Номер провадження: 22-ц/785/6346/17
Номер справи місцевого суду: 520/1409/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю при секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за участю третьої особи Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання зобов'язань за договором про іпотечний кредит припиненими, скасування постанови про арешт майна боржника та звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а:

06.02.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання зобов'язань за договором про іпотечний кредит припиненими, скасування постанови про арешт майна боржника та звільнення майна з-під арешту.

Посилається на те, що 13.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №1948-н на суму 959500 грн., під 14,0 % річних, строком до 13.09.2027 року, на придбання житлового будинку.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1948-н між банком та ОСОБА_2 17.09.2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого стало домоволодіння, загальною площею 122,9 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1. Рішенням суду на користь Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007 року в загальній сумі 1598458 грн. 63 коп.

Між позивачкою та банком було досягнуто домовленість щодо реалізації заставленого майна та погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується відповідним листом банку від 04.07.2016 року, 19.09.2014 року була здійснена реалізація заставленого майна, а саме домоволодіння під АДРЕСА_1, за рахунок якого була погашена заборгованість за договором про іпотечний кредит. Більш ніяких претензій на адресу ОСОБА_2 щодо погашення заборгованості Банк не направляв.

Надалі позивачеві стало відомо, що на усе її майно було накладено арешт постановою державного виконавця Київського ВДВС ОМУЮ від 18.05.2016р. ВП № 50258492, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою.

Вважаючи, що реалізацією майна заборгованість вважається погашеною, але таке не визнається відповідачем, вона вимушена звернутися до суду.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано зобов'язання за договором про іпотечний кредит за №1948-н від 13 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 - припиненими.

Скасовано постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18.05.2016 року ВП №50258492 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стосовно ОСОБА_2.

Звільнено з-під арешту все нерухоме майно належне ОСОБА_2 (номер запису про обтяження 14557713 віл 18.05.2016 року), на яке було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18.05.2016 року ВП № 50258492 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Не погодившись з рішенням суду, 29.06.2017 року представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено, що 13 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 959500 грн., а позичальник зобов'язується повернути його до 13.09.2027 року, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 14 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.09.2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" укладено іпотечний договір, який забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору про іпотечний кредит №1948-н від 13.09.2007року (а також усіх додаткових договорів (угод) до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії). У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов'язань, одержати задоволення за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами. Предметом іпотеки є домоволодіння під АДРЕСА_1 загальною площею 122,9кв.м., у тому числі житловою площею 87,1кв.м.

Згідно з п. 1.5 іпотечного договору, виходячи з реальної вартості предмета іпотеки та з урахуванням практичної складності при його реалізації, у разі невиконання зобов'язань іпотекодавцем, його заставна вартість визначається сторонами в сумі 1200000 гривень 00 копійок.

Через порушення ОСОБА_2 строків повернення кредиту, 28.05.2010 року та 28.02.2011 року ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулось на адресу ОСОБА_2 з повідомленнями за №22-1/3172 та №22-1/186/1588, в яких терміново просило ліквідувати заборгованість перед банком.

24.02.2011 року ОСОБА_2 звернулася на адресу ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" з заявою, в якій просила надати дозвіл на реалізацію за 120000 доларів США заставного майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проте відповіді не отримала.

У 2013 році ПАТ «Державний ощадний банк» звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24.02.2014 року по цивільній справі №520/874/13-ц у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014 року рішення суду першої інстанції скасоване, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007 року в загальній сумі 1598458 грн. 63 коп.

05 листопада 2014 року Київським районним судом міста Одеси були видані виконавчі листи №520/874/13-ц: про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» судових витрат у вигляді судового збору в сумі 3219 грн.; про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007 року в загальній сумі 1598458 грн. 63 коп., яка складається з: тіла кредиту в порядку дострокового стягнення - 860022 грн. 24 коп., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами 389755 грн. 10 коп., заборгованості по пені за невиконання зобов`язання по сплаті тіла кредиту в сумі 183328 грн. 54 коп., заборгованості по пені за невиконання зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 75352 грн. 84 коп.

За домовленістю між сторонами 19.09.2014 року було розірвано договір іпотеки та 19.09.2014 року здійснена реалізація предмета іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором внесено 655200 грн.

Такі обставини підтверджені також листом ПАТ «Державний ощадний банк України» від 04.07.2016 року за №28/01-03/10140, яким повідомлено ОСОБА_2, що 19.09.2014 року була здійснена реалізація заставленого майна, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1, за рахунок чого була погашена заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 655200 гривень 00 копійок.

Постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 19.02.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50258492, з примусового виконання виконавчого листа №520/874/13-ц, виданого 05.11.2014 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 1598458 гривень 63 копійки.

18.05.2016 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження ВП №50258492 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку є підставою для припинення основного зобов'язання.

Проте погодитися із таким висновком суду не можна.

Встановлено, що сума боргу за рішенням суду, яке набрало законної сили, складає 1598458 грн., внаслідок реалізації іпотечного майна погашено 655200 грн., відтак сума боргу в повному обсязі, визначеному рішенням суду, не погашена.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Виходячи з того, що в договорах кредиту або іпотеки, укладених між сторонами, не міститься умов про припинення зобов'язання у разі часткового погашення боргу або факту звернення стягнення на предмет іпотеки, банк категорично не згоден з доводами позивачки, тому звернувся до виконавчої служби із виконавчим листом, лист банку є письмовим підтвердженням лише фактів розірвання договору іпотеки та надання можливості реалізувати майно без використання механізму примусового виконання рішення, висновок суду про те, що часткове погашення боргу є підставою для припинення зобов'язальних правовідносин не ґрунтується на законі.

Договір іпотеки є способом забезпечення зобов'язань, укладеним на забезпечення виконання основного кредитного зобов'язання, і його доля залежить від долі основного зобов'язання.

Кредитна заборгованість належним чином, тобто в повному обсязі, відповідно до рішення суду, не погашена, а тому правові підстави для того, щоб вважати реалізацію предмета іпотеки підставою для його припинення відсутні.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно застосовані правила ст.36 Закону України «Про іпотеку», які на виниклі відносини не розповсюджуються.

Відповідно до ч.1,6 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Таким чином, зміст викладених статей у порівнянні з процедурою, яка була застосована у цій справі, свідчить про те, що реалізація предмета іпотеки відбувалася не в порядку позасудового врегулювання, відтак висновок суду першої інстанції і в цій частині не ґрунтується на законі.

Більш того, на час реалізації квартири, договір іпотеки був розірваний сторонами, а тому з огляду і на такі обставини, дії не можна вважати позасудовим врегулюванням у відповідності до правил Закону України «Про іпотеку».

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з огляду на обставини та мотиви, наведені вище.

При цьому та обставина, що виконавчий лист пред'явлений до виконання, на зміст викладеного не впливає, оскільки питання визначення меж боргу, виходячи з його часткового погашення, підлягають вирішенню в межах відповідного виконавчого провадження, і не потребують звернення до суду із позовом.

У разі недотримання правил, сторона вправі оскаржити дії виконавчої служби.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання зобов'язань припиненими, скасування постанови про арешт майна боржника та звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: