Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/3826/17Головуючий у 1-й інстанції Добрєв М.В.
Пр. № 22-ц/778/3488/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2017 року у справі за поданням заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області звернувся до суду із вищезазначеним поданням, в якому просив винести ухвалу про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх обовязків.

Подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області перебувало виконавче провадження ВП № 49177898 з примусового виконання виконавчого листа № 6-12/2011 від 17.05.2011 р., виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 В,В. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 3907425,93 грн. та третейського збору в розмірі 5100 грн., а всього в сумі 3912525,93 грн.

02.11.2015 року державним виконавцем було винесено постанову № ВП 49177898 про відкриття провадження за виконавчим листом № 6-12/2011, виданого 19.10.2011р. та надано добровільний строк для виконання рішення суду до 09.11.2015р. Копії постанови направлено сторонам рекомендованим листом з повідомленням, однак, зазначений лист повернувся з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців встановлено, що за боржником зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме квартира за адресою Запорізька обл., Василівський р-н., АДРЕСА_1, яка знаходиться в іпотеці у HAT КБ «Приватбанк».

Згідно акту опису та арешту майна № 49177898 від 17.03.2016 року вище зазначене майна боржника було описано та арештовано.

Згідно відповіді ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, боржник на обліку в органах ДПС не перебуває

Згідно відповіді ДПС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, боржник не працевлаштований та згідно відповіді УПФ України боржник, пенсію не отримує .

17.03.2016 року державним виконавцем на підставі довідки АІС «Автомобіль», винесено постанову про розшук майна боржника, а саме BMW Z3, державний номер НОМЕР_1 та Daewoo Matiz, державний номер НОМЕР_2. Станом на дату звернення із поданням до суду, заходи щодо розшуку майна виявились безрезультативними.

Згідно листа ГУ Держпраці у Запорізькій області за боржником не зареєстровано технологічних транспортних засобів. Згідно відповіді Укртрансбезпеки майно за боржником не зареєстровано.

Станом на 16.05.2017 року рішення суду ОСОБА_3 не виконано, заборгованість не сплачена.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2017 року (а.с. 39) у задоволенні вищезазначеного подання державного виконавця у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заступник начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 42-45) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким вищезазначене подання задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 65), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 67).

У судове засідання 14 грудня 2017 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з дотриманням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с. 68-80) всі особи, які беруть участь у справі, не зявилась, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, керувався ст. 33 Конституцією України, ст. 377-1 ЦПК України, ст. 5, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив із того, що вищезазначене подання є необґрунтованим та недоведеним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, суд першої інстанції при вирішенні вищезазначеного подання державного виконавця правильно виходив з наступного.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області перебувають виконавчі провадження ВП № ВП № 49177898 з примусового виконання виконавчого листа № 6-12/2011 від 17.05.2011 р., виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 3907425,93 грн. та третейського збору в розмірі 5100 грн., а всього в сумі 3912525,93 грн.

02.11.2015 року державним виконавцем було винесено постанову № ВП 49177898 про відкриття провадження за виконавчим листом № 6-12/2011, виданого 19.10.2011р. та надано добровільний строк для виконання рішення суду до 09.11.2015р.

Копії постанови направлено сторонам рекомендованим листом з повідомленням.

Однак, лист із копією постанови про відкриття виконавчого провадження на імя боржника ОСОБА_3 повернувся а адресу виконавчої служби без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.10).

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців (а.с.22-31) встановлено, що за боржником ОСОБА_3 зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: Запорізька обл., Василівський р-н., АДРЕСА_1, яка знаходиться в іпотеці у ПAT КБ «ПРИВАТБАНК».

Згідно із актом опису та арешту майна № 49177898 від 17.03.2016 року 9а.с. 32-35) було описано та арештовано майно боржника ОСОБА_3

Згідно із відповіддю ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, боржник ОСОБА_3 на обліку в органах ДПС не перебуває (а.с. 17-18).

Згідно із відповіддю ДПС України (а.с. 19) про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, боржник ОСОБА_3 не працевлаштований та згідно відповіді УПФ України (а.с. 20) боржник пенсію не отримує .

17.03.2016 року державним виконавцем на підставі довідки АІС «Автомобіль», винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 14-15), а саме: BMW Z3, державний номер НОМЕР_1 та Daewoo Matiz, державний номер НОМЕР_2.

Станом на дату звернення із вищезазначеним поданням державного виконавця до суду першої інстанції у цій справі, заходи щодо розшуку майна виявились безрезультативними.

Згідно із листом ГУ Держпраці у Запорізькій області (а.с. 13) за боржником не зареєстровано технологічних транспортних засобів. Згідно відповіді Укртрансбезпеки майно за боржником не зареєстровано.

Однак, станом на 16.05.2017 року рішення суду ОСОБА_3 не виконано, заборгованість не сплачена.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у раз ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що у вищезазначеному поданні державного виконавця та доданих до нього документах відсутні будь-які належні допустимі докази, дані, які б свідчили саме про ухилення боржника від виконання грошового зобовязання взагалі, та зокрема з субєктивних підстав, відсутні докази які б підтверджували його неявку до державного виконавця, що є необхідною умовою тимчасової відмови особі у виїзді за кордон, що прямо зазначена в Законі України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Також, державний виконавець сам зазначив у своєму вищезазначеному поданні у цій справі, що лист про направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження повернувся без отримання у звязку із закінченням терміну зберігання.

Тобто, державним виконавцем не було надано суду першої інстанції у цій справі жодного належного, допустимого доказу на підтвердження того, що боржник ОСОБА_3 взагалі знає про рішення суду, виконавче провадження та про накладені на його автомобілі арешт та про необхідність передати їх на реалізацію державному виконавцю, що спростовує факт ухилення та небажання боржника ОСОБА_3 виконувати рішення суду.

До того ж, державний виконавець до суду першої інстанції у судове засідання не зявився, проігнорувавши виклик до суду, додаткові докази щодо ухилення боржника суду першої інстанції не надав.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до положень вищезазначених законів, така ознака як ухилення боржника від виконання рішення є обов'язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та в зв'язку з відсутністю таких даних в матеріалах справи, законних підстав для обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон у цій справі за вищезазначеним поданням державного виконавця на теперішній час немає, та державний виконавець не підтвердив, що ним вичерпані всі заходи для розшуку майна боржника з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Тому, при вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_3

Деякі описки суду першої інстанції в тексті оскаржуємої ухвали в описовій та мотивувальній її частинах в частині ПІБ боржника у цій справі (зазначено помилково «Борщевич Юрій Володимирович» у відповідних відмінках замість правильного «ОСОБА_3В.») не призвели до неправильності вирішення питання судом першої інстанції у цій справі по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування останньої апеляційним судом, а можуть бути виправлені за ініціативою суду чи заявою осіб, які беруть участь у справі, судом першої інстанції в порядку. Передбаченому ст. 219 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Так, дійсно заступник начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із вищезазначеним поданням до суду першої інстанції.

Оскільки, за змістом ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Однак, відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу боржника та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягали доведенню у суді першої інстанції державним виконавцем у цій справі, чого здійснено не було належними, допустимими доказами.

Само по собі направлення державним виконавцем копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржникові з дотриманням вимог ст. 28 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» та у подальшому 20.11.2015 року направлення на адресу боржника вимоги державного виконавця за № 19867-1/11 щодо явки до відділу, що, навіть, підтверджено реєстром рекомендованої кореспонденції про направлення (а.с.46-47), якій було додано державним виконавцем до апеляційної скарги та якій може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України), ще не свідчить про отримання останніх боржником ОСОБА_3, а, відповідно, не може бути доказом умисного ухилення боржника від виконання рішення суду у цій справі з субєктивних підстав, лише встановлення якого могло би бути підставою для задоволення судом вищезазначеного подання державного виконавця у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом заступнику начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок боржника ОСОБА_3 будь-яких понесених ним судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн. (а.с. 60), сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити державному виконавцю, що відмова у задоволенні подання у цій справі при вищевикладених обставинах, не перешкоджає у подальшому державному виконавцю вирішувати питання у суді щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України в разі відпадіння обставин, які стали підставою для відмови в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_4ОСОБА_5