Справа № 323/2661/17
Провадження № 6/323/36/17
УХВАЛА

Іменем України

03.10.2017 р. м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Гуцал О.П., при секретарі Лукіній А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася головний державний виконавець Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. В поданні зазначено, що на виконанні в Оріхівському РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання вимоги №125-у, виданої 08.04.2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в Оріхівському районі про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 3427,03 грн. Оскільки боржник ухиляється від сплати боргу, посилаючись на Закони України «Про виконавче провадження», «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» державний виконавець просить розглянути питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Державний виконавець Мякішева А.В. в судовому засіданні підтримала подання та просила його задовольнити.

Дослідивши подання та надані матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні в Оріхівському РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 53757393 з примусового виконання вимоги №125-у, виданої 08.04.2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в Оріхівському районі про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 3427,03 грн.

Згідно до матеріалів виконавчого провадження, копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2017 року направлялася боржнику ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням за вказаною у виконавчому документі адресою, однак до виконавчої служби повернувся конверт із зазначеною постановою із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Як вбачається із наданих матеріалів, на запити державного виконавця з приводу доходів, рахунків, нерухомого майна та транспортних засобів боржника надійшла інформація, що на обліку в Державній фіскальній службі України ОСОБА_2 не перебуває, згідно даних Пенсійного фонду України вона пенсію не отримує та не працює, відкритих рахунків у банках немає, на праві власності транспортні засоби, земельні ділянки та обєкти нерухомості відсутні.

Відповідно до інформації УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ES № 144455 від 26.08.2014 року.

У листі Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України зазначено, що інформація про перетинання державного кордону боржником ОСОБА_2 в базі даних відсутня.

За змістом п. 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів

Відповідно до Узагальнення судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК), проведеного Верховним Судом України, ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків, у звязку з чим і здійснюється примусове виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обовязок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим із метою всебічного і повного зясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин суду належить зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Теоретично невиконання зобовязання може бути зумовлено обєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання ? має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте лише самостійне невиконання боржником зобовязань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Жодних доказів, окрім наявності заборгованості, про будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) відсутні. В справі немає доказів, що маючи якесь майно чи грошові кошти ОСОБА_2 його приховує чи перешкоджає у його вилученні чи реалізації. Навпаки, в матеріалах виконавчого провадження містяться дані про те, що у боржника відсутнє будь-яке майно та доходи.

Згідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Окрім іншого, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

Крім цього, стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право вільно залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно до п.95 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії», обмеження на переміщення не можуть накладатися автоматично за несплату боргу по судовому рішенню, а тільки тоді, коли встановлено, що така міра необхідна з урахуванням обставин справи. У пункті 84 зазначеного рішення Суд нагадав, що втручання буде таким, що переслідує «необхідні в демократичному суспільстві» законні цілі, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності», і в тому числі, якщо воно пропорційне меті, яка переслідується, і якщо причини, наведені державою в обґрунтування «відповідні і достатні».

Таким чином, державний виконавець не надав суду будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання зобов'язань, а також не довів, що втручання у право ОСОБА_2 на свободу пересування відповідає нагальній суспільній необхідності і є пропорційним меті, яка переслідується, тому суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Крім цього, всупереч Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, виконавцем не зазначено про повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.293, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: О.П. Гуцал