АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/1022/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2131/17Головуючий у 1-й інстанції Беркута Л. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Дорош А.І.

при секретарі Рибак О.О.

за участі позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, Покровська сільська рада Решетилівського району Полтавської області, Решетилівська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила встановити факт батьківства, визнавши, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 09 листопада 2014 року, є її батьком.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 09 листопада 2014 року її батько ОСОБА_7 загинув. Вона, як донька загиблого, отримала для поховання труп та взяла на себе організацію похорону і всі матеріальні витрати, пов'язані з цим.

Зазначала, що у встановлений законом строк вона подала заяву до Решетилівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого батька, проте 13 січня 2015 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, так як нею не було доведено родинного зв'язку зі спадкодавцем, оскільки у свідоцтві про її народження, батьком зазначений ОСОБА_9

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_7, який помер 09 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_5, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у свідоцтві про народження серії ІІІ-КЕ № 296748 від 06 липня 1989 року, батьками ОСОБА_10 вказані «Щербак Володимир Олександрович» та «Щербак Лілія Анатоліївна» (т. 1 а.с.12).

07 жовтня 2006 року ОСОБА_10 вийшла заміж за ОСОБА_11, у зв'язку з чим змінила прізвище на «Іщенко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 018889 від 07 жовтня 2006 року (т.1 а.с.13).

09 листопада 2014 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 277643 від 11 листопада 2014 року та довідкою про смерть від 11 листопада 2014 року № 41, виданою виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області (т. 1 а.с. 14, а.с. 15).

Листом прокурора Полтавської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_12 від 10 листопада 2014 року № 87-615/14 дозволено видачу для заховання трупу ОСОБА_7 дочці ОСОБА_2 (т.1 а.с.19).

З довідки виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 11 листопада 2014 року №1699 вбачається, що ОСОБА_2, за власні кошти поховала ОСОБА_7, який помер 09 листопада 2014 року (а.с.20).

ОСОБА_7 на день смерті був зареєстрований та проживав один ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 21 вересня 2016 року № 02-24/611 (т. 1 а.с. 21).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 травня 2015 року № 02-31/811 від 13 травня 2015 року, після смерті ОСОБА_7 у Решетилівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 16/2015 . У зв'язку з тим, що родинний зв'язок між ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_7 не підтверджено, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.23).

Згідно письмових заяв від 02 червня 2015 року та 03 червня 2015 року, посвідчених секретарем виконкому Надержинщинської сільської ради Полтавського району та області, жителі села Надержинщина Полтавського району Полтавської області ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтверджують факт постійного проживання та ведення спільного господарства, без відповідної реєстрації ОСОБА_7, який помер 09 листопада 2014 року, у період з 1988 року по 1990 рік із громадянкою ОСОБА_17 (т.1 а.с.38-41).

З акту обстеження домогосподарства ОСОБА_18 за адресою: пров. Луговий, 13 у с. Глобівка Котелевського району Полтавської області від 27 вересня 2016 року, проведеного депутатами Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області ОСОБА_19, ОСОБА_20 та сусідами: ОСОБА_21 та ОСОБА_22, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за вказаною адресою та до неї неодноразово приїжджав та спілкувався до дня своєї смерті її батько ОСОБА_7 (т.1 а.с.42).

Підтвердили факт родинних відносин ОСОБА_7 та ОСОБА_2 як батька та доньки свідки ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_18, ОСОБА_25, ОСОБА_16, ОСОБА_26, ОСОБА_27, допитані у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що докази, надані позивачкою у їх сукупності та взаємозвязку підтверджують факт батьківства ОСОБА_7 відносно неї.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства підсудна Решетилівському районному суду Полтавської області.

За таких обставин, доводи апелянта про непідсудність даної справи Решетилівському районному суду Полтавської області не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 зводяться до переоцінки досліджених судом першої інстанції доказів та заперечення їх допустимості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч положенням ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України ОСОБА_5 у судах першої та апеляційної інстанції не надала жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень, або доказів, які б вказували на недостовірність доказів позивача.

Посилання апелянта на недопустимість доказів, покладених в основу оскаржуваного рішення, не узгоджуються з обставинами справи та нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Апеляційна скарга та додаткові пояснення до неї, надані представником відповідача, не містять посилання на фактичні обставини, які б свідчили про те, що письмові докази, у тому числі акт обстеження домоволодіння та лист прокурора Полтавської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, а також показання свідків, були одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Фактично, обґрунтовуючи недопустимість доказів у справі, апелянт вказує на те, що вони не містять інформацію щодо предмета доказування, тобто є неналежними (ст. 57 ЦПК України).

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Висновок про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 зроблений судом першої інстанції виходячи з оцінки наданих доказів у їх сукупності та взаємозвязку.

Аналіз доказів, проведений апелянтом, спотворює доказову базу, наявну у справі, оскільки ним штучно ізольовано окремі докази від усього масиву доказів, дослідженого судом, що є неприпустимим з точки зору правил оцінки доказів, визначених ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, незгода апелянта з оцінкою судом першої інстанції доказів, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Докази, надані позивачем не містять суперечностей та є взаємодоповнюючими, що дозволило суду першої інстанції прийти до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Заявляючи про незгоду із доказами позивача, ОСОБА_5 не заявляла клопотань про виключення їх з числа доказів в порядку ч. 2 ст. 185 ЦПК України, як і не надавала жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень.

Інших доводів, які б спростовували правильність висновків місцевого суду, апелянтом не надано.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Решетилівсьеого районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: --//-- ОСОБА_1

Судді: --//-- ОСОБА_28

--//-- ОСОБА_29

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1