У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2015 року частково зміненим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року стягнуто з банку на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 749,11 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 28 162,20 грн та моральну шкоду - 1 тис. грн, яке було виконано лише 23 грудня 2015 року.

А тому позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40 862,80 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40 586,70 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 03 березня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2016 року змінено в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зменшено розмір середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні до 36 169,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року рішення апеляційного суду Хмельницької області від 03 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2016 року змінено в частині визначення розміру середнього заробітку та судових витрат.

Зменшено розмір середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні до 28 935,28 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року в справі № 6-113цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо визначення строку затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із дати надходження коштів на рахунок ОСОБА_2

Апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, приймаючи до уваги розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, керуючись принципом справедливості та співмірності, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 28 935,28 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому судом взято до уваги співвідношення задоволеної судом суми, яка не була своєчасно виплачена позивачу з вини відповідача у розмірі 4 749,11 грн та його середньомісячного заробітку, який становить 5 936,15 грн, що складає 80 %, а також розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку 36 169,10 грн (80 % від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становитиме 28 935,28 грн).

Рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині залишення без змін апеляційним судом ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов