Справа № 345/147/17
Провадження № 22-ц/779/1866/2017
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 06 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_3 пред'явив до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позов про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором позики. Позовні вимоги були мотивовані тим, що ОСОБА_2 в порушення умов договору позики, укладеного між ними 15.12.2015 року на суму 2 000 доларів США та кінцевим терміном повернення 15.06.2016 року, одержані ним грошові кошти в обумовлений строк не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13.12.2016 року складала 106 176,70 грн, з яких: 52 340 грн - основний борг, 5 694,48 грн - відсотки за користування коштами, 47 367,70 грн - пеня та 776,52 грн - 3% річних. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється повертати вищезазначену заборгованість, ОСОБА_3 просив стягнути її солідарно в примусовому порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який являється поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_2 за договором поруки від 15.12.2015 року, а також просив стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Постановлено стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно в користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 64 811 грн, з яких: 52 340 грн - сума основного боргу, 5 694,48 грн - відсотки за користування коштами, 6 000 грн пені та 776,52 грн - 3% річних, а також 1 061,77 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині визначення розміру пені, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального права. Зокрема, судом першої інстанції було залишено поза увагою те, що за умовами договору позики ОСОБА_2 у випадку порушення умов договору, зобов'язувався сплатити штраф у розмірі 30 000 грн та пеню у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення. А тому, зазначає апелянт, оскільки умовами договору позики, з якими при підписанні договору ОСОБА_2 погодився, була передбачена саме така ставка пені, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні на його користь 47 367,70 грн пені. Також ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин ч.3 ст. 551 ЦК України, оскільки підстав визначених законом для зменшення розміру пені в матеріалах справи немає і сума збитків, при цьому, не перевищує нараховану ним в межах та розмірі пеню. Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідачів пені в розмірі 6 000 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 не з'явилися з невідомих причин, хоч судові повідомлення були вручені їм завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, додатково пояснив, що грошові кошти повернув ОСОБА_3, який в його присутності імітував знищення договору позики. В подальшому з'ясувалося, що ОСОБА_3 його обманув - знищив тільки ксерокопію договору. Це дало можливість ОСОБА_3 подати позов про стягнення боргу. ОСОБА_2 пояснив також, що в даний час він роботи та доходів не має, у нього істотні проблеми із здоров'ям, і є потреба в операції. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 сум основного боргу, відсотків за користування коштами, 3% річних за договором позики та судових витрат жодною із сторін не оспорюється, а тому колегією суддів у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 взятих на себе за договорами позики та поруки зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, у них утворилась заборгованість, яка підлягає поверненню. Разом з тим, суд зменшив розмір пені у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України. Колегія суддів вважає, що з цим висновком суду першої інстанції можна погодитись з огляду на таке.

Згідно із ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Встановлено, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів за договором позики, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 13.12.2016 року складала 106 176,70 грн, з яких: 52 340 грн - основний борг, 5 694,48 грн - відсотки за користування коштами, 47 367,70 грн - пеня та 776,52 грн - 3% річних. Дана заборгованість підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком, правильність якого жодними належними та допустимими доказами не спростовано (а.с.8-9).

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конструкція вказаної норми вказує на те, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо буде встановлена хоча б одна із зазначених підстав: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки, але лише після того, коли вона вірно, відповідно до вимог закону та умов договору, буде обчислена. При цьому, під час вирішення питання про зменшення неустойки суд повинен об'єктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобов'язання; причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника; співмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

Колегія суддів зауважує, що надані ОСОБА_2 пояснення в судах першої та апеляційної інстанціях, які позивачем спростовані не були, свідчать про те, що ОСОБА_2 добровільно вжив належних заходів для зменшення негативних наслідків допущених ним порушень за договором позики. Крім того, колегія суддів враховує те, що наявними в матеріалах справи доказами, зокрема довідками медичних закладів та Пенсійного фонду (а.с.68-70), підтверджується важке матеріальне становище та його незадовільний стан здоров'я, а також те, що він потребує оперативного втручання та дороговартісного лікування.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума нарахованої пені в розмірі 47 367,70 грн значно перевищує розмір завданих ОСОБА_3 збитків. А тому, на думку колегія суддів, не можна вважати, що суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір заборгованості по пені.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 06 листопада 2017 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту - з 26 грудня 2017 року.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк