Провадження №2/522/8424/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Бойчука А. Ю.

при секретарі - Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, за участі третіх осіб: Приватне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» про захист прав споживачів, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 зверналася до ФОП ОСОБА_2, за участі третіх осіб: Приватне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» з позовом в якому просить суд, стягнути з відповідача на її користь спричинену майнову шкоду в розмірі 25 200 гривень та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 26 жовтня 2016 року позивач придбала жіночу куртку MDFSELENE 1050 0315 яка з урахуванням знижки коштувала 25 200 грн, що підтверджуються товарним чеком № SPHн-30083. 15 листопада 2016 року в 15 годині 25 хвилин позивач здала вищевказану куртку до хімчистки «ІНФОРМАЦІЯ_1», про що свідчить Квитанція- договір за № 06283-90 від 15 листопада 2016 року. Через 10 календарних днів позивачу зателефонували та повідомили, що на її куртці виявлено дефекти. Після того як позивач приїхала до хімчистки подивитися на куртку, її повідомили що пляма на куртці, які проявилися після хімчистки, це дефект куртки від виробника, та їхньої вини в цьому немає.

29 грудня 2016 року позивач направила претензію до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з вимогою відшкодувати її вартість зіпсованої речі - куртки. 12 січня 2017 року було отримано відповідь де було підтверджено той факт, що куртка знаходилась на чистці у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 а також зазначено опис речі- куртки.

10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася із скаргою до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, в якій просила провести перевірку фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 за фактом зіпсування моєї речі та спричиненої мені шкоди. 25 травня 2017 року за вихідним № 3270/06 було надано відповідь, де зазначалось, що при огляді виробу (куртки утепленої) ознак забруднень на виробі не встановлено, проте, виявлено наявність розводів (різниця відтінків чи інтенсивності кольору на виробі).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на те що позивач не надала належних доказів які підтверджували факт покупки жіночої куртки, а також перехід права власності на неї. Позивач була попереджена про відсутність можливості повного видалення плями, а також що після обробки можливо проявлення скритих дефектів, сриви кольору в місцях утворення поту, неповне видалення плям, ушкодження незнімної фурнітури, посилення дефектів.

Представник третьої особи Приватного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав.

Вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, 15 листопада 2016 року в 15 годині 25 хвилин ОСОБА_1 здала жіночу куртку до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відділ прийому якої розташований по АДРЕСА_1, про що свідчить квитанція - договір за № 06283-90 від 15 листопада 2016 року.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається, що підтвердженням того, що вона здала куртку до хімчистки є вищевказана квитанція-договір. В подальшому позивач зазначає, що вказану квитанцію-договір вона не підписувала, отже з умовами які викладені в дані квитанції вона не ознайомлена та не погоджувалася.

Виходячи з вищевикладеного суд критично ставиться до тверджень позивача, оскільки вони реалізуються у протиріччі.

Крім того відповідно до ч.1 ст. 638,639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги що форми договору не встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.640 ЦК України Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Тому виходячи з того, що позивач залишила куртку та взяла квитанцію, можна зробити висновок, що вона погодилася з умовами надання послуг ФОП ОСОБА_2 які зазначені в квитанції-договір № 06283-90 від 15 листопада 2016 року.

Також судом встановлено, що 29 грудня 2016 року ОСОБА_1 направлено претензія до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з вимогою відшкодувати позивачу вартість зіпсованої речі - куртки.

12 січня 2017 року позивач отримала відповідь на претензію від ФОП ОСОБА_2 де зазначено, що в процесі обробки виробу не були допущені технологічні помилки. Наявні на одягу дефекти є результатом його експлуатації та були присутні на виробі до хімічної чистки.

10 травня 2017 року позивач звернулася із скаргою до Головною управління Держпродспоживслужби в Одеській області, в якій вона просила провести перевірку ФОП ОСОБА_2 за фактом зіпсування її речі та спричиненої шкоди.

25 травня 2017 року за вихідних № 3270/06 позивачу надано відповідь де зазначається, що при огляді виробу (куртки утепленої) ознак забруднення на виробі не встановлено, проте, виявлено наявність розводів (різниця відтінків чи інтенсивності кольору на виробі).

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно п. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»(далі -Закон) вказано, що за наявності в роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до п. 12 ст. 1 вказаного вище Закону істотним є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, який виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до п.9 ст.10 Закону, виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг).

Таким чином, на думку позивача відповідачем йому було завдано збитки, які він оцінює вартістю куртки в сумі 25 200 грн.

Однак згідно п. 2.1. з «Інструкція щодо надання послуг з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів», Затверджено Наказом Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення 27 серпня 2000 р. N 20, замовлення щодо надання послуг з хімічної чистки виробів оформлюється договором (квитанцією).

Згідно з квитанції- договір за № 06283-90 від 15 листопада 2016 року зазначено, що в рамках виконання доручення з надання послуг, клієнт приймає умову, що на виробах після хімічної чистки можливі бути присутні дефекти, які вказанні в квитанціях та прихованих дефектах, які виникли в процесі носіння і експлуатації і виявлених після чистки (ДСТУ) 201-03-96).

Також у вищевказаній квитанції-договір зазначено, що знос - 30%, а дефекти виробу: деформація, заломи, походження плям: бруд, піт, загальне забруднення невизначеного походження.

Попередження: після обробки можливо проявлення скритих дефектів, сриви кольору в місцях утворення поту, неповне видалення плям, ушкодження незнімної фурнітури.

Виходячи з вищевказаного суд дійшов висновку, що відповідачем ФОП ОСОБА_2 не порушено умови закріпленими в квитанції-договір з якими позивач була ознайомлена.

Крім того суд вважає за доцільним зазначити наступне.

ОСОБА_1 в позовні заяві посилається, що підтвердженням того, що вона придбала жіночу куртку MDFSELENE 1050 0315 та сплатила з урахуванням знижки грошову суму 25 200 грн, є товарний чек №SHн-30083 від 26 жовтня 2016 року.

Проте на відповідному чеку відсутня печатка фізичної чи юридичної особи яка здійснила продаж вищевказаної куртки та незрозуміло ким даний чек підписаний. Також з копії даного чеку неможливо зрозуміти який саме товар (найменування товару) був куплений.

Дослідивши вищевказаний товарний чек, суд дійшов висновку, що наданий доказ є неналежний, оскільки оформлений не відповідним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що в позовних вимогах про стягнення на користь позивача спричиненої майнової шкоди слід відмовити.

Відповідно до позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.

Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди.

Таким чином, в задоволенні стягнення моральної шкоди на користь позивача слід відмовити.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, за участі третіх осіб: Приватне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» про захист прав споживачів, відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ю. Бойчук