РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20.09.2017 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.

при секретарі Ніколайчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Хмельницьку справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крамор Стюарт Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним укладений з ТОВ «Крамор Стюарт Україна» договір доручення № 0010 від 15.02.2017 року та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 24000,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що він, маючи намір придбати автомобіль, звернувся до відповідача, з метою придбання автомобіля ЗАЗ ОСОБА_2 TF 55Y022N Comfort, 1,5 бензин, вартістю 232 900,00 грн. та того ж дня сплатив 24000,00 грн. в рахунок попередньої оплати за придбання автомобіля. Однак, після ретельного прочитання документів він зрозумів, що підписав договір доручення № 0010 з ТОВ „Крамор Стюарт Україна", згідно якого останній уповноважений діяти від імені та в її інтересах, зобов'язаний вчиняти в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на території України юридичні дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов'язаних із сприянням Довірителю в укладенні ним та/або від його імені договорів поставки, купівлі-продажу або будь-яких інших договорів за якими Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб на умовах найбільш вигідних для Довірителя. Вважає, що договір доручення № 0010 від 15.02.2017 року суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу України, а тому його слід визнати недійсним, оскільки містить несправедливі умови щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; умови договору про ціну товару є незрозумілими, суперечливими; договір містить положення, які прямо суперечать нормам цивільного законодавства, зокрема, про право виконавця на неповернення сплачених споживачем коштів навіть у випадку ненадання послуг.

В судове засідання представник позивача не заявився, направив до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був належно повідомлений у звязку з чим суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Якщо положення договору визнано несправедливим, враховуючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 ст. 220 даного кодексу визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, яка згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено в судовому засіданні, 15 лютого 2017 року між ТОВ «Крамор Стюарт Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір доручення № 0010, за умовами якого ТОВ «Крамор Стюарт Україна» зобов'язалося від імені або за участю та за рахунок Довірителя укласти договір поставки або будь-який інший договір, а Довіритель отримати у власність транспортний засіб ЗАЗ ОСОБА_2 TF 55Y022N Comfort, 1,5 бензин, вартістю 232 900,00 грн., та не пізніше поточного дня, в якому було укладено Договір, сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10 % від вартості транспортного засобу, а також перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору.

З квитанції № 74 від 15.02.2017 року Чернігівського облуправління АТ «Ощадбанк» вбачається, що позивач сплатив 24000,00 грн. винагороди Повіреному, що відповідно до п. 3.1 вказаного договору становить 10 % від вартості транспортного засобу.

В подальшому позивач, уважно прочитавши договір надісланий йому на його лист від 16.05.2017 року відповідачем, зрозумів, що його обманули, оскільки представником відповідача йому не було роз'яснено призначення платежу: «сплата матеріального забезпечення за Договором доручення №0010» в сумі 24000,00 грн., виявилось винагородою Повіреному. У позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірної інформації, завіривши її в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав її підписати договір.

Позивач просить визнати недійсним договір доручення № 0010 від 15.02.2017 року внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики та таким, що містить несправедливі умови.

Згідно письмової заяви позивача від 14.03.2017 року, останній звернувся до ТОВ «Крамор Стюарт Україна» з вимогою про відмову від укладеного договору Доручення за №0010 та повернення сплачених коштів, однак листом за №122 від 02 квітня 2017 року відповідачем його було повідомлено, що кошти сплачені позивачем відповідачу в якості винагороди в розмірі 24 000 грн. поверненню не підлягають на підставі п.4.2.1 укладеного договору.

На думку суду, несправедливими положеннями договору доручення № 0010 від 15.02.2017 року в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є положення щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки п. 2.2.3 Договору передбачено, що Довіритель зобов'язаний перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі визначеної п. 1.3 даного Договору вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору.

Несправедливими також є умови п. 4.2.1 Договору, відповідно до якого у випадку відмови Довірителя від договору протягом трьох днів з моменту укладання даного Договору, Повірений повертає 50 (п'ятдесят) відсотків від сплаченої Винагороди Повіреного та всі сплачені на виконання п. 1.3. даного Договору кошти, протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня отримання від Довірителя заяви про відмову від Договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів. У випадку коли заява про відмову від Договору подана Довірителем з порушенням строку вказаного у даному пункті, Винагорода, яка вказана у п. 3.1. даного договору, не повертається.

Несправедливим є також положення п. 1.3 договору, який вказує, що вартість транспортного засобу визначається Довірителем на рівні « 232,900 грн (двісті тридцять дві тисячі девятсот гривень.) грн.», що вводить в оману Довірителя, оскільки вартість автомобіля визначено нечітко та незрозуміло.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що в разі якщо вартість транспортного засобу, яка зазначається у договорі поставки або будь-якому іншому договорі за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, є вище за вартість транспортного засобу, яка вказана у даному договорі, але не більше ніж на 20 (двадцять) відсотків, то таку різницю Довіритель зобов'язаний перерахувати на рахунок Повіреного протягом трьох днів з моменту отримання відповідної квитанції на доплату, що також є несправедливими умовами, оскільки обмежують Довірителя в праві розірвати договір внаслідок зміни вартості автомобіля, ніж та на яку розраховував Довіритель при укладенні договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимогиОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крамор Стюарт Україна» слід задоволити, визнати недійсним укладений між ними договір доручення № 0010 від 15.02.2017 року та стягнути з відповідача на користь позивача 24000,00 грн. сплачених ним коштів.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.1270, 1272 ЦК України, ст.. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крамор Стюарт Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір доручення № 0010 від 15.02.2017 року, укладений між ТОВ «Крамор Стюарт Україна» та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ «Крамор Стюарт Україна» та користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти в сумі 24000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень та стягнути з нього в дохід держави 1600,00 (одну тисячу шістсот) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмової заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Стефанишин