Номер провадження 2-к/243/5/2017
Номер справи № 243/7376/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у визнанні та зверненні до виконання рішення іноземного суду

«09» жовтня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю: - секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області Клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь від 20 жовтня 2015 року про стягнення коштів, витрачених на утримання ОСОБА_1, з ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

До Словянського міськрайонного суду Донецької області через Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області надійшло Клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь від 20 жовтня 2015 року про стягнення коштів, витрачених на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходилась на державному забезпеченні з ОСОБА_2 .

У судове засідання особа, яка подала клопотання та ОСОБА_2 не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду клопотання. У відповідності до ч.5 ст.395 ЦПК України, суд розглянув клопотання у відсутності сторін, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Перевіривши зміст Клопотання, суд приходить до переконання, що Клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь від 20 жовтня 2015 року про стягнення коштів, витрачених на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходилась на державному забезпеченні з ОСОБА_2, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правове регулювання порядку розгляду зазначеного клопотання здійснюється нормами Європейської конвенції про визнання та приведення до виконання рішень іноземних арбітражів від 10 червня 1958 року, багатосторонньої угоди „ Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності ратифікованою 19 грудня 1992 року та підписаною Україною 20 березня 1992 року, Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ратифікованої 10 листопада 1994 року та підписаної Україною 22 січня 1995 року, а також нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», клопотання про вирішення примусового виконання рішення подається в компетентний суд сторони, що домовляється, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано до суду, який виніс рішення по справі у першій інстанції. Цей суд направляє клопотання суду, компетентному винести рішення по клопотанню.

Також, згідно п.5.1 Розділу «Питання визнання і виконання іноземних судових рішень в Україні» Наказу Міністерства юстиції України від 27.06.2008 року №1092/5/54 «Про затвердження Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року за №573/15264), рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародним договором України або за принципом взаємності у відносинах з іноземною державною, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

Згідно п. 5.2. даної Інструкції, Клопотання заінтересованої особи про визнання і виконання рішення іноземного суду чи іншого компетентного органу (іноземне клопотання) подається безпосередньо до суду України з урахуванням пункту 5.3 цієї Інструкції. Іноземне клопотання, якщо це передбачено міжнародним договором України, може бути подано до іноземного суду, який розглянув справу і ухвалив рішення у першій інстанції і який надсилає іноземне клопотання на розгляд компетентного суду України через Мін'юст.

Відповідно до п. 5.3. Інструкції, Іноземне клопотання розглядається судом України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження не відоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом України за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Згідно п. 5.4. Інструкції, Мін'юст, отримавши іноземне клопотання відповідно до абзацу другого пункту 5.2, перевіряє наявність та чинність міжнародного договору України у відносинах із запитуючою державою, а також наявність документів, необхідних відповідно до міжнародного договору для визнання та виконання рішення іноземного суду в Україні.

Якщо клопотання відповідає міжнародному договору України, Мін'юст через головне територіальне управління юстиції направляє іноземне клопотання до суду України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника чи його майна.

Відповідно до п.5.5. Інструкції, Розгляд іноземного клопотання здійснюється згідно з Цивільним процесуальним кодексом України, а стосовно рішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу - із Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж". У разі, якщо міжнародний договір містить інші норми, застосовуються положення міжнародного договору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 24.12.1999 р. №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа.

У відповідності до п. 12 Постанови ВСУ клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Пунктом 10 вищевказаної Постанови ВСУ визначено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Процесуальні правовідносини, які спрямовані на визнання та виконання рішень іноземних суддів в Україні врегулюванні у розділі VIII чинного Цивільно-процесуального кодексу України.

Заочним рішенням суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги Білоруського національного технічного університету до ОСОБА_2 про стягнення витрат, витрачених на утримання дитини, який знаходиться на державному забезпеченні задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, в дохід республіканського бюджету витрати, які витрачені на утримання ОСОБА_3, яка знаходиться на державному забезпеченні у Білоруському національному технічному університеті за період з 01 вересня 2008 року по 30 червня 2012 року одноразово у розмірі 22061300 (двадцять два мільйони шістдесят однієї тисячі трьохсот) рублів Національного Банку Республіки Білорусь (без обліку деномінації).

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у сумі 180000 (сто вісімдесят тисяч) рублів Національного Банку Республіки Білорусь (без обліку деномінації) (а.с.10-11).

Як встановлено з Заочного рішення суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь від 20 жовтня 2015 року, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання (а.с.10-11).

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 394 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду повинно містити ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна на території України.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 394 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником), 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Положення ч.3 ст.394 ЦПК України щодо документів, які додаються до клопотання є аналогічним положенню ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року та Протоколом до Конвенції від 28 березня 1997 року, ратифікованої договірними державами.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 394 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додається документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» до клопотання необхідно було додати документ, із якого видно, що сторона, проти якої постановлено рішення і яка не брала участі у процесі, була в належному порядку і своєчасно викликана в суд, а в разі її процесуальної недієздатності була належним чином представлена (мала уповноваженого представника). Виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа

Пунктом "б" ст. 55 вказаної Конвенції у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання судового рішення, винесеного на території іншої Договірної Сторони, може бути відмовлено у випадку, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Відповідно до ст. 11 вищезазначеної Конвенції вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою запитуваної установи, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.

Як розяснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України № 12 від 22 грудня 1999 року, коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших поданих сторонами доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

З Заочного рішення суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь від 20 жовтня 2015 року справа № 2-3858/2015, вбачається, що вказане рішення постановлено за відсутності відповідача ОСОБА_2, при цьому з Довідки суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь вбачається, що громадянин ОСОБА_2 був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, однак, не зазначено за якою адресою були відправлені судові повістки, та не було надано поштових повідомлень з відміткою «вручено». (а.с.14).

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках,коли: відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що Клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь від 20 жовтня 2015 року про стягнення коштів, витрачених на утримання ОСОБА_1, з ОСОБА_2 є таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», нормами Європейської конвенції про визнання та приведення до виконання рішень іноземних арбітражів від 10 червня 1958 року, багатосторонньої угоди „ Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності ратифікованою 19 грудня 1992 року та підписаною Україною 20 березня 1992 року, Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ратифікованої 10 листопада 1994 року та підписаної Україною 22 січня 1993 року, ст.ст. 208, 210,390-398 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні Клопотання Білоруського національного технічного університету про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення суду Совєтського району міста Мінська Республіки Білорусь від 20 жовтня 2015 року про стягнення коштів, витрачених на утримання ОСОБА_1, з ОСОБА_2 відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Донецької області через Слов»янський міськрайонний суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала постановлена та підписана в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4