Справа № 639/9939/13-ц
Провадження № 2/639/14/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Гаврилюк С.М.
за участю секретаря судового засідання - Макушенко Т.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом правонаступників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на предмет іпотеки,
встановив:
ОСОБА_1, правонаступниками якого є ОСОБА_2, ОСОБА_3 20.02.2012 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на предмет іпотеки, в якому просив в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,0 м.кв. , житловою площею 41,4 м.кв. та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в сумі 3219,00 грн.
В обгрунтування позову позивач посилається на те , що 16.08.2010 між ОСОБА_6 та відповідачами було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7
Відповідно до умов укладеного договору позики, відповідачі отримали грошові кошти в розмірі 195 672,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору позики складає 24 800 доларів США з кінцевим терміном погашення не пізніше 16 вересня 2010 року.
Згідно додаткового договору до договору позики від 21.09.2010 року, позичальники зобовязались повернути грошові кошти не пізніше 16 жовтня 2010 року.
В забезпечення виконання зазначеного договору позики, відповідачі передали в іпотеку квартиру № 45, належну їм на праві спільної сумісної власності, яка знаходиться за адресою: м. Харків, провулок Титаренківський, буд. 20, загальною площею 70,00 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м..
Вказаний предмет іпотеки належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконкому Харківської міської ради 08.05.2009 року за реєстровим номером 6-09-308456, зареєстрованим у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»10.08.2009 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23537623.
Відповідач ОСОБА_5 на момент укладення договору іпотеки перебувала у шлюбі, а тому чоловіком останньої ОСОБА_8 була надана згода на передачу в іпотеку нерухомого майна, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 від 11.08.2010 року реєстровий номер 1781.
01.12.2011 року між позивачем та ОСОБА_6 був укладений договір відступлення права вимоги за договором позики від 16.08.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, реєстровий номер № 2863 та додатковим договором до договору позики від 21.09.2010 року, посвідченого тим же приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, реєстровий номер № 3323, відповідно до умов якого ОСОБА_6 відступила ОСОБА_1 право вимоги за вказаними договорами позики. Таким чином, до позивача перейшли всі права первісного кредитора ОСОБА_6 в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Крім того, 01.12.2011 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідно до умов якого до позивача перейшли всі права та обовязки первісного іпотекодержателя. Вказаний договір відступлення права вимоги за договором іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 4179.
На виконання умов договору відступлення права вимоги за договором позики, первісним кредитором (ОСОБА_6В.) відповідачі були повідомлені про факт укладення договору про відступлення права вимоги за договором позики та договором іпотеки.
У вказаній заяві позивач вимагав усунути порушення основного зобовязання протягом 30 днів та добровільно повернути грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США, що в еквіваленті на національну грошову одиницю України гривню на дату складення вказаної вище заяви становить за курсом НБУ (798,99 грн. за 100 доларів США) 159 798,00 грн. та сплатити штраф відповідно до умов договору позики від 16.08.2010 року реєстровий номер № 2863 в розмірі 498 648,00 грн.
Однак, на момент подання позовної заяви до суду, як зазначав позивач ОСОБА_1, основне зобовязання відповідачами не виконано, у звязку з чим, загальний розмір боргових зобовязань відповідачів за договором позики перед ОСОБА_1 складає 658 446,00 грн.
25.05.2015 року позивач ОСОБА_1 помер.
В січні 2017 року правонаступниками позивача через свого представника ОСОБА_10, яка діє на підставі довіреностей від 15.02.2016 року, подано уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_2, ОСОБА_3, зазначаючи, що у звязку з невиконанням відповідачами умов договору позики утворилась заборгованість в загальному розмірі 2297498,76 грн., з яких 553 384,00 грн. основна сума боргу; 1012692,72 грн. пеня; 103884,58 грн. 3% річних та 627537,46 грн. інфляційні втрати, просять у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,0 м.кв. , житловою площею 41,4 м.кв. шляхом визнання права власності на вказане майно за ОСОБА_2,ОСОБА_3
Згідно додаткового договору до договору позики №3323 від 21.09.2010 року, позичальники зобовязуються повернути грошові кошти не пізніше 16 жовтня 2010 року.
В судовому засіданні правонаступники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх представник ОСОБА_10 підтримали у повному обсязі позов з уточненнями , посилаючись на вказані в позові обставини.
Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.
Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_11, який діє на підставі довіреності від 25.03.2014 року та від 13.03.2017 року у судовому засіданні проти позову заперечували за його недоведеністю, посилаючись на обставини, зазначені в письмових поясненнях представника відповідача, що долучені до матеріалів справи (а.с.11 -16 том 3 ).
Відповідач ОСОБА_4 пояснила суду, що 16.08.2010 року вона разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5 отримали для ОСОБА_12 від ОСОБА_6 позику в сумі 195 672,00 грн., яку передали ОСОБА_12
Спочатку ОСОБА_12 частками повертала вказані грошові кошти ОСОБА_6, про що були оформлені відповідні розписки.Однак, в послідуючому відмовилась, та матеріали справи не містять доказів щодо розміру частково повернутих позикодавцеві ОСОБА_6коштів за договором позики.
Крім цього, ОСОБА_4зазначила, що заперечує проти задоволення позову, оскільки в порушення вимог закону ОСОБА_6 не повідомила відповідачів про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Відповідачка вказує, що у позовній заяві позивач стверджує, що таке повідомлення мало місце, однак матеріали справи не містять жодних доказів щодо повідомлення первісним кредитором ОСОБА_6 відповідачів про відступлення права вимоги та надання відповідачам доказів такого відступлення.
Суд, вислухавши пояснення правонаступників позивача, їх представника, відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача, всебічно і повно зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав щодо задоволення необгрунтованого позову, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 16.08.2010 між ОСОБА_6 та відповідачами було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.159 том 2).
Згідно п.5 вказаного договору відповідачі погодились з тим, що зобовязання позичальників за цим договором при простроченні строку поверненя позики мають бути виконані зверненням стягнення на майно, яке є предметом іпотечного договору.
Відповідно до п.7 договору позики, за прострочення виконання своїх зобовязань позичальники повинні сплатити на користь позикодавця пеню в розмірі 1 % від суми позики за кожен день прострочення.
Сторони домовились, що виконання позичальниками зобовязань по поверненню позики буде підтверджуватися розписками про отримання повернення від ОСОБА_6 або від її представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності (п.8 договору).
Згідно додаткового договору до договору позики від 21.09.2010 року, позичальники зобовязались повернути грошові кошти не пізніше 16 жовтня 2010 року (а.с. 164 том 2).
В забезпечення виконання зазначеного договору позики, відповідачі передали в іпотеку квартиру № 45, яка знаходиться за адресою: м. Харків, провулок Титаренківський, буд. 20, що належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконкому Харківської міської ради 08.05.2009 року за реєстровим номером 6-09-308456, зареєстрованим у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»10.08.2009 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23537623 ( а.с.160-161 том 2).
Відповідач ОСОБА_5 на момент укладення договору іпотеки перебувала у шлюбі, а тому чоловіком останньої ОСОБА_8 була надана згода на передачу в іпотеку нерухомого майна, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 від 11.08.2010 року, реєстровий номер 1781.
Відповідно до п.8 вказаного договору іпотеки іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні боржником сплати боргу більш ніж пять днів за договором позики в забезпечення якої укладається цей договір. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсзязі згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування збитків завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, повязаних з продажем предмета іпотеки.
Згідно п.11 договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобовязань за договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмета іпотеки, що є предметом договору.Це застераження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та свідчить про одну з наступних обставин: набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем; продажу предмету іпотеки в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку». Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя належить іпотекодержателюю. Будь-який із вищезазначених способів позасудового врегулювання передбачає, що іпотекодержатель, у якого знаходяться на зберіганні правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, мають зняти з реєстрації (виписати) будь-яких осіб, що зареєстровані (прописані) на той час у предметі іпотеки (а.с.161 том 2).
01.12.2011 року між позивачем та ОСОБА_6 був укладений договір відступлення права вимоги за договором позики від 16.08.2010 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 реєстровий номер № 2863 та додаткового договору до договору позики від 21.09.2010 року, посвідченого тим же приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 реєстровий номер № 3323. відповідно до умов якого первісний кредитор ОСОБА_6 відступила новому кредитору ОСОБА_1 право вимоги кредитора за вказаним договором позики. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зовбовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Первісний кредитор свідчить, що новим кредитором йому за здійснену уступку сплачено ще до підписання цього договору грошові кошти в сумі 157800 грн., що за офіційним курсом НБУ складає еквівалент 20 000 доларів США(а.с.162 том 2).
Відповідно до умов вказаного договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор зобовязується передати новому кредитору вищевказаний договір позики, додатковий договір до договору позики з всіма додатками до них, а також всі документи, що підтверджують заборгованість боржника.
Однак , матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували дійсну суму заборгованості відповідачів за вказаним вище договором позики на день укладення 01.12.2011 року між позивачем та ОСОБА_6 договору відступлення права вимоги за договором позики від 16.08.2010 року.
Крім того, відповідно до п.2 вказаного договору первісний кредитор був зобовязаний письмово повідомити відповідачів про відступлення вимоги за договором позики у пятиденний строк з моменту укладення цього договору.
Однак , вказані умови договору первісним кредитором не було виконано, в матеріалах цивільної справи відсутні докази щодо повідомлення особисто первісним кредитором ОСОБА_6 відповідачів про відступлення позивачеві вимог кредитора за договором позики від 16 серпня 2010 року.
Враховуючи вказані вище обставини, суд вважає безпідставними посилання представника правонаступників позивача як на належне повідомлення первісним кредитором відповідачів про відступлення права вимоги за договором позики та договором іпотеки на надіслану приватном нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 на адресу відповідачів заяву позивача від 05.12.2011 про порушення умов основного зобовязання, у якій ОСОБА_1 вимагав усунути порушення основного зобовязання протягом 30 днів та добровільно повернути грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США, що в еквіваленті на національну грошову одиницю України гривню на дату складання вказаної вище заяви становить за курсом НБУ (798,99 грн. за 100 доларів США) 159 798,00 грн. та сплатити штраф відповідно до умов договору позики від 16.08.2010 року в розмірі 498 648,00 грн.
Відповідно до умов укладеного 01.12.2011 між ОСОБА_6 та позивачем договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором (а.с.163 том 2) первісний іпотекодержатель ОСОБА_6 також була зобовязана письмово повідомити іпотекодавця відповідачів по даній справі про відступлення права вимоги за іпотечним договором та основним зобовязанням у у пятиденний строк з моменту укладення цього договору. Однак , і вказані умови договору первісним іпотекодержателем не було виконано, в матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлення особисто ОСОБА_6 відповідачів про відступлення позивачеві прав за іпотечним договором.
Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав особі за правочином (відступлення права вимоги).
Отже правонаступниками позивача та їх представником в порушення ст. 60 ЦПК України не доведено у судовому засіданні належними та допустими доказами насамперед дійсний розмір заборгованості відповідачів за вказаним вище договором позики на день укладення 01.12.2011 року між позивачем та ОСОБА_6 договору про відступлення права вимоги за договором позики від 16.08.2010 року, а також належне виконання первісним кредитором та первісним іпотекодержателем ОСОБА_6 умов договорів про відступлення права вимоги за договором позики від 16.08.2010 року та про відступлення права вимоги за іпотечним договором щодо обовязкового повідомлення відповідачів по даній справі про відступлення права вимоги за договором позики та іпотечним договором у пятиденний строк з моменту укладення вказаних договорів.
Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.
Іпотечне повідомлення, яке надіслане приватним нотаріусом від імені позивача також не можна вважати належним доказом переходу до нього прав вимоги за договором позики та прав за іпотечним договором, оскільки вказаним вище діючим законодавством та укладеними по справі договорами про відступлення вимоги прямо передбачено, що повідомлення про відступлення права вимоги має направлятись первісним іпотеко держателем. В іпотечному повідомленні вказано лише на факт укладання таких договорів, договір про відступлення права вимоги за договором позики та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором надано не було.
За таких умов відповідачі не могли бути впевнені у переході прав вимоги за основним зобовязанням до нового кредитора та встановити у якому саме розмірі право вимоги перейшло до позивача.
Отже, повідомлення відповідачів про порушення основного зобов'язання було надіслано позивачем передчасно, до належного повідомлення їх про відступлення прав кредитора та іпотекодержателя за договором позики та іпотечним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.
Згідно ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.
В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Таким чином, позивачем було порушено порядок направлення іпотечного повідомлення, оскільки на момент направлення такого повідомлення відповідачі не мали зобовязання саме перед позивачем з огляду на неотримання належного повідомлення первісного кредитора про відступлення права вимоги.
Разом з тим частина 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» повязує право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки зі спливом строку, наданого іпотечним повідомленням, на виконання основного зобовязання.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16.
Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань.
Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 11, 57, 60,61, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України , ст.ст. 392,512,517,613,1047 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк