Єдиний унікальний номер 233/2495/17 Номер провадження 22-ц/775/1520/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Жданової В.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційні скарги ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15000,00 гривень.

В іншій частині позову - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодились ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2 та Головне управління Національної поліції в Донецькій області та подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року та ухвалити нове рішення.

Доводами апеляційної ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, наведено, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає закону та прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 214 ЦПК України, оскільки суд в частині відмови в наданні медичної допомоги ОСОБА_1 у липні 2015 року неправильно встановив обставини справи чим порушив норми процесуального права.

Вважає, що суд невірно здійснив підрахунок діб перебування ОСОБА_1 в Костянтинівському ІТТ, а саме: не врахував його перебування в ІТТ в період з 10.06.2009 року по 19.06.2009 року.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 наведено, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає закону та прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом при вирішенні питання щодо моральних страждань та розміру моральної шкоди не враховано, що виклики швидкої допомоги здійснювались через наявність погіршення здоров'я ОСОБА_1 у зв'язку з неналежним його утриманням під вартою.

Вважає, що суд не надав належної оцінки тим фактам, що органами прокуратури було приховано факт неналежного поводження щодо ОСОБА_1, що в подальшому було встановлено Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини.

Суд не надав будь-якої правової оцінки тому, що органи прокуратури ухилялись від

проведення належного розслідування скарг ОСОБА_1 та не врахував цю обставину при визначенні розміру моральної шкоди. При цьому зазначає, що судом першої інстанції при встановленні суми заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди не враховано практику Європейського суду з прав людини щодо розміру такої шкоди в разі встановлення порушення вимог статті 3 Конвенції щодо умов утримання ув'язнених під вартою, а також щодо надання медичної допомоги в умовах ув'язнення.

Крім того, судом не досліджено та не з'ясовано медичний стан в'язня, адекватність медичної допомоги та піклування, яка надається в умовах ув'язнення, доцільність ув'язнення з огляду на стан здоров'я в'язня.

Доводами апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Донецькій області наведено, що судом першої інстанції неповно з'ясовані всі обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, визначив необґрунтовано завищену суму стягнення моральної шкоди.

Вважає, що законодавством не передбачено право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, оскільки станом на момент розгляду справи його вимоги не відповідають Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Посилається на сплив позовної давності, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду 13 травня 2017 року, а позовні вимоги охоплюють його перебування в ІТТ з 2009 року по 2012 рік. Жодних доказів на підтвердження будь-яких вимог за цей період до позовної заяви не додано.

Представник позивача ОСОБА_2 доводи апеляційних скарг, які подані ним та позивачем, підтримав, просив їх задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі. З доводами апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Донецькій області не погодився., просив її відхилити.

Представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції просив відхилити апеляційні скарги на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року, подані ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2, апеляційну скаргу, подану Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду представник Державної казначейської служби України не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми (а.с. 76, т. 2).

В судовому засіданні апеляційного суду представник Костянтинівської місцевої прокуратури з доводами апеляційних скарг не погодився, просив їх відхилити.

Позивач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про вручення повісток про виклик до Апеляційного суду Донецької області (а.с. 104, 105, т. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, представників Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Костянтинівської місцевої прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що в липні 2015 року ОСОБА_1 звертався до начальника Костянтинівського ВП ГУНП України в Донецькій області із заявою про негайне доставлення його до лікаря стоматолога для проведення рентгенівського огляду хворих зубів та до лікаря огляду та надання медичної допомоги (а.с. 13-15, т. 1).

З листа слідчого СВ Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області майора міліції Р.А. Джафарова №13233 від 3 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 на його звернення повідомлено про можливість звернутись за медичною допомогою до адміністрації Артемівської УВП (№6) УДПт СУ в Донецькій області (а.с. 16, т. 1).

Згідно повідомлення Костянтинівського міжрайонного прокурора старшого радника юстиції Ткачука В.О. №56-3627 вих. 15 від 13 серпня 2015 року, ОСОБА_1 роз'яснено, що 15 червня 2015 року прокурором Костянтинівської міжрайонної прокуратури проведено чергову перевірку додержання вимог законодавства при утриманні в ізоляторі тимчасового тримання в Костянтинівському МВ ГУМВС України в Донецькій області, під час якої порушень не встановлено (а.с. 17, т. 1).

Відповідно до листів Костянтинівської міжрайонної прокуратури від 8 та 22 вересня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про направлення його звернення з приводу порушення умов утримання в приміщенні Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області для проведення відповідної перевірки начальнику Костянтинівського МВ. Відповідно до висновку службового розслідування викладені факти не знайшли свого підтвердження (а.с. 18, 19, т. 1).

З листа від 13 травня 2016 року Костянтинівської місцевої прокуратури вбачається, що за результати проведеної перевірки в ІТТ Костянтинівської ВП, в яких доводи ОСОБА_1 в частині порушення норм мінімально-допустимих показників освітлення, відсутності вільного доступу до питної води знайшли своє підтвердження (а.с. 20, т. 1).

Відповідно до карт виїзду швидкої допомоги від 4 серпня 2015 року, 5 серпня 2015 року, 6 серпня 2017 року, 8 вересня 2015 року, 28 жовтня 2015 року, 5 квітня 2016 року, ОСОБА_1 звертався до лікаря зі скаргами на погане самопочуття, головну біль, слабкість, нудоту, запаморочення та серцебиття. Встановлено діагноз: ВСД по гіпертонічному типу. 5 квітня 2016 року від надання медичної допомоги позивач відмовився (а.с. 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, т. 1).

З подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини В.В. Лутковської від 16 листопада 2015 року видно, що Генеральному прокурору України Шокіну В.М. доручено проведення перевірки за фактами, викладеними у зверненнях громадян ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та вжиття заходів реагування відповідно до вимог чинного законодавства, а також проведення службового розслідування за фактами надання недостовірної інформації Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини (а.с. 32-34, т. 1).

З листа Генерального прокурора України Шокіна В. №16/1-679вих-15 від 9 грудня 2015 року, адресованого Уповноваженому ВРУ з прав людини ОСОБА_6, вбачається, що в результаті перевірки, проведеної працівниками Генеральної прокуратури спільно з прокуратурою Донецької області, виявлено, що наведені доводи та відомості, які містяться у витягу зі звіту працівників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про результати відвідування ІТТ від 16 вересня 2015 року, загалом підтверджуються.

В ізоляторі недостатній для читання та писання рівень штучного та природного освітлення, розміри вікон не відповідають установленим вимогам. Кімната для проведення обшуків, харчоблок, санітарний пропускник та камери потребують ремонту, прибирання приміщень установи здійснюється нерегулярно. Дерев'яне покриття підлоги наявне лише у двох камерах із 11, санітарно-гігієнічні прилади потребують заміни, у камерних приміщеннях виявлено паразитичну фауну - слимаків. У восьми з 11 камер корисна площа на одну особу з огляду на наявні спальні місця становить від 3,2 до 3,8 кв.м.

У двориках для прогулянок не обладнано козирків згідно з вимогами відомчих нормативних актів. Приміщення недостатньо обладнані необхідними меблями, у санвузлах відсутні двері, у вікнах - кватирки, примусова механічна вентиляція не має системи підігріву повітря у холодну пору року, у камерах не встановлено кнопки виклику постового.

Посуд для харчування ув'язнених потребує заміни. Працівники ізолятора, які здійснюють роздачу їжі, не мають санітарних книжок. В ІТТ відсутній вільний доступ до питної води, оскільки умивальники не обладнано кранами, а подача води здійснюється постовим з коридору.

Не встановлено систем радіомовлення та ефірного телебачення, в ізоляторі відсутні примірники необхідних нормативно-правових актів для ув'язнених.

З огляду на викладене в ізоляторі тимчасового тримання Костянтинівського відділення Артемівського відділу поліції ГУ НП у Донецькій області наявні порушення вимог ст. ст. 9, 11, 21 Закону України «Про попереднє ув'язнення», ст.ст. 5, 30, 53 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо додержання прав затриманих та осіб, взятих під варту, на матеріально-побутове забезпечення і медичне обслуговування.

За результатами перевірки звернуто увагу прокурора Донецької області на недоліки під час здійснення прокурорського нагляду за додержанням законів при застосування примусових заходів, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Притягнуто до відповідальності винних працівників апарату прокуратури області та Костянтинівської міжрайонної прокуратури (а.с. 35-37, т. 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд дійшов висновку, що неналежні умови утримання позивача ОСОБА_1 у ізоляторі тимчасового тримання, який знаходився в приміщенні Костянтинівського відділення Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області призвели до розладу його здоров'я та заподіяли йому моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування суд врахував вимоги розумності і справедливості.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами регулюються Цивільним кодексом України, та законом України «Про попереднє ув'язнення».

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В силу ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув'язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про попереднє ув'язнення» особам, взятим під варту, забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

Норма площі в камері для однієї взятої під варту особи не може бути менше 2,5 квадратного метра, а для вагітної жінки або жінки, яка має при собі дитину, - 4,5 квадратного метра.

Особам, взятим під варту, надаються безплатно за єдиними нормами, встановленими Кабінетом Міністрів України, харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення. В необхідних випадках їм видається одяг і взуття встановленого зразка.

Медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув'язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров'я.

Порядок надання ув'язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув'язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров'я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що моральна шкода йому заподіяна внаслідок неналежних умов утримання в ІТТ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. Такі умови утримання та ненадання медичної допомоги підпадають під жорстоке поводження та принижують людську гідність. Він з метою уникнення цього змушений приймати участь в судових засіданнях у кримінальному провадженні в режимі відеоконференції, що суттєво обмежує його права як обвинуваченого і порушує його право на захист.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині завдання йому моральної шкоди порушенням норм санітарно-допустимих показників умов тримання в ізоляторі тимчасового тримання, і вважав, що такі порушення мали місце та доведені.

Суд обґрунтовано не узяв до уваги доводи позивача щодо порушення його прав на надання медичної допомоги в умовах ізолятора тимчасового тримання Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, зазначивши, що погіршення здоров'я відбулося внаслідок перебування в неналежних умовах ІТТ. Доводи позивача щодо обмежень його права як обвинуваченого у кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Тому доводи апеляційних скарг з цих підстав є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг позивача, його представника та Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо неправильного визначення розміру моральної шкоди, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо). Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Отже, враховуючи положення закону, суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування шкоди правильно виходив з характеру і тривалості страждань, стану здоров'я позивача, вимог розумності і справедливості.

Що стосується доводів апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо спливу позовної давності, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як було встановлено судом, позивач, звертаючись з зазначеним позовом, посилався на те, що моральна шкода йому заподіяна внаслідок неналежних умов утримання в ІТТ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. В цьому ІТТ він утримувався в період з червня 2009 року по квітень 2016 року, і цього не заперечують сторони.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що неналежні умови утримання позивача в ІТТ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області є триваючим порушенням.

Триваюче порушення характеризується тим, що не має чітко окреслених часових рамок, а тому строк позовної давності за триваючим порушення слід обчислювати з моменту припинення такого порушення.

З листа прокуратури Донецької області від 09.03.2016 року №16/1-96вих16 вбачається, що за результатами перевірки ІТТ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області вжито заходи до усунення порушень, які не потребують додаткового фінансування. Усунення більшості виявлених недоліків потребує значного виділення коштів, які упродовж 2015 року не надходили.

Крім цього, відповідно до наказу Національної поліції України №97 від 04.02.2016 року «Про реформування ізоляторів тимчасового тримання» прийнято рішення про ліквідацію ІТТ Костянтинівського ВП Артемівського ВП ГУНП в Донецькій області (а.с. 54, т. 1).

Отже, оскільки у лютому 2016 року прийняте рішення про ліквідацію означеного ІТТ, а позивач тримався в ньому по квітень 2016 року, апеляційний суд вважає, що строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущений, і у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для вирішення питання про застосування позовної давності.

Інші, приведені в апеляційних скаргах доводи, висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого рішення.

Відтак, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: