АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8041/16-ц Номер провадження 22-ц/786/994/17Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І. при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про стягнення заборгованості за договором №196 про передачу працівниками роботодавцю майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності, створених ними при виконанні службових обов'язків та за зустрічним позовом комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» до ОСОБА_2 про визнання факту припинення правовідносин, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути із відповідача на свою користь 181 573, 87 грн., з яких заборгованість по виплаті винагороди за Договором від 01 вересня 2006 року за період з 24.07.2015 року по 01.09.2016 року включно 99436 грн., пеню за вказаний період у розмірі 74 924, 37 грн., 3% річних за вказаний період у сумі 3 351 грн. та інфляційні збитки у сумі 3 862, 50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.09.2006 року між ним, ОСОБА_3 та КП ПОР «Полтававодоканал» з іншого боку було укладено договір про передачу працівникам роботодавцю майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності, створених ними при виконанні службових обов'язків, предметом якого була передача прав на одержання в Україні патенту на корисну модель «Пристрій для діагностики та блокування потоку рідини або газу низького тиску в трубопроводах». Вказував, що згідно п.8 відповідач зобов'язався сплачувати винагороду щомісячно за використання у власному виробництві у вигляді фіксованої суми у розмірі 7500 грн. до закінчення дії договору, а саме до 01 вересня 2016 року. Посилався на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання та за період часу із 24.07.2015 року по 01.09.2016 року грошові кошти не сплатив, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 181 573, 87 грн., яка складається з заборгованості по виплаті винагороди за Договором від 01 вересня 2006 року у розмірі 99 436 грн., пені за вказаний період у розмірі 74 924, 37 грн., 3 % річних за вказаний період у сумі 3 351 грн. та інфляційні збитки у сумі 3 862, 50 грн.

У грудні 2016 року КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» подано зустрічний позов, який 05.01.2017 об'єднаний в одне провадження з первісним. Позивач за зустрічним позовом просив суд визнати факт припинення правовідносин між КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» та ОСОБА_2, що виникли з договору про передачу працівниками роботодавцю майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності, створених ними при виконанні службових обов'язків від 01.09.2006 року, з 24 липня 2015 року. Зустрічний позов мотивований тим, що на сьогоднішній час змінилися істотні обставини, якими сторони керувалися при укладанні договору про передачу працівниками роботодавцю майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності, створених ними при виконанні службових обов'язків від 01.09.2006 року. Зокрема, сторони втратили порозуміння, довіру один до одного та подальше виконання умов договору наносить істотні збитки КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал». Окрім цього корисна модель не використовується у роботі, так як вона є застарілою, не має перспектив корисного використання. Вказують на те, що ОСОБА_2 неодноразово пропонувалося змінити умови договору або розірвати його, однак останній не погоджувався на такі пропозиції та внаслідок цього корисна модель була списана з балансу. З цією метою на підприємстві було створено комісію, яка обстежила пристрій та встановила, що він прийшов до повного фізичного зносу та не підлягає відновленню, непридатний для подальшого використання.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про стягнення заборгованості за договором №196 про передачу працівниками роботодавцю майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності, створених ними при виконанні службових обов'язків - задоволено частково.

Стягнуто з КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором № 196 про передачу працівниками роботодавцю майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності, створених ними при виконанні службових обов'язків від 01.09.2006 року, яка утворилася за період часу із 01.08.2015 року по 31.08.2016 року у розмірі 113378 (сто тринадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 94 коп., яка складається з наступного: 97500 (дев'яносто сім тисяч дев'ятсот десять) грн. - заборгованість з виплати винагороди за договором, 11910 (одинадцять тисяч дев'ятсот десять) грн. - пеня за несвоєчасну виплату винагороди за договором, 3181,44 (три тисячі сто вісімдесят одна) грн. 44 коп. - 3% річних, 787 (сімсот вісімдесят сім) грн. 50 коп. - інфляційні втрати.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Зустрічний позов комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» до ОСОБА_2 про визнання факту припинення правовідносин - залишено без задоволення.

Стягнуто з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1133 (одна тисяча сто тридцять три) грн. 78 коп.

З даним рішенням суду не погодилося комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохало рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судове засідання проводилось за участі позивача та його представника, за відсутності відповідача, який будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явився з поважних причин. Колегією суддів відхилено клопотання одного з представників відповідача про відкладення розгляду справи, зважаючи на те, що дане клопотання не має документального підтвердження, відповідач є юридичною особою, та має можливість забезпечити участь у справі іншого представника, це при тому, що участь у розгляді справи в суді першої інстанції брали два представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 01.09.2006 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та КП ПОР «Полтававодоканал» з іншого боку було укладено договір про передачу працівникам роботодавцю майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності, створених ними при виконанні службових обов'язків (далі Договір), предметом якого була передача прав на одержання в Україні патенту на корисну модель «Пристрій для діагностики та блокування потоку рідини або газу низького тиску в трубопроводах», створених ними під час перебування з ним у трудових відносинах. Працівники зобов'язуються не розголошувати конфіденційну інформацію, пов'язану з цим об'єктом права інтелектуальної власності протягом 10 років.

Роботодавець зобов'язався сплачувати працівникам винагороду у наступному порядку: щомісячно за використання роботодавцем зазначеного у п.1 об'єкта права інтелектуальної власності у власному виробництві у вигляді фіксованої суми у розмірі 7500 грн. - ОСОБА_2 та в розмірні 5200 грн. - ОСОБА_3, з урахуванням інфляції. Термін виплати щомісячно. (п.7 Договору).

Цей Договір укладено на 10 років та він набирає чинності з моменту його підписання сторонами Договору (п.12 договору). Із ОСОБА_3 договірні відносини за вказаним вище договором було розірвано, за згодою сторін. Відповідно до п.11 Договору його умови можуть змінюватися за письмовою згодою сторін. Зміни до цього Договору може бути оформлено додатковим договором або протоколом до цього договору з обов'язковим його підписанням сторонами цього Договору. Умови Договору можуть бути переглянуті на вимогу однієї із сторін у випадку зміни цін і тарифів, установлених ними.

Пунктом 9 Договору сторони обумовили, що за несвоєчасну виплату винагороди роботодавець сплачує працівникам за кожний прострочений день пеню у розмірі 0,4 % від суми належної до виплати, але не більше загальної суми винагороди (а.с.4-5).

Також судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 30.09.2015 року позов ОСОБА_2 до КП ПОР «Полтававодоканал» про стягнення заборгованості по виплаті винагороди за договором про передачу працівниками роботодавцю майнових прав на об'єкт інтелектуальної власності, створених ними при виконанні службових обов'язків задоволено. Стягнуто з КП ПОР «Полтававодоканал» на користь ОСОБА_2 з вересня 2006 року по 23 липня 2015 року суму заборгованості в розмірі 167420 грн. (а.с.9-10).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період часу із 01.08.2015 року по 31.08.2016 року, оскільки умовами договору визначено сплату винагороди щомісячними платежами. Крім того, суд зазначив, що згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 30.09.2015 року за липень 2015 року заборгованість за договором на користь позивача стягнуто. Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем за період часу із 01.08.2015 року по 31.08.2016 року на виконання умов Договору від 01.09.2006 року становить у розмірі 113378 грн. 94 коп., яка складається з: 97500 грн. - заборгованість з виплати винагороди за договором; 11910 грн. - пеня за несвоєчасну виплату винагороди за договором; 3181,44 грн. - 3% річних; 787 грн. 50 коп. - інфляційні втрати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», суд першої інстанції виходив з того, що договір від 01.09.2006 року було укладено на 10 років, а тому він набрав чинності з моменту його підписання сторонами Договору та діяв до 01.09.2016 року. Таким чином, вимоги позивача про визнання факту припинення правовідносин з ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, оскільки сторонами було обумовлено строк дії договору, а також передбачено порядок внесення змін та доповнень до нього, які в установленому порядку відповідачем внесенні не були, питання про розірвання договору не вирішувалося.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, та у відповідності зі ст. 530 цього кодексу, у встановлений строк відповідно до договору.

Нормами статей 629, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Сторони обумовили проведення розрахунку за Договором від 01.09.2006 року щомісячними платежами, а тому пеня повинна нараховуватися на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплаченого розміру винагороди за той місяць, в якому виникла заборгованість. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому зобов'язаний сплатити на вимогу позивача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, встановивши, що відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує винагороду у встановлені договором строку, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача заборгованості за період часу із 01.08.2015 року по 31.08.2016 року у розмірі 113378 грн. 94 коп., яка складається з: 97500 грн. - заборгованість з виплати винагороди за договором; 11910 грн. - пеня за несвоєчасну виплату винагороди за договором; 3181,44 грн. - 3% річних; 787 грн. 50 коп. - інфляційні втрати.

При надані оцінки розрахунку проведеного судом першої інстанції, колегією суддів, поряд з іншими факторами, взято до уваги позицію сторін по справі: позивачем рішення суду в частині проведеного розрахунку не оскаржувався; відповідачем в ході розгляду справи місцевим судом даний розрахунок не спростовувався та в подальшому окремо в апеляційній скарзі не оскаржувався. Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без задоволення позовних вимог комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» до ОСОБА_2 про визнання факту припинення правовідносин, оскільки сторонами було обумовлено строк дії договору, а також передбачено порядок внесення змін та доповнень до нього.

Так, відповідно до п.12 Договору, укладеного 01.09.2006 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та КП ПОР «Полтававодоканал», вбачається, що даний договір укладено на 10 років, і набирає чинності з дня його підписання сторонами Договору та діяв до 01.09.2016 року.

Доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими, оскільки виходячи з умов договору та положень ст.ст. 651-654 ЦК України, останній не був позбавлений можливості змінити умови договору, або розірвати його, з моменту виникнення обставин, на які вказує відповідач. Проте змін до вказаного договору, під час його дії, сторонами в передбаченому Договором і Законом порядку внесено не було, питання про його розірвання не вирішувалося. При цьому обставини на які зазначає відповідач в зустрічному позові і апеляції, не можуть слугувати підставою для задоволення поданого ним позову, оскільки вони заявлені після закінчення дії договору та не містили належного правового обґрунтовування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2, та залишення без задоволення позовних вимог Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал».

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Т.О. Кривчун /підпис/ Л.І. Пилипчук

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: