АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2016 року в справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ЕК «Херсонобленерго» звернулося до суду із скаргою на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, зазначаючи, що 04 жовтня 2016 року через відділення поштового звязку товариство направило до Дніпровського районного ВДВС у м.Херсон Головного територіального УЮ у Херсонській області для виконання виконавчий лист №2-2640/06, виданий Дніпровським районним судом міста Херсона 04.04.2007 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» 3096,36 грн. в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків та 81 грн. судових витрат.

13 жовтня 2016 року старший державний виконавець Алібаєва Я.Н. винесла повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на тій підставі, що відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

Вважаючи дії державного виконавця такими, що не відповідають положенням ст. 58 Коснтитуції України та Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що набрала чинності з 05.10.2016 року, заявник просив суд визнати дії старшого державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області ОСОБА_6 щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання неправомірними, зобовязати Дніпровський РВДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області прийняти виконавчий лист №2-2640/06 від 04.04.2007р. до виконання і виконати рішення.

Ухвалою суду від 14 листопада 2016 року суд постановив визнати незаконною дію щодо повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 13 жовтня 2016 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_6 та скасувати його.

В решті вимог відмовити за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою визнати дії державного виконавця правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству та відмовити заявнику у задоволенні скарги в повному обсязі, зазначаючи, що суд не врахував п.2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії за Законом України «Про виконавче провадження» 1999 року в попередній редакції, оскільки він втратив чинність 05.10.2016 року, а обрахування строків звернення до виконавчої служби, як і інших строків, з урахуванням поштового перебігу не передбачено діючим в Україні законодавством.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні представник ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» ОСОБА_7 доводи скарги не визнала, ухвалу суду просила залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із надісланих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2016 року ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» здало до установи звязку для предявлення до виконання виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м.Херсона 04.04.2007 року про стягнення на користь товариства із ОСОБА_5 3096,36 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків, а також 81 грн. судових витрат /а.с. 4, 6/.

Заява про примусове виконання судового рішення та виконавчий лист надійшли до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 10 жовтня 2016 року.

13 жовтня 2016р. старший державний виконавець Дніпровського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, встановивши, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, постановив відмовити в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті провадження з примусового виконання наведеного вище виконавчого листа.

Зазначене рішення старшого державного виконавця оформлено у формі повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, яке надіслано на адресу ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» 17 жовтня 2016 року /а.с. 5/.

Повертаючи стягувачу виконавчий документ, державний виконавець керувався п.8 ч.4 ст. 4 та п.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України №1404-VIII від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Наведеною нормою матеріального права, зокрема ст. 26 Закону, встановлено обовязок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення квитанцію про сплату авансового внеску, а п.8 ч.4 ст.4 Закону передбачено, що якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення.

Закон України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року не передбачав обовязку стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення квитанцію про сплату авансового внеску і не встановлював право державного виконавця повертати виконавчий документ без прийняття до виконання з підстав невиконання цього обовязку.

Оскільки предявлення виконавчого документа до виконання у спірних правовідносинах відбулося в період дії Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону №606-XIV від 21.04.1999 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» як стягувач не мав обовязку додавати до заяви про примусове виконання рішення квитанцію про сплату авансового внеску, як і сплачувати цей внесок, тому застосування до нього положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону №1404-VIII від 02.06.2016 року є неправомірним.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи в межах наданих доказів, досліджених в судовому засіданні, та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, юридично неспроможним колегія суддів вважає твердження заявника про те, що з 05 жовтня 2016 року державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії за Законом України «Про виконавче провадження» 1999 року, оскільки відповідно до пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, враховуючи, що ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» як стягувач подало заяву про примусове виконання рішення суду в період дії Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, державний виконавець повинен був вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання з врахуванням вимог до цього виконавчого документа, встановлених Законом в редакції, що діяла на час його подання до виконання.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги щодо обрахування строків у виконавчому провадженні без врахування поштового перебігу.

Так Закон України «Про виконавче провадження» 1999 року не містив положень щодо загальних строків у виконавчому провадженні, в той час, як відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року, якою повинен був керуватися державний виконавець, вирішуючи питання за заявою товариства, строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобовязані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Погоджуючись з доводами заявника про те, що на спірні правовідносини не поширюються положення ЦПК України щодо процесуальних строків, колегія суддів вважає, що оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано питання щодо початку перебігу та закінчення строків у виконавчому провадженні, застосуванню підлягає ст. 255 ЦК України, яка регулює порядок вчинення дій в останній день строку і передбачає, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи звязку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала постановлена судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування та постановлення нової ухвали про відмову у задоволення скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відхилити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:

Суддя Л.В. Пузанова