18.12.2017 227/3675/17
12 грудня 2017 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого cудді Здоровиці О.В.
при секретарі Сисенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Добропілля, заочно, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазові тимчасові в»їзди в зону антитерористичної операції та виїзду з неї малолітній особі, без згоди та супроводу батька, -
Позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 просить надати її неповнолітній дитині - доньці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасові багаторазові в»їзди на територію непідконтрольну Україні (зона АТО) та виїзди з неї, без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_2, у супроводі матері - ОСОБА_1. строком на 3 роки.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що надання вказаного дозволу необхідно з метою оздоровлення, навчання та відпочинку дитини. Вказує, що вона разом з відповідачем перебувала у шлюбі, який на даний час є розірваним. Від вказаного шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення мешкає з матір'ю, яка одноособово виховує та утримує дитину, так як батько самоусунувся від своїх батьківських обов»язків, а саме з дитиною взагалі не спілкується, її життям не цікавиться, утриманням останньої не займається. Позивач зазначає, що з березня 2016 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, який фактично і є батьком ОСОБА_3, так як останній відноситься до неї як до рідної доньки і взяв на себе усі обов»язки батька відносно неї, а саме виховує її, піклується про неї та утримує її, створює для неї усі необхідні умови для її життя та розвитку. Позивачка вказує на те, що в січні місяці 2008 року вона разом з сім»єю планує виїхати на відпочинок до Карпат строком на 10 днів, а саме до м.Славськ Львівської області, де вже забронювала житло та сплатила аванс за проживання. Відповідач добровільно не дає нотаріальну згоду на виїзд та в»їзд дитини ОСОБА_3 з території та на територію АТО без жодних вагомих аргументів, які б пояснювали його відмову. Діючи в інтересах дитини, просила задовольнити її позовні вимоги.
В судове засідання позивач не з»явилася, надіславши суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з»явився. Про час і місце судового розгляду належним чином був повідомлений шляхом опублікування оголошення про виклик у ЗМІ, а саме в газеті «Урядовий кур»єр» № 233 від 09.12.2017 року(а.с.33-34) та шляхом опублікування оголошення про його виклик до суду в якості відповідача у справі на веб-сайті Добропільського міськраойнного суду Донецької області веб-порталу Судова влада України (а.с.30).
У зв'язку з викладеним, керуючись ч.1 ст.224 ЦПК України та враховуючи те, що будь-яких заперечень від представника позивача та позивача з приводу розгляду справи у відсутність відповідача, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, яке видано відділом РАЦС Харцизького МУЮ Донецької області 02 вересня 2008 року.
Згідно свідоцтва про шлюбі серія НОМЕР_2, яке видано відділом ДРАЦ Селидівського МУЮ у Донецькій області 04 березня 2016 року, позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 04.03.2016 року. Вказане свідоцтво свідчить, що до одруження позивачка ОСОБА_1 мала прізвище - ОСОБА_1.
Тобто з наведеного вбачається, що позивачка є рідною матір'ю неповнолітньої ОСОБА_3.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що постійним фактичним місцем проживання позивача та неповнолітньої доньки ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 (тобто місце реєстрації її теперішнього чоловіка ОСОБА_4), а місцем реєстрації, що підтверджується копією її паспорта (а.с.7), є АДРЕСА_2.
Відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Харцизьк та м.Макіївка Донецької області відносяться до населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція відносяться м. Харцизьк та м.Макіївка Донецької області.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачка має намір, разом з сім»єю, виїхати на зимовий відпочинок у Львівську область на період з 06.01.по 11.01.2018 року.
З довідки -запрошення(а.с.20) вбачається, що вказана довідка видана ОСОБА_1 про те, що вона її чоловік та дочка ОСОБА_3 забронювали номер (здійснивши передоплату в розмірі 30% від вартості проживання) в «ІНФОРМАЦІЯ_2» на період з 06.01.2018 - по 11.01.2018 року в АДРЕСА_3 для відпочинку на гірсько-лижному курорті.
Також зі змісту позовних вимог вбачається, що батько малолітньої ОСОБА_3, відповідач по справі, добровільної згоди на багаторазовий виїзд та в»їзд в зону АТО, в супроводі матері, не дає без будь-яких причин. При цьому позивачка зазначає, що відповідач не цікавиться життям доньки та її потребами , не спілкується з нею.
Вирішуючи питання чи підлягають позовні вимоги задоволенню суд виходить з такого.
Між сторонами виник спір щодо тимчасового виїзду дитини без згоди та супроводу батька на тимчасово неконтрольовану українською владою територію через лінію зіткнення у межах Донецької області до міста Харцизьк Донецької області.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК, батьки зобовязані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст..313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Указом Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато антитерористичну операцію.
Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/а від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено, що антитерористична операція проводиться, зокрема, на території Донецької області з 07 квітня 2014 року по теперішній час.
Відповідно до статті 14 цього Закону, статті 1 Закону України №638-IV від 20.03.2003 року «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції на час її проведення може бути встановлено спеціальний порядок, зокрема організовано патрульну охоронну службу та виставлено оточення.
Як зазначено вище, відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Харцизьк та м.Макіївка Донецької області відносяться до населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей від 14.04.2017 № 222 - ог, був затверджений Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей (далі Тимчасовий порядок), який визначає окремі питання здійснення контролю за переміщенням через лінію зіткнення та/або в її межах в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (далі - АТО) осіб.
Відповідно до п.5.1 Тимчасового порядку, контроль за переміщенням через лінію зіткнення осіб та транспортних засобів у визначених пунктах здійснюється уповноваженими співробітниками підрозділів, що здійснюють державний контроль:
громадян України (окрім осіб, залучених до проведення АТО) - за умови пред'явлення будь-якого документа, що посвідчують особу (відповідно до пп.1 п.2 Положення про прикордонний режим, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147), дозволом фізичної особи.
Пп.1 п.2 Положення про прикордонний режим передбачено, що документом, що посвідчує особу для громадян України - паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, службове посвідчення, посвідчення водія чи інший виданий державним органом документ, який має такі обов'язкові реквізити, як прізвище, ім'я, по батькові, фотокартку, підпис відповідальної посадової особи, відбиток печатки або штампу установи, яка видала документ, дату видачі.
Згідно пункту 5.1.1 Тимчасового порядку, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.
Згідно Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (далі Правил перетинання державного кордону), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку (п.3 Правил).
Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;
2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:
якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;
якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка
про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;
у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:
свідоцтва про смерть другого з батьків;
рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

При цьому в.п.5 Правил перетинання державного кордону передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Пунктом 5.1.2 Тимчасового порядку передбачено, що виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України:

які народились у 1998 році і пізніше та не змогли оформити паспорт громадянина України (внаслідок проживання у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження), здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження/копії свідоцтва про народження або будь-якого іншого документа, який дає можливість ідентифікувати таких осіб, особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи;

які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

З огляду на викладене, виїзд та в»їзд на непідконтрольну територію України громадянина України, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного із батьків здійснюєтьсяя за умови пред»явлення свідоцтва про народження (паспорта)та за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо будуть пред»явлений один із таких документів:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Крім того, враховуючи наведені норми вбачається, що дозвіл на виїзд/в'їзд неповнолітньої дитини через лінію зіткнення на тимчасово неконтрольовану територію, без згоди та супроводу батька, є разовим, який надається судом на конкретно визначену поїздку до конкретної країни із конкретно визначеним періодом перебування за її межами.

З позову вбачається, що метою виїзду з тимчасово неконтрольованої Українською владою територію через лінію зіткнення у межах Донецької області є зимовий відпочинок разом з сім»єю у Львівській області.

Мета в»їзду - це повернення до постійного місця мешкання після відпочинку. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини.

Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і виховання.

Конвенція ООН про права дитини набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і з цього часу є частиною національного законодавства. Відповідно до вказаної Конвенції одним із основних прав дитини є право на відпочинок, на дозвілля і розваги.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка мала на увазі захист прав і інтересів своєї дитини, а саме права на її відпочинок у період з 06 по 11 січня 2018 року.

Оскільки сторони однією сім'єю не проживають і фактичне місце проживання доньки на даний час є разом із позивачкою, то вона повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги (в частині дозволу на в»їз/виїзд в період з 06 по 11 січня 2018 року) є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її неповнолітньої доньки.

Оскільки батько дитини - відповідач добровільно(без будь-яких причин) не надає дозвіл на оформлення відповідних документів на виїзд/в»їзд дитини з/до тимчасово неконтрольованої території, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, надавши позивачу короткостроковий дозвіл на виїзд/в»їзд з/до неконтрольованої території України малолітній ОСОБА_3, разом з її матір'ю без згоди її батька для зимового відпочинку у смт.Славсько Сколівського району Львівської області Україна, у період з 01 січня 2018 року до 20 січня 2018 року (з урахуванням часу необхідного для проїзду до місця відпочинку та назад).

Крім того, суд вважає, що вказаний дозвіл не є порушенням будь-яких прав відповідача відносно доньки ОСОБА_3.

Що стосується вимог позивача щодо надання багаторазових дозволів протягом трьох років, то ці вимоги задоволенню не підлягають, так як вказані вимоги не обґрунтовані та не надано належних доказів, які б підтверджували необхідність надання такого дозволу, не зазначено місця перебування та періоду перебування, що суперечить законодавству України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218, 224-225 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазові тимчасові в»їзди в зону антитерористичної операції громадянину та виїзду з неї малолітній особі, без згоди та супроводу батька - задовольнити частково.

Надати дозвіл на в»їзд/виїзд до/з тимчасово неконтрольованої території (зони проведення АТО) малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері ОСОБА_1, без згоди її батька ОСОБА_2, а саме:

- у період з 01 січня 2018 року до 20 січня 2018 року для зимового відпочинку у смт.Славсько Сколівського району Львівської області Україна.

В решті вимог позивача відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, не пізніше трьох днів з дня його проголошення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 12 грудня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 18 грудня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

12.12.2017