Справа № 468/901/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., при секретарі - Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому в судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Херсонській області, прокуратури Херсонської області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та суду. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначив, що 05.04.2012 року біля 05.40 годин без будь-яких причин та пояснень він був затриманий в м. Херсоні працівниками міліції, одягненими в форму спецпідрозділу «Беркут», які наділи на нього кайданки, після чого посадили до автомобіля, тим самим позбавивши його свободи. Працівник міліції здійснив особистий обшук позивача та вилучив з кишені ключі із сигналізацією від автомобіля, якими були відчинено автомобіль марки «Шевроле Лачетті», номерний знак НОМЕР_1, що належав на праві спільної сумісної власності позивачу та ОСОБА_3 Працівниками міліції було вилучено із вказаного автомобіля належні позивачу речі. Після цього слідчий провів незаконний без дозволу суду та без повідомлення позивача та іншого співвласника обшук автомобіля марки «Шевроле Лачетті», під час якого було описано та вилучено майно, вказане в протоколі обшуку, а частина речей, серед яких була спортивна сумка із грошима в сумі 15000 доларів США начебто залишилися в авто. 10.04.2012 року слідчим Платок Т.М. було складено протокол затримання позивача за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України, хоча ще з 05.04.2012 року позивач утримувався працівниками міліції.

13.04.2012 року позивачу було пред'явлено обвинувачення та за поданням слідчого про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою Суворовським районним судом м. Херсона було продовжено строк затримання до десяти діб. 19.04.2012 року постановою Суворовського районного суду м. Херсона йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який відраховувався з часу складення 10.04.2012 року слідчим Платок Т.М. протоколу про затримання, а не з моменту фактичного затримання позивача 05.04.2012 року. 06.06.2012 року та 09.07.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона були задоволені подання слідчого та було продовжено строк перебування ОСОБА_1 під вартою до трьох та чотирьох місяців відповідно. Позивач оскаржував постанову суду від 09.07.20112 року про продовження строку тримання до апеляційного суду Херсонської області, яким вказану постанову суду було залишено без змін.

30.07.2012 року прокурором Суворовського району м. Херсона було затверджено обвинувальний акт в кримінальній справі по обвинуваченню позивача та 05.09.2012 року справа надійшла до Дніпровського районного суду м. Херсона, яким було на час судового розгляду справи залишено без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою. 16.04.2013 року постановою Дніпровського районного суду м. Херсона кримінальну справу було направлено на додаткове розслідування та змінено позивачу запобіжний захід на підписку про невиїзд. 08.08.2013 року вказана справа надійшла для проведення досудового розслідування до Суворовського РВ УМВС України в Херсонській області, де було розпочате досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0004305, в якому процесуальний статус позивача не був визначений жодним чином. 12.07.2016 року прокурором Херсонської місцевої прокуратури було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0004305 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 198, 289 ч.2 КК України щодо ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Таким чином, в період з 05.04.2012 року до 16.04.2013 року його було незаконно позбавлено свободи, а також в період з 13.04.2012 року до 12.07.2017 року він незаконно перебував під слідством та судом.

Також в рамках згаданої кримінальної справи слідчими СВ Суворовського PB ХМВ УМВС України в Херсонській області Кацалап А.В. та Платок Т.М. під час проведення обшуку автомобіля марки «Шевроле Лачетті» НОМЕР_1 без постанови суду та житла було безпідставно вилучено належне позивачу майно, а саме: духи «Енігма» Орифлейм;окуляри сонцезахисні «Полароїд»;три шкіряні печатки;три перчатки з матеріалу темно-синього кольору;різні будівельні інструменти (11 найменувань);дві спортивні сумки синього кольору (в одній із яких знаходилось 15000 дол. США; технічний паспорт на автомобіль «Шевролет Лачетті» д.н. НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3; сумка від ноутбука;два зарядних пристрої від ноутбука;модем бездротового інтернету;пакет із запобіжниками (в кількості 8-ми штук);шкіряний футляр від бінокля;мобільний телефон «Samsung» Е-900 email НОМЕР_2;шкіряна сумка чорного кольору;бінокль чорного кольору;флеш-карта;металевий предмет «Лом цвяхо-витягувач»; мобільний телефон марки LG email: НОМЕР_3;мобільний телефон марки Nokia model № 73-1 email:НОМЕР_4;мобільний телефон марки Nokia model № 2323 с-2 email:НОМЕР_5;технічний паспорт на автомобіль «Toyota Саmгу»;металеві ключі - 2 штуки «Favor»;металеві ключі в кількості 5-х штук;електронний ключ від а/м «BMW»; електронний ключ від а/м «Honda»;електронний ключ від а/м «Volkswagen»;ключ від а/м із літерами «JMA»; ключ від а/м «Шевролет Лачетті» разом із брелоком сигналізації;автомобільний зарядний пристрій чорного кольору від мобільного телефону;зарядний пристрій від мобільного телефону,предмет чорного кольору квадратної форми, що нагадує заглушку радіочастот;предмет чорного кольору квадратної форми в верхній частині якого наявний дріт білого кольору, а також лампочка білого кольору із перемикачами в кількості 10 штук; ноутбук «НР»; автомобіль марки «Шевролет Лачетті» д.н. НОМЕР_1; газовий пістолет «Леді Корнет». Після закриття кримінального провадження щодо позивача вказане майно не було йому повернуте.

Вважає, що внаслідок незаконного затримання, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тримання під вартою, незаконного перебування під слідством та судом, порушення недоторканості його житла (при незаконному обшуку), порушення його права на володіння та користування майном, яке було вилучено при проведенні обшуків і частина з якого в подальшому зникла, він зазнав моральних страждань, які виразилися зокрема в тому, що в ЗМІ була поширена інформація про те, що він є членом злочинного угрупування, що вплинуло на його діяльність як помічника-консультанта народного депутата України, підірвало його авторитет та ділову репутацію, викликало негативне ставлення з боку суспільства. Також в 2014 році йому було відмовлено Державною міграційною службою України в заміні паспорта громадянина України для виїзду за кордон на тій підставі, що відносно нього обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, в зв'язку з чим він був позбавлений можливості пройти лікування за межами України як особа, яка отримала поранення при виконанні військових обов'язків. Внаслідок незаконного затримання він був позбавлений можливості працювати, не міг дбати про сім'ю, був позбавлений можливості спілкуватися з рідними та знайомими. Незаконні дії органів досудового слідства та суду негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми, він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав. Розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінює в 1011800 грн., яка складається з: 3200 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 51 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 3200 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 4 (кількість розмірів мінімальної заробітної плати) х 12 (кількість місяців незаконного перебування під вартою) + 32000 грн. (сатисфакція за порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини, що порушення недоторканості житла та володіння позивача) + 663000 грн. (сатисфакція за порушення статті 1 додаткового протоколу № 1 Конвенції, щодо порушення прав позивача на володіння власним майном). На підставі викладеного, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути за рахунок державного бюджету на його користь 1011800 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, а також зобов'язати прокурора Херсонської місцевої прокуратури скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 04.04.2014 року та повернути належне йому майно, вилучене 05.04.2012 року під час огляду автомобіля «Шевроле Лачетті» н.з. НОМЕР_1 та обшуку житла за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, вказав, що розмір сатисфакції за порушення недоторканості його житла він визначив в десять розмірів мінімальної заробітної плати, а розмір сатисфакції за порушення його прав на володіння та користування майном - вартістю майна, яке було викрадене або втрачене працівниками міліції.

Від відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та заперечення проти позову щодо того, що Державна казначейська служба України не порушувала прав позивача, не є учасником спірних правовідносин та відповідач вважає, що підстави для відшкодування шкоди з державного бюджету відсутні та вказаний позивачем розмір моральної шкоди є надуманим та визначений без врахування засад розумності та виваженості і не відповідає характеру немайнових втрат та обсягу моральних страждань, крім того відповідач вказав, що розмір мінімальної зарплати як розрахункової величини в даному падку має застосовуватись в сумі 1600 грн.

Від відповідача Головного управління Національної поліції в Херсонській області до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та заперечення проти позову, в яких відповідач позов не визнав, вказавши, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди та причинного зв'язку між діями органів досудового розслідування з моральними втратами, про які зазначає позивач. Крім того, відповідач зауважив про необґрунтованість заявленого позивачем розміру відшкодування, відповідач вказав, що відшкодування моральної шкоди у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності має розраховуватись, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати - 1600 грн., а не 3200 грн., як вказав в розрахунках позивач.

Представник відповідача - прокуратури Херсонській області в судовому засіданні позов до прокуратури не визнав, вказавши, що безпосередньо прокуратура Херсонської області прав позивача не порушувала та не є належним відповідачем в даній справі, щодо вимог позивача про стягнення з державного бюджету морального відшкодування, то представник відповідача вважав, що є підстави для відшкодування моральної позивачу шкоди з розрахунку - один розмір мінімальної заробітної плати в сумі 1600 грн. за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом. Щодо вимог позивача про зобов'язання прокурора скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 04.04.2014 року та повернути арештоване майно, то представник відповідача вважав, що провадження в цій частині слід закрити, оскільки такі вимоги мають розглядатись в порядку КПК України.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача - Прокуратури Херсонської області, дослідивши наявні у справі матеріали (копію обвинувального висновку по кримінальній справі № 030068-12 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 289 ч.2 КК України, затвердженого прокурором Суворовського району м. Херсона Фероновим Ю.В.; копію постанови Дніпровського районного суду м. Херсона від 16.04.2013 року про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування; копію постанови прокурора Херсонської місцевої прокуратури від 12.07.2016 року про закриття кримінального провадження; копію довідки Херсонського слідчого ізолятору № 24/2/3-78-16/5-35 від 01.08.2016 року; копію постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 19.04.2012 року; копію постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 13.04.2012 року; копію повідомлення Суворовського ВМ УМВС України в Херсонській області № 36/Г-414 від 20.09.2014 року; копію повідомлення слідчого Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області Платок Т.М.; копію повідомлення прокуратури Суворовського району м. Херсона від 23.07.2012 року № 102/205-12; копію повідомлення прокуратури Суворовського району м. Херсона від 16.08.2012 року № 102/205-12; копію повідомлення прокуратури Херсонської області від 08.04.2014 року № 04/2/5-1053-14; копію повідомлення слідчого управління УМВС України в Херсонській області № 8/1862 від 26.02.2014 року; копію повідомлення прокуратури Суворовського району м. Херсона від 11.08.2014 року № 81/2996 вих-14; копію повідомлення прокуратури Суворовського району м. Херсона від 26.12.2014 року № 102/141-13; копію повідомлення прокуратури Суворовського району м. Херсона від 20.04.2015 року № 102/141-13; копію ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.05.2015 року; копію повідомлення прокуратури Суворовського району м. Херсона від 28.05.2015 року № 102/141-13; копію повідомлення Херсонського ВП № 36/Г-29 від 12.02.2016 року; копії скарг ОСОБА_1 до Херсонської місцевої прокуратури від 26.09.2016 року, 25.09.2016 року; копію повідомлення Херсонського ВП №86/10711 від 15.10.2016; копію статей інтернет-видань; копію посвідчення інваліда серії Є № 081470 від 31.01.2017 року; копію повідомлення УДМС України в Миколаївській області; копію заперечень УДМС України в Миколаївській області проти адміністративного позову від 17.12.2014 року; копію довідки форми ІП-1УМВС України в Миколаївській області відносно ОСОБА_1; копію повідомлення СВ Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області № 38/П-659 від 26.12.2014 року; копію повідомлення прокуратури Суворовського району м. Херсона від 18.02.2015 року № 102/142-13; копію ухвали Суворовського районного суду м. Херсона від 24.12.2015 року; копію ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 23.03.2015 року; копію посвідчення № 427/17 помічника-консультанта народного депутата України на ім'я ОСОБА_1; копію довіреності № 130-М від 26.09.2014 року; копію довіреності № 130-В від 10.09.2014 року; копію довіреності від 15.11.2016 року; копію відповіді на публічний запит реєстраційної служби Баштанського РУЮ ві д26.03.2014 року № ПІП-1/11; копію повідомлення Херсонської місцевої прокуратури від 12.07.2016 року № 88/4305-13; копію постанови слідчого Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 20.09.2014 року; копію протоколу огляду місця події від 05.04.2012 року; копію реєстраційної картки АМТ на автомобіль CHEVROLET LACETTI д.н.з. НОМЕР_1; копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля CHEVROLET LACETTI д.н.з. НОМЕР_1; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.09.2015 року; копію ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 04.04.2014 року; копії ухвал слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 06.08.2014 року; копію ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 17.12.2014 року; копію ухвали слідчого судді Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.05.2015 року; копію ухвали слідчого судді Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.12.2015 року; копію повідомлення УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 23.08.2013 року № 9/2-2602; копію довіреності від 18.07.201 року; копію постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 06.06.2012 року; копію постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 09.07.2012 року; копію ухвали апеляційного суду Херсонської області 31.07.2012 року), суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2012 року позивач ОСОБА_1 був затриманий працівниками міліції за підозрою у вчиненні злочину, в порядку ст. 115 КПК України.

Строк тримання позивача під вартою був продовжений 13.04.2012 року до десяти діб.

Постановою судді Суворівського районного суду м. Херсона від 19.04.2012 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому вказаний запобіжний захід відносно позивача неодноразово продовжувався.

16.04.2013 року постановою Дніпровського районного суду м. Херсона позивачу було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено з-під варти.

Постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури від 12.07.2016 року було закрито кримінальне провадження №0004305 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 198, 289 ч.2 КК України щодо ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, який передбачає можливість закриття провадження в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ст.ст. 1167, 1176 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2, 3, ч. 5,6 ст. 4, ч 2,3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивача внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду було незаконно затримано за підозрою у вчиненні злочину та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, незаконно пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, кримінальне провадження за яким в результаті було закрито з реабілітуючих підстав, що свідчить про те, що позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури, незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань через ізоляцію від суспільства в період перебування під вартою, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних та звичних життєвих зв'язків, необхідності захищатись від необґрунтованих обвинувачень та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у зв'язку із закриттям кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

При цьому, відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач просить стягнути з державного бюджету (тобто з держави) відповідне відшкодування завданої моральної шкоди, а не з конкретної установи, службові особи якої порушили, на думку позивача, його права, з урахуванням чого суд зобов'язаний врахувати правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року №6-440цс16, яка є обов'язковою для суду та відповідно до якої, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

З врахуванням даної правової позиції та з врахуванням того, що ч.1 ст. 1176 ЦК України не передбачає відшкодування державою шкоди, завданої правам позивача на недоторканість житла та на володіння майном, - не можуть бути задоволенні в межах даного позову вимоги позивача про стягнення з державного бюджету на його користь 32000 грн. відшкодування в якості сатисфакції за порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо недоторканості його житла та іншого володіння, та 663000 грн. відшкодування в якості сатисфакції за порушення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права володіння особи своїм майном.

Такі вимоги про стягнення з держави відповідних сум в якості сатисфакції не можуть бути задоволенні ще й через те, що ні ст.ст. 16, 1176 ЦК України, ні положення 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачають такий спосіб захисту порушених прав особи як стягнення сатисфакції, а такий спосіб відшкодування характерний виключно для рішень Європейського суду з прав людини, для національного суду ж обов'язковою є практика Європейського суду з прав людини, але національний суд не має законних підстав застосовувати характерні лише для Європейського суду з прав людини способи відшкодування та способи захисту порушених прав.

Крім того, з позову вбачається, що майно про відшкодування моральної шкоди за викрадення якого чи за його втрату через недбалість просить позивач, - вибуло внаслідок вчинення діянь, які можуть містити ознаки злочинів, за вчинення яких ч.1 ст. 1176 ЦК України не передбачає відповідальність саме за рахунок держави.

За такого суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з держави 32000 грн. відшкодування в якості сатисфакції за порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо недоторканості його житла та іншого володіння, та 663000 грн. відшкодування в якості сатисфакції за порушення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права володіння особи своїм майном.

Що стосується вимог про відшкодування за рахунок держави моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та незаконне тримання під вартою, то суд прийшов до висновку, що обставини даної справи дають підстави для стягнення моральної шкоди за дані дії органів досудового розслідування, прокуратури та суду по відношенню до позивача.

При цьому суд також враховує, що і ч.1 ст. 1176 ЦК України, і п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачають можливість відшкодування моральної шкоди, завданої такими діями, крім того ч.1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є самостійними (на рівні з іншими переліченими в ч.1 ст. 1176 ЦК України діями, в тому числі і в межах справ про адміністративні правопорушення), не пов'язаними одне з одним підставами для відшкодування.

Крім того, суд вважає очевидним той факт, що тримання особи під вартою за обсягом спричинених моральних страждань є не тотожним та є значно більш негативним та таким, що спричиняє більш тяжкі наслідки, порівняно з перебуванням особи під слідством та судом (притягненням особи до кримінальної відповідальності).

За такого, з врахуванням викладених вище висновків та ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суд вважає, що шкода, завдана позивачу незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, та шкода, завдана незаконним триманням позивача під вартою, підлягають самостійному обрахунку та відшкодуванню та суд вважає, що моральну шкоду за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності слід розраховувати, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць, а за незаконне тримання позивача під вартою - з розміру двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць тримання під вартою.

При цьому, суд не погоджується з позицією позивача, що для розрахунку заподіяної йому моральної шкоди слід застосовувати мінімальну заробітну плату в розмірі 3200 грн. Дійсно відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200 гривень.

Проте, відповідно до абзацу 2 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 року до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. І незважаючи на те, що вказаний закон прямо не посилається на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», але в ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» йде мова про мінімальну заробітну плату саме як розрахункову величину, а не як власне заробітну плату, в розумінні ст. 1 Закону України «Про оплату праці» яка є винагородою, обчисленою, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За такого, для розрахунку заподіяної позивачу моральної шкоди як розрахункової величини має застосовуватись розмір мінімальної заробітної плати в сумі 1600 грн. і відповідно до описаних вище принципів розрахунку з державного бюджету на користь позивача слід стягнути:

-за 51 місяць незаконного притягнення до кримінальної відповідальності - 81600 грн. (51 місяць х 1 мінімальну заробітну плату х 1600 грн.);

-за 12 місяців незаконного перебування під вартою - 38400 грн. (12 місяців х 2 мінімальні заробітні плати х 1600 грн.).

А загалом з державного бюджету на користь позивача в рахунок відшкодування у відповідності до ч.1 ст. 1176 ЦК України моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду належить стягнути 120000 грн. (81600 грн. + 38400 грн.), така моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів вказаної категорії судовий збір не справляється, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Що стосується вимог про зобов'язання прокурора скасувати арешт майна, накладеного під час розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 та повернути йому майно, вилучене 05.04.2012 року під час огляду автомобіля марки «Шевролет Лачетті» н.з. НОМЕР_1 та обшуку житла, то провадження у справі в частині вказаних позовних вимог ухвалою суду від 11.10.2017 року закрито.

На підставі викладеного, ст.ст. 1167, 1176 ч.1 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 214, 215ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 120000 (сто двадцять тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: