05.04.2017 Справа № 363/227/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві про зняття арешту з майна,

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що державним виконавцем безпідставно не знято арешт, накладений 14 лютого 2006 року на все її (невизначене) майно, у звязку із закінченням виконавчого провадження. Оскільки дане обтяження державним виконавцем не може бути знято в звязку із завершенням виконавчого провадження та закінченням строку зберігання його матеріалів, наявність цього обтяження перешкоджає реалізації позивачці своїх прав власника. У звязку з цим просить на захист свого права власності зняти арешт з її майна.

Позивачка та її представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2005 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358 КК України та на підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до відбуття призначено 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, що є її власністю. На підставі ст. 75 та 76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Вказаний вирок набрав законної сили 11 травня 2005 року.

26 травня 2005 року Шевченківським районним судом м. Києва по вказаній кримінальній справі видано виконавчий лист №1-32/05 про конфіскацію всього майна, що є власністю засудженої ОСОБА_3 на користь держави.

У той же час зміст вказаного виконавчого листа згаданому вироку суперечить, в якому про конфіскацію майна засудженої не йшлося.

Під час примусового виконання вказаного виконавчого листа постановою Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 01 лютого 2006 року серії АЕ №699806 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №79487593 від 02 лютого 2017 року на все майно ОСОБА_3 Пятнадцятою київською державною нотаріальною конторою накладено обтяження за реєстраційним номером 2873801від 14 лютого 2006 року згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 01 лютого 2006 року серії АЕ №699806.

Відповідно до листа Деснянського районного управління юстиції у м. Києві №04-З від 15 березня 2017 року виконавче провадження, в ході якого державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_3, завершено та знищено на підставі розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25 серпня 2008 року.

Відтак внесення змін у завершене виконавче провадження не може бути здійснено.

Як вбачається з листа Шевченківського районного суду м. Києва №01-14/134/2017/М-43 від 06 березня 2017 року матеріали кримінальної справи №1-32/05 по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358 КК України знищено за закінченням строків зберігання, про що складено відповідний акт знищення №11 від 22 липня 2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на час накладання арешту державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Вимогами ч. 1-2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У звязку з тим, що вказане виконавче провадження завершено та не може бути розпочате знову, матеріали якого знищені, зазначене унеможливлює зняття арешту з майна позивачки в позасудовому порядку передбаченому Законом.

Крім того, у звязку зі знищенням матеріалів кримінальної справи щодо позивачки, остання позбавлення можливості звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа №1-32/05 щодо конфіскації її майна на користь держави помилково виданим, оскільки як вбачається з вироку суду покарання ОСОБА_3 призначено без конфіскації майна.

Умовами порушення прав ОСОБА_3, як власника майна, в даному випадку є наявне обтяження арешт на все (невизначене) майно останньої, на підставі постанови прийнятої в межах виконавчого провадження, яке на даний час є завершеним, коли арешт з майна позивачки в порядку передбаченому Законом не знятий.

Позивачка позбавлений можливості зняти арешт зі свого майна в інший позасудовий спосіб.

Таким чином, суд доходить висновку, що порушені права позивачки підлягають захистові, а позов про це задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Зняти арешт з всього (невизначеного) майна ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП-) накладений 14 лютого 2006 року Пятнадцятою київською державною нотаріальною конторою згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 01 лютого 2006 року серії АЕ №699806, реєстраційний номер обтяження 2873801.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя