АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1751/17 Справа № 206/4025/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму заборгованості в розмірі 321718,58 грн., що складається із основної суми заборгованості у розмірі 159700,00 грн., заборгованості по процентам за користування чужими грошовими коштами у розмірі 25047,35 гри., заборгованості по інфляційним витратам у розмірі 136971,23 грн.; а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3217,19 грн. (а.с.2-5).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року забезпечено даний позов шляхом заборони відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 28.04.1998 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядження №7/357-98, зареєстрованого БТІ в реєстрову книгу №440п за реєстровим №512-153 (а.с. 104).

Розглянувши даний спір, Самарським районним судом м. Дніпропетровська 31 жовтня 2016 року ухвалено рішення, що набрало законної сили, яким позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості відповідно до договору позики, оформленого розпискою від 20.11.2008 року, що утворилася станом на 01 липня 2015 року, в розмірі 321718,58 грн., яка складається із 159700,00 грн. позики, 25047,35 грн. 3% річних та 136971,23 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3217,20 грн., - загалом 324935,78 грн. (а.с. 218-222).

У грудні 2016 року із апеляційною скаргою на ухвалу про забезпечення позову звернувся ОСОБА_2, який не був стороною у справі та, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 292 ЦПК України передбачено, зокрема, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а ст.152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснює п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечуючи позов шляхом заборони відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції не перевірив достовірно чи належить відповідна частина вказаного нерухомого майна відповідачу.

Так, апелянтом надано копію договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, посвідченого 19.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. (зареєстровано в реєстрі за №1367), щодо передачі ОСОБА_4 безоплатно у власність ОСОБА_2 1/3 частки квартири (а.с. 235-236).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.04.2017 року №84677695, право власності апелянта на 1/3 частку вказаної квартири, на підставі зазначеного вище договору дарування, зареєстроване у відповідному реєстрі 19.12.2015 року (а.с. 259-260).

Отже, на час постановлення оскаржуваної ухвали від 21 грудня 2015 року, у відповідному реєстрі було зареєстровано право власності апелянта, який не був учасником даного процесу, на 1/3 частку вищевказаної квартири.

Відповідно до зазначеної інформаційної довідки, будь-які інші дані щодо права власності на вказану квартиру чи на її частку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

На викладені обставини місцевий суд уваги не звернув, не перевірив наявність у відповідача права саме на 1/2 частину зазначеного нерухомого майна.

За викладених обставин, колегія дійшла висновку, що місцевим судом порушені вимоги ст.ст. 151, 152 ЦПК України, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає провадженню у справі.

Головуючий

Судді