АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2059/17 Справа № 206/3459/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Баранніка О.П.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 14.02.2014 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №69, від якого сторони мають одну малолітню дитину - розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 14.02.2014 року, який зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №69.

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Між сторонами по даній справі були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя з липня 2014 року.

Також встановлено, що відповідно до довідки №266 Київського міського центру репродуктивної та перинатальної медицини, позивач ОСОБА_3 наразі перебуває на 19 тижні вагітності.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_2 більше двох років постійно проживає за межами території України, а саме у Королівстві Таїланд м. Хуа-хін,77110.

Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що шлюб між сторонами по справі розпався остаточно, відновлений бути не може.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції не надав їм з відповідачкою строк для примирення , колегія суддів ставиться критично, оскільки позивач проживає у Королівстві Таїланд м. Хуа-хін, а відповідач у Дніпрі і на момент розгляду справи у суді першої інстанції була вагітна від іншого чоловіка з яким фактично проживає вже рік.

Окрім того, на момент розгляду справи в апеляційній інстанції відповідач 26.03.2017 року народила сина, якого на сьогоднішній день не має можливості зареєструвати і отримати свідоцтво про народження.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_6