Справа № 458/1173/14 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д.
Провадження № 22-ц/783/98/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Копняк С.М., Левика Я.А.

секретаря: Cимець В.І.

з участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5Д,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третіх осіб: відділу регіонального розвитку , містобудування та архітектури Турківської РДА Львівської області, Лімнянської сільської ради Турківського району Львівської області та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про зобовязання знесення самочинно збудованої господарської споруди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третіх осіб: відділу регіонального розвитку , містобудування та архітектури Турківської РДА Львівської області, Лімнянської сільської ради Турківського району Львівської області та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про зобовязання знесення самочинно збудованої господарської споруди задоволено.

Зобовязано ОСОБА_6 знести самовільно збудовану споруду - гараж, що знаходиться за адресою: с.Бережок по вул.Центральна,17 Турківського району Львівської області, а в разі відмови ОСОБА_6 добровільно знести гараж, провести примусове знесення гаражу за його рахунок.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі 365 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати за проведення будівельно-технічної експертизи та послуги банку разом в розмірі 2799 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати за проведення будівельно-технічної експертизи та послуги банку разом в розмірі 2799 грн. 72 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Зазначає, що судом проігноровано вимоги ст. 119 ЦПК України, зокрема, до позовної заяви не долучено довіреності чи іншого документа, що підтверджує повноваження представника на звернення до суду із вказаним позовом. Також судом не взято до уваги, що з відповідним позовом до суду вправі звернутись лише відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування. Вказує, що будівництво гаражу не слугувало забрудненню води в колодязі та таке будівництво гаражу здійснене ним законно, оскільки його будівництво проводилось на підставі будівельного паспорта на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети та зареєстрований на праві власності за відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_7 у житловому будинку в с.Бережок по вул.Центральна, буд. 18А без реєстрації, де ОСОБА_7 є власником даного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 26.03.2008 року, виданим Лімнянською сільською радою Турківського району Львівської області.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 17.07.2012 року позивач ОСОБА_5 є спадкоємцем майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в тому числі колодязь, а також земельної ділянки площею 0,2278 га., згідно державного акту на право власності на земельну ділянку та зареєстрованого в поземельній книзі 12.10.2012 року для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться в с.Бережок по вул. Центральна, буд.18 Турківського району Львівської області.

ОСОБА_6проживає по сусідству та є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в тому числі і на гараж в с.Бережок по вул.Центральна,17 Турківського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.10.2014 року та земельної ділянки площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2014 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Лімнянської сільської ради Турківського району Львівської області від 24.10.2002 року надано дозвіл ОСОБА_6 на земельній ділянці на власному подвірї під будівництво гаражу розміром 6х4=24.

Районним судом встановлено, що відповідач на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності в с.Бережок по вул. Центральна,17 у 2013 році здійснив самочинне будівництво господарської будівлі - гаражу з порушенням будівельних норм і правил та санітарно екологічних норм, оскільки відстань на мінімальній відстані від стін споруди гаражу до межі земельної ділянки позивачів складає 0,65 м., а максимальна 0,75 м., відстань від стін споруди гаражу до колодязя на земельній ділянці позивача 0,80 м., мінімальна відстань від споруд збудованих ОСОБА_6 до житлового будинку позивачів становить 8,35 м.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці слід приймати відповідно до протипожежних вимог. Для догляду за спорудами і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів споруд на територію суміжних ділянок та мінімальна відстань між спорудами з деревяного каркасу і деревяних огороджуючих конструкцій має бути не менше 15 м., що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02.09.2015 року за № 631.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що районним судом проігноровано вимоги ст. 119 ЦПК України, зокрема, до позовної заяви не долучено довіреності чи іншого документа, що підтверджує повноваження представника на звернення до суду із вказаним позовом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, а саме довіреністю від 14 квітня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_8 (т.1 а.с. 46)

Покликання в апеляційній скарзі про те, що районним судом не взято до уваги, що з відповідним позовом до суду вправі звернутись лише відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування, колегія суддів не бере до уваги виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Верховний суд України висловив зазначену позицію в постанові від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Судом встановлено, що відповідач будівництвом гаражу, завдав незручностей позивачам, оскільки ґрунтові та стічні води, а також інші відходи просочуються в ґрунт і стікають до криниці та попадають в криницю, яка знаходиться на земельній ділянці позивача ОСОБА_5 і це призвело до того, що вода в криниці стала не придатною для вживання позивачами.

Доводи ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що будівництво гаражу здійснене ним законно, колегія суддів вважає необгрунтованим з врахуванням наступного.

Згідно повідомлення відділу містобудування та архітектури Турківської РДА № 41 від 08.09.2014 року, документів на будівництва господарської споруди (гаражу) громадянином ОСОБА_6 в с. Бережок в архіві відділу немає. (т.1 а.с. 37)

Відповідно до висновку №631 судової будівельно-технічної експертизи від 02.02.2015 року, збудовані відповідачем ОСОБА_6 гаражі в с. Бережок по вул. Центральній, 17 Турківського району Львівської області не відповідають вимогам будівельних норм та правил. (т.1 а.с. 185-186)

Матеріалами справи, а саме копією технічного паспорта та матеріалами інвентаризаційної справи встановлено, що 24.10.2002 року надано дозвіл ОСОБА_6 на будівництво гаражу розміром 6х4=24кв.м., а не 36.6кв.м. як зазначено в технічному паспорті (а.с.210-213) та визнається сторонами у справі та в силу ст..61 ЦПК не підлягає доказуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді