АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1919/16-ц Головуючий в і-й інстанції
Провадження №22ц/774/1599/К/17 суддя Шумська О.В.
Категорія - 81 (ІV) Суддя-доповідач - ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на бездіяльність державного виконавця Софіївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник заявника ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» (далі ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго») звернулося до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Софіївський РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) ОСОБА_3

В обґрунтування скарги зазначило, що за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2008 року, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» судовий збір в розмірі 51,00 грн., а також витрати на інформаційно-технічний розгляд справи в розмірі 30,00 грн., ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 18 серпня 2008 року отримало виконавчий лист, який повторно предявило до примусового виконання 13.07.2016 року.

Однак, постановою державного виконавця Софіївського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 вказаний виконавчий лист вчетверте було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення та здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вважаючи, що ця постанова винесена державним виконавцем з порушенням чинного законодавства, оскільки, під час проведення ним виконавчих дій не були застосовані у повній мірі всі покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження» обовязки, зокрема щодо направлення на адресу боржника копії постанови про відкриття виконавчого провадження та перевірки наявності у боржника майна за місцем його проживання, просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Софіївського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 та скасувати винесену ним постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.09.2016 року; зобов'язати державного виконавця Софіївського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 прийняти виконавчий лист №2-321/2008 до виконання та провести всі виконавчі дії, які покладені на державного виконавця відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року відмовлено у задоволенні скарги ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго».

Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

В апеляційній скарзі представник заявника ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення заявлених вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що висновок суду про дотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при ухваленні оскаржуваної постанови є помилковим, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять доказів про виконання державним виконавцем вимог ст. 31, ч.8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» в частині належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та вжиття всіх заходів щодо перевірки державним виконавцем його майнового стану, зокрема наявності в нього як нерухомого, так і рухомого майна. Крім того, встановивши, що у боржника реєстраційний номер облікової карти платника податків є недіючим, державний виконавець не встановив його та не зясував правильну дату народження останнього. Також представник заявника послався на безпідставне стягнення з заявника судового збору в розмірі 1378,00 грн., що не передбачено вимогами діючого законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області стягувачу на виконання рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2008 року видано виконавчий лист № 2-321/2008р., про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» (на теперішній час ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго») судового збору в розмірі 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічний розгляд справи в розмірі 30,00 грн. (а.с.4).

З відміток на виконавчому листі, виконаних головним державним виконавцем Софіївського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 вбачається, що він неодноразово повертався без виконання, зокрема 31.07.2013 року, 24.04.2014 року, 29.12.2015 року з підстави, передбаченої п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

У квітні 2016 року стягувач ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» повторно подав до Софіївського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-321/2008р. про стягнення боргу з ОСОБА_5, яка надійшла на адресу виконавчої служби 13 липня 2016 року (а.с. 34).

13 липня 2016 рокуголовним державним виконавцем Костирею О.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-321/2008, виданого 18.08.2008 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» в особі Криворізьких міських електричних мереж судового збору в розмірі 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн., всього 81,00 грн. та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 19.07.2016 року (зв. а.с. 35).

29.09.2016 року головним державним виконавцем Костирею О.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій розяснено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 29.09.2017 року (а.с.3).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам законодавства, оскільки головним державним виконавцем Костирею О.В. було проведено всі виконавчі дії, які покладені на неї Законом України «Про виконавче провадження», та було доведено, що у боржника ОСОБА_5 не виявлено майна, що належить йому та на яке можливо звернути стягнення, в межах суми боргу, тому відсутні підстави для її скасування. Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат й стягнуто з заявника на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для подання скарги стала бездіяльність державного виконавця Костирі О.В. щодо виконання рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.201008 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» в особі Криворізьких міських електричних мереж судового збору в розмірі 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн., на загальну суму 81,00 грн.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обовязковість рішень суду віднесена до основних засада судочинства (п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Частиною 1 ст.14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно розяснень, наведених в п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно з ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

До переліку заходів примусового виконання рішень відносяться: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням (ст. 32 зазначеного Закону).

При цьому, відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними передбачено.

Отже, з викладеного вбачається, що виконавчі дії повинні бути повною мірою направлені на виконання рішення суду й можуть бути припинені виключно за наявності обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду, тобто відсутність коштів та майна, за рахунок яких можливо примусово виконати рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що перевірку майнового стану боржника ОСОБА_5 щодо наявності в нього коштів та іншого майна, на яке може бути звернуто виконання рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2008 року, головний державний виконавець Костиря О.В. почала відразу після відкриття виконавчого провадження, направивши запити до Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Відділу Держгеокадастру у Софіївському районі (а.с. 36-38).

У відповідь на запит, 05 серпня 2016 року Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області повідомила державного виконавця, що в електронно-обліковій системі інспекції відсутня інформація про реєстрацію сільськогосподарської техніки у ОСОБА_5, а 29.08.2016 року Відділом Держгеокадастру у Софіївському районі повідомлено про відсутність інформації щодо належності земельних ділянок ОСОБА_5В станом на 01.01.2013 року (а.с. 39, 40).

Крім того, 28.09.2016 року головним державним виконавцем Костирею О.В. перевірено наявність майна за місцем проживання боржника та встановлена його відсутність, про що складено акт (а.с. 41).

Встановивши зазначені фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державним виконавцем вчинено всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження дії з виконання рішення суду, а тому підстави для задоволення поданої стягувачем скарги на бездіяльність державного виконавця відсутні.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано положень ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначається порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, за змістом ст. 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Матеріалами справи підтверджено, що державний виконавець встановив лише відсутність зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_5 сільськогосподарської техніки та земельних ділянок, однак жодних заходів щодо вчинення дій про отримання інформації щодо наявності в нього коштів на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах, заробітної плати, пенсії чи інших доходів, а також іншого рухомого чи нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення за рішенням суду, ним здійснено не було.

Крім того, отримавши відповіді від Державної податкової служби України за № НОМЕР_1 від 14.07.2016 року та № НОМЕР_2 від 14.07.2016 року про те що реєстраційний номер облікової картки на імя ОСОБА_5 є недіючим, що унеможливлює надання відповіді на запитувану інформацію про джерела отримання доходів боржника та наявності у нього рахунків, відкритих у баках та інших фінансових установах, державний виконавець не здійснив дій, направлених на встановлення діючого реєстраційного номеру облікової картки ОСОБА_5, наявність чого б надала можливість отримати запитувану інформацію та сприяла б захисту інтересів стягувача (а.с. 37).

Не дотримано державним виконавцем й положень ч.8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» щодо періодичності здійснення перевірок майнового стану боржника, який обмежився лише однією такою перевіркою, здійсненою ним у липні 2016 року.

Таким чином, відсутність повної інформації про фінансовий стан боржника щодо наявності в нього коштів та мана, на яке можливо звернути стягнення на виконання рішення суду, не проведення державним виконавцем виконавчих дій, направлених на виконання рішення суду, свідчать про його неправомірну бездіяльність та передчасність висновків суду про наявність передбачених п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу вчетверте, що свідчить про відсутність в діях державного виконавця неупередженості та є свідченням порушення інтересів стягувача у виконавчому провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали по суті поданої стягувачем скарги на бездіяльність державного виконавця.

Згідно з ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Разом з тим, відповідно до розяснень, наведених в п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Враховуючи наведене та обставини даної справи, колегія суддів вважає, що доводи скарги про бездіяльність державного виконавця є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, тому бездіяльність державного виконавця Софіївського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 слід визнати неправомірною, скасувати винесену ним постанову від 29 вересня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

При цьому, врахувавши положення ст. 387 ЦПК України та розяснення, наведені в п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, колегія суддів вважає, що порушене право стягувача підлягає відновленню шляхом зобовязання Софіївського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області провести дії з примусового виконання виконавчого листа № 2-321/2008, виданого 18 серпня 2008 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з постановленням нової ухвали про часткове задоволення поданої ПАТ«ДТЕК Дніпрообленерго» скарги на дії державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» - задовольнити частково.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року - скасувати.

Скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на бездіяльність державного виконавця Софіївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність головного державного виконавця Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 - неправомірною.

Скасувати постанову головного державного виконавця Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 вересня 2016 року.

Зобов'язати Софіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області провести дії з примусового виконання виконавчого листа № 2-321/2008, виданого 18 серпня 2008 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства«ДТЕК Дніпрообленерго» судового збору в розмірі 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: