за позивачем, як за власником або ж користувачем.

Доводи позивача про попередній безперешкодний перетин ним кордону на тому ж транспортному засобі, що свідчить про визнання Україною законності володіння ним автомобілем «Форд» є безпідставним, оскільки згідно з польською квитанцією техпаспорт у ОСОБА_2 вилучений 17.11.2016 року, а повідомлені ним факти в'їзду в Україну відбулась до цієї календарної дати за наявності належних документів на автомобіль.

В зв'язку з неможливістю здійснення митного оформлення транспортного засобу, ввезеного ОСОБА_2 на митну територію України в режимі транзиту, 18.11.2016 року посадовою особою митниці видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску на митну територію України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування . Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За нормою ст. 1166 ЦК України дії або бездіяльність, якими завдана шкода, мають бути неправомірними. Неправомірними вони є тоді, коди прямо заборонені законом або суперечать прямим приписам закону. Якщо ці дії чи бездіяльність не згадуються у законі взагалі і не існує спеціальної заборони щодо них, то неправомірними їх вважати не можна.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.( ч. 1 ст. 1167)

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення наведених норм закону ОСОБА_2 не надав жодних доказів, які б свідчили про неправомірність дій відповідача, які б порушили його законні права та інтереси під час перетину кордону 18 листопада 2016 року на пункті пропуску «Пулемець». Не здобуто таких доказів і судом.

Суд першої інстанції підставно зазначив, що ОСОБА_2 , вказуючи про втрату майна, у зв'язку з відмовою у перетині кордону на автомобілі «Форд», не обґрунтував, яке саме майно втрачено, з яких обставин та з чиєї вини. Доказів втрати майна позивач не подавав.

Також слід зауважити, що перетин кордону особисто ОСОБА_2 не був заборонений, а тому позивач не був позбавлений можливості, залишивши транспортний засіб на який були відсутні належні документи, потрапити на територію України за допомогою рейсових автобусів або інших перевізників.

Беручи до уваги викладене, вимоги позивача про неправомірність дій відповідача і як наслідок заподіяння майнової шкоди є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Не встановивши неправомірності дій працівників митниці ДФС, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки такі є похідними від основних вимог.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки були предметом дослідження суду першої інстанції, який той в свою чергу дав їм правильну юридичну оцінку.

Ухвалою судді Апеляційного суду Волинської області від 01 вересня 2017 року ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у даній справі, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України з ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути 5726,84 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 5726,84 гривень судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: