АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м.Києва від 21 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення банківських вкладів ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02.03.2015 року у задоволенні данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення,порушення її прав вкладника,просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.05.2015 року апеляційну скаргу позивачки задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладів за договором :№ SAMDN8209/8209 від 31 серпня 2011 року у розмірі 49 295,94 долари США, за договором № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року - 170 103,73 долари США та за договором № SAMDN1024/8395 від 10 квітня 2012 року - 12 530,70 Євро. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилено. Рішення Апеляційного суду м.Києва від 21.05.2015 року залишено без змін.

24. 10.2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося із заявою про скасування рішення Апеляційного суду м.Києва від 21.05.2015 року за нововиявленими обставинами,зазначивши, що у вересні 2016 року до нього надійшов лист з Російської Федерації від Автономної некомерційної організації «Фонд защиты собственников» ( далі Фонд) з повідомленням про відступлення ОСОБА_1 цьому Фонду її прав за депозитними договорами :№ SAMDN8209/8209 від 31 серпня 2011 року, № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року, № SAMDN1024/8395 від 10 квітня 2012 року, виплату їй грошових коштів за цими договорами та з вимогою перерахувати Фонду грошові кошти,що знаходяться на вказаних рахунках. Про можливість виплати позивачці вказаним Фондом грошових коштів за депозитними договорами укладеними між сторонами представник відповідача заявляв при розгляді справи по суті, однак у зв'язку з анексією Криму та відсутністю належних доказів на підтвердження таких обставин, його доводи були лише припущенням .

В суді апеляційної інстанції представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»( далі ПАТ КБ «Приватбанк») свою заяву підтримав з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2, який є представником ОСОБА_1, проти апеляційної скарги заперечував.

По справі призначалося та відбулося три судові засідання: 24.01.2017 року, 28.02.2017 року та 06.04.2017 року . У перше та останнє судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з'явилися будучи належним чином повідомленими ( а.с.184,210). При цьому заяв, клопотань від них не надходило.

05.06.2017 року надійшло клопотання від ОСОБА_3 як представника ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги з яким був укладений нею 02.04.2017 року, про відкладення розгляду справи у зв'язку із його зайнятістю в іншому процесі.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає,що ОСОБА_1 та її представники не з'явилися в судове засідання без поважних причин, оскільки про неможливість явки у судове засідання з поважних причин безпосередньо ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не повідомляли і на підтвердження такому доказів не подавали,а ОСОБА_3, надаючи приоритет щодо участі в іншому судовому процесі, на власний розсуд розпорядився своїми правами.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2015 року колегія дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ.

Відповідно до ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

- істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

- встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необгрунтованого рішення;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

- встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (далі - Постанови) нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.п.1, 2 ч.2 с. 361 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

ПАТ КБ «Приватбанк» вказує, як нововиявлену обставину, що існувала на час розгляду справи та не могла бути відомою відповідачу, факт відступлення позивачкою своїх прав за депозитними договорами : № SAMDN8209/8209 від 31 серпня 2011 року, № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року, № SAMDN1024/8395 від 10 квітня 2012 року Автономній некомерційній організації «Фонд защиты собственников» РФ, про що стало відомо заявникові лише 21.09.2016 року .

Як убачається з матеріалів справи,скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог від 21.05.2015 року Апеляційний суд м. Києва вважав установленим та доведеним той факт ,що позивачкою внесені на депозитні рахунки відкритті у ПАТ КБ «Приватбанк»,згідно укладених між сторонами договорів : № SAMDN8209/8209 від 31 серпня 2011 року, № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року, № SAMDN1024/8395, грошові кошти,які перебувають на цих рахунках та безпідставно їй не повертаються на її вимогу.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач посилався на те,що у зв'язку із анексією Криму він позбавлений можливості перевірити ті обставини, що грошові кошти внесені позивачкою та перебувають на її рахунках ,їх розмір та можливість отримання нею грошової компенсації по вкладах від Російської Федерації.

З долучених ПАТ КБ «Приватбанк» до заяви про перегляд судового рішення листа Автономної некомерційної організації «Фонд защиты собственников» РФ № 6155 від 16.09.2016 року з додатками, оригинали яких були оглянуті колегією суддів , убачається , що ОСОБА_1 отримала від цього Фонду грошову компенсацію по вказаних депозитних рахунках та відступила йому усі права за ними ( т.2 а.с.163-173).

А відтак,колегія суддів приходить до висновку, що обставини на які посилається ПАТ КБ «Приватбанк»,мають істотне значення для вирішення справи, вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи,є нововиявленими.

З огляду на таке рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.05.20115 року підлягає скасуванню.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02.03.2015 року у задоволені даного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду представник позивачки ОСОБА_4,діючи від її імені та в її інтересах, подав апеляційну скаргу,в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи та помилковість висновків суду ,просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ,виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 31.08.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір № SAMDN8209/8209 "Стандарт", згідно якого позивач передала банку суму вкладу 50 000,00 дол. США під 8% річних на строк 12 місяців з 31.08.2011 року по 31.08.2012 року (а.с.5).

23.09.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір № SAMDN2204/8208 "Стандарт", згідно якого позивач передала банку суму вкладу 174 200,00 дол. США під 7,5% річних на строк 6 місяців з 23.09.2011 року по 23.03.2012 року (а.с.6).

10.04.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір № SAMDN1024/8395 "Стандарт", згідно якого позивач передала банку суму вкладу 58 362,55 Євро під 7% річних на строк 6 місяців з 10.04.2012 року по 10.10.2012 року (а.с.7).

У березні 2014 року позивач звернулася до банку з вимогою повернення згаданих банківських вкладів (а.с.8), проте їй було повідомлено про відмову з посиланням на те, що на даний час невизначено статусу території Криму і банком було призупинено обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк (а.с.10).

12.06.2014 року між сторонами були укладені додаткові угоди, відповідно до яких у зв'язку з анексією майна та активів ПАТ КБ "ПриватБанк" а АР Крим, позивач дала згоду на продовження строків вкладів по всіх трьох укладених договорах на п'ять років до 12.06.2019 року (а.с.95-97).

Проте, 21.10.2014 року позивач надіслала на адресу відповідача вимогу про розірвання укладених додаткових угод від 12.06.2014 року та повернення вкладів (а.с.98).

Відмовляючи у задоволенні позову суд вважав,що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності істотного порушення договорів другою стороною (відповідачем), що стало б підставою як для розірвання договорів так і для повернення банківських вкладів, з огляду на те, що договори банківського вкладу закінчуються лише у червні 2019 року та анексія Криму не завершена.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною першою ст. 1059 ЦК України визначено ,що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового V розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Результат аналізу ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ,

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-118цс14),

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Постановою Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена.

Згідно з п. 5 вказаної Постанови Національного банку України, банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивачкою надано ксерокопії договорів: № SAMDN8209/8209 від 31 серпня 2011 року, № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року, № SAMDN1024/8395 від 10 квітня 2012 року, не посвідчені в установленому порядку.

При цьому зазначено,що усі вказані договори були укладені у м. Севастополь філії «Кримське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Оригіналів договорів та квитанції про внесення грошових коштів позивачкою суду не надані.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися інші-ми засобами доказування.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що у виплаті грошових коштів відмовлено з підстав відсутності інформації щодо договорів банківських вкладів укладених на анексованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Разом з тим, належних та допустимих доказів в розумінні положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України, які б підтверджували як укладання вказаних договорів,так і внесення коштів у зазначених сумах,розмір вкладів станом на час звернення до суду, позивачкою не подано. Не доведено також й тієї обставини,що позивач не отримувала відшкодування своїх вкладів від Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», яка поза волею банку, замінила ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу, на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, у тому числі, за договорами банківських вкладів(депозитів), та виконує зобов'язання за рахунок майна відповідача на окупованій території, а також порушення відповідачем істотних умов укладених між сторонами додаткових угод.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог та підставно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають,а відтак не можуть бути взяті до уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307,308, 309, 313-314,316,365 ,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м.Києва від 21 травня 2015 року скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/8191/14-ц

№ апеляційного провадження: 88-ц/796/9/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Дубас В.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.