Справа № 236/2303/17
04 жовтня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Бікезіної О.В.,
за участю секретаря - Плаксіної Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман за відсутністю сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
14 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, зобов"язання вчинити певні дії. Однак, 15 вересня 2017 року позивач змінив предмет позову та просить стягнути з ОСОБА_1 251859,48 гривень заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 3777,89 гривень. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами.
21 липня 2011 року між ПАТ "ВТБ Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № 160/2011-98. Відповідно до укладеного договороу ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 150300,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% на рік та з кінцевим терміном повернення - 20 липня 2018 року.
Для забезпечення виконання зобов"язань перед банком з приводу повернення кредитних коштів між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 був укладений договір застави № 160/2011/3-98 від 21 липня 2011 року, згідно з яким надано у приватне обтяження транспортний засіб, а саме автомобіль марки HYUNDAI, моделі ELANTRA, рік випуску 2011, тип ТЗ: легковий сєдан, колір - оранжевий, № шасі (кузова/рами) KMHDH41EАCU168581, реєстраційний номер: АН2057НМ, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 926499, виданого ВРЕР № 2 м. Донецьку УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 19 липня 2011 року.
22 червня 2015 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов"язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого позивач набув права нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Крім того, 22 червня 2015 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зп.
В добровільному порядку відповідач заборгованість не відшкодовує.
Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 90, 91).
Відповідача ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с. 88-89). Однак, відповідач в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі суду не надав.
З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21 липня 2011 року між ПАТ "ВТБ Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № 160/2011-98. Відповідно до укладеного договороу ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 150300,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% на рік та з кінцевим терміном повернення - 20 липня 2018 року (а.с. 7-11, 15).
Для забезпечення виконання зобов"язань перед банком з приводу повернення кредитних коштів між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 був укладений договір застави № 160/2011/3-98 від 21 липня 2011 року, згідно з яким надано у приватне обтяження транспортний засіб, а саме автомобіль марки HYUNDAI, моделі ELANTRA, рік випуску 2011, тип ТЗ: легковий сєдан, колір - оранжевий, № шасі (кузова/рами) KMHDH41EАCU168581, реєстраційний номер: АН2057НМ, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 926499, виданого ВРЕР № 2 м. Донецьку УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 19 липня 2011 року (а.с. 16-17).
22 червня 2015 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов"язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого позивач набув права нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Крім того, 22 червня 2015 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зп (а.с. 24-26, 27-28).
Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов"язання іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов"язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов"язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов"язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов"язанні.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов"язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.
На підставі договорів відступлення до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" перейшло право вимоги від боржника повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 29-42).
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється його належним виконанням.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
З приводу вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне.
Згідно п. 3.7 кредитного договору № 160/2011-98 від 21 липня 2011 року позичальник зобов"язаний сплачувати на користь банку щомісячно комісійні винагороди за управління Кредитом в розмірі 0,38% від початкової суми кредиту (а.с.8)
Однак, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Виходячи з викладеного, банк щомісячно нараховував позичальникові комісію, яка в даному випадку є банківською винагородою за ведення кредитної справи, що є незаконним та неприпустимим згідно діючого законодавства. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають.
Отже заборгованість за кредитним договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1, складає 246148,08 гривень.
З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 3777,89 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням № Т18394721 від 24 липня 2017 року (а.с. 6). Оскільки позов задоволено частково, вимоги позивача і в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 3692,13 грн. (3777,89х97,73%(246148,08:(251859,48:100)х1%).
Керуючись ст. ст. 11, 509, 525-527, 530, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3,4,8,10,60, 79,88,169,209,213,224,226 ЦПК України, ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014р. №1669-VII , Постановою Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16п. 35 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати», суд -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
В задоволенні інших вимог ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" відмовити у зв"язку з відсутністю підстав.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Донецьої області через Краснолиманський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя