АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/277/17 Головуючий 1 інст. - Зяброва О.Г.
Справа № 644/13/13-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, Страхової компанії «Перша» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєного злочину, -

в с т а н о в и в :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду із цивільним позовом у межах кримінальної справи до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (далі - ПрАТ «СК «Перша») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

На обґрунтування позовних вимоги посилалася на те, що 20 березня 2011 року вона перебувала у якості пасажира в автомобілі ВАЗ-21121, державний номер НОМЕР_1, за кермом якого був ОСОБА_6

У районі будинку № 123 по вул. Роганській в м. Харкові відбулося зіткнення з автомобілем КАМАЗ-5410, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, який знаходився в стані наркотичного сп'яніння і не мав посвідчення водія на управління транспортним засобом. При проведенні лівого повороту вказаний автомобіль не пропустив автомобіль ВАЗ, який рухався прямо, що і виявилося причиною зіткнення.

В результаті ДТП позивач отримала тілесні пошкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми з очагами контузії мозолистого тіла і білої речовини, подвійний перелом нижньої щелепи в області правого суглобного відростку та правого кута, рана підборіддя, садно обличчя, закриту травму грудей, забиття серця та правої легені, розрив брезжейки тонкої кишки, закритий перелом діафізу лівого стегна кістки.

Під час розгляду кримінальної справи ОСОБА_4 просила визнати її цивільним позивачем.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2011 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України. Вирішено питання про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2012 року, вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2011 року скасовано в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, у тому числі й ОСОБА_4 із передачею справи в цій частині на новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням уточнень позовних вимог ОСОБА_4 просила стягнути на її користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 190 000 грн.; з ОСОБА_5 стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 грн., а також просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 22 581 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 190 000 грн., з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Стягнуто на користь держави судовий збір з ОСОБА_1 у сумі 1900 грн., з ОСОБА_5 - 229,40 грн.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2014 року змінено заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2013 року, зменшено розмір стягнутого із ОСОБА_1 на користь держави судового збору з 1 900 грн. до 229 грн. 40 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_1 в особі представника задоволена частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2014 року скасовані у частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи 12 квітня 2016 року ОСОБА_4 уточнила та доповнила свої позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та просила стягнути на її користь з ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 000 грн. та 22 581 грн.48 коп. у відшкодування матеріальної шкоди.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєного злочину, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 22 581 грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. з кожного.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

26 серпня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення від 08 липня 2016 року, яка ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції просила скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 22 581,48 грн. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з наявності такої шкоди, принципу розумності та справедливості.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 20 березня 2011 року по вул. Роганській у м. Харкові з вини ОСОБА_5 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій загинув водій ОСОБА_6, який керував автомобілем ВАЗ -21121, номерний знак НОМЕР_3, та пасажирам цього автомобіля - ОСОБА_4 завдано тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, а ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер у лікарні № 25 м. Харкова.

Автомобіль КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_5, належить на праві власності ОСОБА_2 з правом керування ОСОБА_1, однак останній незаконно передав управління транспортним засобом ОСОБА_5

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2011 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права управляти транспортними засобами строк на 3 роки.

На даний час, відповідно до листа начальника Крюковської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 29) за № 4/1838 від 07 червня 2016 року ОСОБА_5 06 червня 2016 року звільнений з виправної установи.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 287 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів на строк 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2015 року відносно ОСОБА_1, визнаного винним за статтею 287 КК України залишено без змін.

На підставі статті 1 пункту «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_1 звільнено від відбуття покарання.

Згідно частин 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підстав (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого

Частиною 2 статті 1188 ЦК встановлено, що в тих випадках, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані відшкодувати її незалежно від їхньої вини. Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Пасажир транспортного засобу підпадає під категорію «інші особи», яким завдано шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Отже, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир або пішохід, обов'язок компенсувати потерпілому шкоду покладається на всіх володільців небезпечних об'єктів солідарно, незалежно від їхньої вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 «шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам».

За загальним правилом, розмір компенсації шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а в разі наявності спору між сторонами -судом.

Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідальність за спричинення моральної шкоди позивачу мають нести як ОСОБА_1, так і ОСОБА_5, визначивши однакову ступінь їх вини у завданій шкоді потерпілому, - є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставин справи.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не обґрунтовано задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1, то апеляційний суд зазначає наступне.

Як встановлено судовим розглядом ОСОБА_1 був особою, яка на законних підставах користувалася автомобілем, і допустила недбалість, передала автомобіль в незаконне володіння ОСОБА_5, який здійснив ДТП.

Дії ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вироками судів визнано винними та призначені відповідні покарання.

Судом встановлено, що між діями відповідача ОСОБА_1 щодо передачі в незаконне володіння ОСОБА_5 автомобіля КАМАЗ та їх наслідками існує прямий зв'язок з ДТП.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 4 цієї статті якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше яз за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням наданих позивачем доказів про понесені нею витрати на обстеження, лікування в Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, придбання ліків, амбулаторного лікування та тих підстав, що з урахуванням уточнених та доповнених позовних вимог від 12 квітня 2016 року ОСОБА_4 просила стягнути матеріальну шкоду тільки з ОСОБА_1, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтоване задоволення позовних вимог в цій частині судом першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 рішення суду у відповідності до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Крім цього, апеляційний суд вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини рішення обґрунтування відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної і моральної шкоди оскільки це питання вже було предметом розгляду судів як апеляційної ,так і касаційної інстанцій.

Згідно статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський