Провадження № 6/161/556/17
У Х В А Л А

14 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку подання старшого державного виконавця Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Луцького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Подання мотивує тим, що на виконанні у Луцькому районному ВДВС ГТУЮ у Волинській області знаходиться виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 183 805,53 грн. та 1 838,06 грн. судового збору. В добровільному порядку ОСОБА_2 заборгованість повністю не сплатив, боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань. В ході виконавчого провадження було реалізовано транспортний засіб належний боржнику та за рахунок даних коштів сплачено 84 031,82 грн. боргу, 500 грн. витрат виконавчого провадження та 8403,18 грн. виконавчого збору. Інше майно, на яке б можна було звернути стягнення в боржника відсутнє. З отриманих відомостей, встановлено, що боржник періодично виїжджає за кордон.

А тому, просить суд, з метою забезпечення виконання рішення суду тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Старший державний виконавець Будь С.Л. просив розгляд справи проводити у його відсутності за наявними матеріалами справи. Подання просив задовольнити.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що подання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів подання, на примусовому виконанні у Луцькому районному ВДВС ГТУЮ у Волинській області знаходиться виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 183 805,53 грн. та 1 838,06 грн. судового збору.

Боржника зобовязано виконати рішення суду в добровільному порядку. Однак, така вимога залишена ОСОБА_2 поза увагою.

Згідно з п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника -- фізичної особи або керівника боржника -- юридичної особи за межі України -- до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника -- фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Зазначене право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, передбачено п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зі змісту вимог ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», в їх системному звязку, вбачається, що право особи на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у звязку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання обовязків по виконанню рішення суду.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При зверненні з поданням до суду державним виконавцем не надано доказів, які свідчать, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

Окрім того, з матеріалів подання та доданих до нього документів вбачається, що в ході виконавчого провадження був реалізований транспортний засіб боржника, кошти від реалізації спрямовані на погашення заборгованості.

В поданні старший державний виконавець зазначає, що боржник ОСОБА_2 отримує пенсію в Володимир-Волинському обєднаному управлінні ПФУ.

Отже, боржник отримує регулярний дохід з якого можна проводити відрахування на погашення заборгованості за кредитним договором.

Періодичні тимчасові виїзди боржника за межі України не свідчать про ухилення його від виконання рішення суду, і можуть вчинятися боржником з метою отримання доходів, які можуть бути спрямовані на погашення боргу, у випадку здійснення належного контролю за отриманням таких доходів.

Сама наявність у боржника невиконаних зобовязань, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

Суд вважає, що в даному випадку державним виконавцем у поданні не доведено факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в пятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій