АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

07 грудня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення свого позову.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року заява про забезпечення позову залишена без задоволена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що у листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

25 листопада 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення свого позову.

В поданій 25 листопада 2016 року заяві позивач просила суд накласти арешт на автомобіль марки БМВ Х5, державний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2; заборонити ОСОБА_3 або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження автомобіля; зобовязати ОСОБА_3 передати їй на відповідальне зберігання спірний автомобіль (а.с.15-16).

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову, як вбачається зі змісту ч.3 ст.151 ЦПК України, є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року заява ОСОБА_2 була частково задоволена, до вирішення спору по суті заборонено ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти дії спрямовані на відчуження спірного автомобіля. В решті заяви відмовлено (а.с.17).

07 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з повторною заявою про забезпечення позову, в якій знову просила суд накласти арешт на автомобіль, вилучити його у ОСОБА_3 або ОСОБА_4, або у інших осіб, у яких він може перебувати та передати їй на відповідальне зберігання.

У відповідності до ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії;забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї заяви, оскільки на даний момент діють заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Бабушкінського районного суду від 25 листопада 2016 року.

Будь-яких доказів для обґрунтування своєї повторної заяви позивач суду не надала.

Доводи апеляційної скарги на те, що відповідач намагається продати спірний автомобіль не може слугувати підставою для його вилучення та передачі їй на відповідальне зберігання, оскільки як вже було зазначено, ОСОБА_3 заборонено вчинять будь-які дії спрямовані на його відчуження.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.304,307,312,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_5