АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7753/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/866/К/17 Дехта Р.В.
Категорія № 26 (1) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - Кукурузи Дарї Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання та часткову втрату професійної працездатності у розмірі 55 %.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» в рахунок відшкодування моральної шкоди 275600 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 40000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

У решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком». посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, представник апелянта посилається на те, що судом при задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 не було враховано те, що останній працював у шкідливих умовах праці не тільки на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а й на інших підприємствах.

Також, вважає, що позивачем не доведено вини відповідача у спричинення позивачу моральної шкоди та її розмір, оскільки у п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, позивача встановити неможливо.

Крім того, зазначає, що судом не враховано, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, надавав додаткову відпустку за роботу в таких умовах праці.

Також, відповідач вважає, що обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров'я покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимої та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, то позивач працював в шахтоуправлінні «Октябрське» об'єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач, у період з 23.02.1995 року по 02.03.2015 року за професіями: ремонтник плоскостних споруд, тренер в КСК, доставник матеріалів в шахту 3 розряду, машиніст електровозу 4 розряду (а.с.6-10).

02.03.2015 року позивач звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до висновку МСЕК від 08.11.2016 року ОСОБА_4 первинно

встановлено третю групу інвалідності, у зв'язку з професійним захворюванням та 55% втрати професійної працездатності, із яких: 35 % - по вібраційній хворобі, 20% - по ХОЗЛ, з 17.10.2016 року до 01.11.2017 року (а.с.11-12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те. що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, який не забезпечив позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153. ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди та розміром її грошового відшкодування, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.08.2016 року, професійне захворювання у ОСОБА_4 виникло в результаті тривалої дії з 04.03.1996 року по 02.03.2015 року шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

В пункті 17 даного Акту вказано, що причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: вміст пилу з вмістом кристалічного кремнію діоксиду від 10% до 70% в повітрі робочої зони, яка в 2,6 раз перевищує ГДК (5,2 мг/м3 при гранично - допустимій 2.0 мг/м3 по СанПіН 4617 - 88). Мікроклімат: рівень відносної волотей повітря становив 100%. що на 20% перевищує нормативні параметри 80% до ДСН 3.3.6.042 - 99. Вібрація: рівень загальної вібрації становив 108 дБ при нормі до 107 дБ по ДСІ1 3.3.6.039 - 99.

За приписами ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язане забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці.

При цьому, неможливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Вищевказаним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо невстановлення вини відповідача у спричиненні позивачу професійного захворювання, оскільки пунктом 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.08.2016 року встановлено, що професійне захворювання у позивача виникло саме у період роботи на підприємстві відповідача.

Колегія суддів відхиляє й доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем відповідними доказами факту спричинення йому моральних страждань, оскільки факт заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується медичними документами (а.с.13-17), у зв'язку з чим, переносить фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, вини відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання представника ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці на підприємстві відповідача, реалізував право на працю саме в таких умовах, так само, як і те, що відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту, скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, надавав додаткову відпустку за роботу в таких умовах праці, також не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказане не впливає на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи представника відповідача про відсутність обов'язку у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки з першого січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», згідно з ч. 8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, а отримання ним матеріального відшкодування за рахунок соціальних виплат жодним чином не впливає на право звернутися до роботодавця із вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманим з вини роботодавця професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, період роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані та відповідають дійсним обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

В.П. Зубакова