АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1584/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.Категорія: Категорія поділ майна подружжя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що з 1997 року спільно проживав з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу, а 02 червня 2006 року між ними було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року. Посилаючись на те, що у вказаний період часу вони проживали у належних ОСОБА_2 40/100 частинах житлового будинку № 3 по пров. Макіївському в м. Харкові, за спільні кошти здійснили значне поліпшення будинку та прибудинкової території, а також ними було придбано рухоме майно, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати спільною сумісною власністю подружжя прибудову площею 8 кв. м до вказаного житлового будинку, поліпшення будинку, яке полягає у встановленні нових металопластикових вікон, ремонті кухні, улаштування водопостачання та каналізації, встановлення нових внутрішніх дверей, бетонне замощення подвіря тротуарною плиткою площею 21 кв.м., деревяні ворота з хвірткою, металевий паркан довжиною 20 м. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, просив визнати за ним право на 1/2 частину вказаного майна, стягнути з відповідача на його користь ? частину його вартості в сумі 37 243 грн. 50 коп., визнати за ним право власності на диван розкладний, кухонну тумбу, дві навесні шафи, холодильник, залишивши у власності ОСОБА_2 телевізор з тумбою, ліжко, кухонний стіл, тумбу, малу тумбу, дві навесні шафи, пральну машину, вхідні двері.

Відповідач позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що прибудова до житлового будинку дійсно є самочинною, а тому він має право на отримання компенсації її вартості, а також вартості здійснених ним за спільні кошти поліпшень житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прибудова до належного відповідачці житлового будинку є самочинною, а тому не є обєктом права власності, крім того позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів джерело і час придбання спірного майна, його вартість та наявність на час розірвання шлюбу та розгляду дійсної справи.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору дарування від 12 серпня 1970 року ОСОБА_2 на праві власності належить 40/100 частин житлового будинку № 3 по провулку Макіївському у м. Харкові.

З 02 червня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м Харкова від 17 грудня 2012 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 60 СК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

В період шлюбу сторонами по справі було самочинно здійснено прибудову до житлового будинку № 3 по провулку Макіївському у м. Харкові, яка є самочинним будівництвом, а тому не може бути обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Належних доказів на підтвердження збільшення вартості належного ОСОБА_2 частини житлового будинку позивачем на надано.

Не доведено ОСОБА_1 також джерело і час придбання спірного рухомого майна, його вартості та наявності на час припинення спільного господарства з ОСОБА_2

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових та фактичних обставин для задоволення позову, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді