АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Рибак О.О.

за участі прокурора Цирфи Т.В., представника відповідача ОСОБА_2 у м. Полтаві ради ОСОБА_3, представника Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру ОСОБА_4, представника Полтавської міської ради ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2017 року

по справі за позовом першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 до виконавчого комітету ОСОБА_2 районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 у м. Полтаві ради, ОСОБА_7, треті особи Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради №332 від 28.07.2009 року, яким надано ОСОБА_7 дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000 м.кв для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 30.07.2009 року про затвердження рішення виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради №332 від 28.07.2009 року; визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради від 26.01.2010 року за №26, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_7 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000 м.кв для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 28.01.2010 року про затвердження рішення виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради від 26.01.2010 за №26; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №262291 від 12.05.2010 року; зобов'язати ОСОБА_7 повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку у місті Полтаві по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000 м.кв.; стягнути солідарно з виконкому ОСОБА_2 районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_7 на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору в сумі 9 797 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що перевіркою у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Полтавської міської ради встановлено порушення вимог ЗК України з боку Полтавської міської ради при розпорядженні землями парку «Перемога».

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 23.04.2015 року, який набрав законної сили, завідувача Полтавським сектором охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Вироком у справі встановлено незаконність надання у власність 17 земельних ділянок громадянам на території парку «Перемога», які належать до земель природо-заповідного фонду, у тому числі спірної земельної ділянки.

Згідно висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_9 № 5630/10685 від 29.09.2014 року, спірна земельна ділянка розташована у межах парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемоги», цільове призначення земельної ділянки у встановленому законом порядку не змінювалось. Розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки не відповідає вимогам ст.ст. 116, 118 ЗК України та ст. 29 ЗУ «Про землеустрій».

Вказував, що Полтавською міською радою не приймалось рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки парку «Перемога» та рішення щодо зміни її цільового призначення. Також така зміна не погоджувалась з Кабінетом Міністрів України.

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №332 від 28.07.2009 року, затверджене рішенням сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 30.07.2009 року, надано ОСОБА_7 дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000 м.кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради від 26.01.2010 року №26 затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_7 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000 м.кв для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 28.01.2010 року затверджено рішення виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради №26 від 26.01.2010 року.

ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №262291 від 12.05.2010 року.

Вважає, що дані рішення не ґрунтуються на вимогах закону, винесені органом місцевого самоврядування без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури відмовлено за безпідставністю вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив заступник прокурора Полтавської області, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.07.2009 року рішенням виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради №332 «Про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок» надано ОСОБА_7 дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки у м. Полтава по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000, 48 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, відповідно до схеми, погодженої управлінням у справах містобудування та архітектури Полтавського міськвиконкому. (т.1 а.с.17).

Матеріали справи містять план земельної ділянки у м. Полтава по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, що відведена ОСОБА_7 рішенням виконкому Октябрської районної в м. Полтаві ради № 332 від 28.07.2009 року (т. 1 а.с.31).

30 липня 2009 року рішенням 33 сесії V скликання Октябрської районної у м.Полтава ради «Про затвердження рішень виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтава ради» затверджено рішення райвиконкому №332 від 28.07.2009 року «Про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок» (т.2 а.с.3).

26 січня 2010 року рішенням виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради за №26 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва» погоджено проект відведення та передання у власність ОСОБА_7 із земель житлової чи громадської забудови міста земельну ділянку по у м. Полтава вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площа якої відповідно до проекту відведення, виготовленого ТОВ НВІ «Земресурс» становить 1000, 48 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

28 січня 2010 року рішенням 38 сесії V скликання Октябрської районної у м. Полтава ради «Про затвердження рішень виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтава ради» затверджено рішення райвиконкому №26 від 26.01.2010 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою» (т. 2 а.с. 2).

Відмовляючи у визнанні недійсними та скасуванні вказаних рішень, місцевим судом, в порушення вимог ст. 212 ЦПК України, не було належним чином оцінено надані сторонами докази, пояснення та доводи позивача у справі, а також норми права, що регулюють спірні правовідносини.

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих №555 від 24.12.1970 року затверджено та взято під охорону, зокрема, пам'ятку природи місцевого значення парк "Перемога" на площі 10 га по просп. Першотравневому, 20 та закріплено її за виконавчим комітетом Полтавської міської ради.

Рішенням Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 20.06.1972 року №242 "Про віднесення пам'яток природи місцевого значення за категоріями згідно нової класифікації та затвердження нововиявлених заповідних територій і природних об'єктів" (затверджені рішеннями облвиконкому, зокрема, від 24.12.1970 року №555, пам'ятки природи місцевого значення віднесено до категорії парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, та затверджено додатково виявлені парки - пам'ятки згідно додатку №2, зокрема, парк "Перемога", що розташований в м. Полтава, Першотравневий проспект, та передано під охорону виконкому Полтавської міської ради.

Рішенням виконкому Полтавської обласної ради №453 від 22.11.1984 року затверджено межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, згідно якого парк "Перемога" віднесено до парку-пам'ятки садового-паркового мистецтва місцевого значення на площі 30,9 га.

27.05.2001 року Дирекцією міського парку культури та відпочинку взято на себе охоронне зобов'язання по забезпеченню режиму охорони та збереження вказаного об'єкту природно-заповідного фонду на площі 30,9 га.

Окрім того, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року, що набрали законної сили, встановлено, що станом на 01 січня 2009 року, 01 січня 2011 року та 01 січня 2013 року земельні ділянки парку «Перемоги» площею 30,9 га мали статус обєкта природно-заповідного фонду.

У відповідності з п. 2.8 наказу № 434 від 05.11.2004 року Міністерства охорони навколишнього природного середовища України у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі меж території та обєктів природно заповідного фонду природоохоронний орган використовує документи щодо їх створення чи резервування для визначення місць розташування згаданих територій та обєктів їх збереження.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт, що землі парку «Перемоги» віднесені до земель природно-заповідного фонду, як памятка садово-паркового мистецтва.

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Відтак, землі парку «Перемоги» не можуть бути передані у приватну власність.

Підтвердженням того, що спірна земельна ділянка входила до складу земель парку «Перемога» є висновок комісійної судово земельно технічної експертизи проведеної Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. ОСОБА_9 № 560/10685 від 29.09.2014 року (т.1 а.с. 131).

Відтак, органом місцевого самоврядування було здійснено передачу земель природно-заповідного фонду у приватну власність ОСОБА_7, що суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 20 ЗК України (у редакції чинній на час винесення оспорюваних рішень Октябрської районної у м. Полтаві ради) зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказів того, що органами виконавчої влади до передачі у власність ОСОБА_7 спірної земельної ділянки приймалось рішення про зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки, матеріали справи не місять.

Таким чином, на час передання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_7 її цільове призначення не було змінено на категорію земель житлової та громадської забудови, а відтак фактично було передано у приватну власність землі загального користування, що суперечить нормам чинного законодавства.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2015 року визнано завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 367 КК України.

Зазначеним вироком встановлено протиправність дій ОСОБА_8 щодо погодження проектів землеустрою з відведення у власність 17 земельних ділянок із земель пам'ятки природи місцевого значення - парка «Перемоги» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 1,62 га, у тому числі і належної ОСОБА_7 земельної ділянки, що безпідставно не було взято до уваги місцевого суду.

У ході судового розгляду справи відповідачі та треті особи заперечували факт, що спірна земельна ділянка входить до складу земель парку «Перемога», однак, в установленому законом порядку докази, надані позивачем, не спростували, а обґрунтування заперечень проти позову носять характер припущень, які у відповідності з вимогами ст. 60 ч. 4 ЦПК України не можуть бути покладені в основу доказування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем у справі беззаперечно доведено факт незаконності передачі спірної земельної ділянки у приватну власність, а отже і обґрунтованість позовних вимог, що залишилося поза увагою місцевого суду.

Обгрунтованими є і доводи позивача про витребування спірної земельної ділянки із власності відповідача.

Так, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, повязані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Аналогічні висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі заявили клопотання про застосування судом строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На підставі постанови прокурора Полтавської місцевої прокуратури від 23 січня 2014 року проведено перевірку у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Полтавської міської ради.

Перевіркою установлено порушення вимог земельного законодавства з боку Полтавської міської ради при розпорядженні землями парку «Перемоги».

25 січня 2014 року начальником відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м. Полтави зареєстровано рапорт та в цей же день до Єдиного реєстру судових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

В подальшому обставини порушення земельного законодавства були встановлені Висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи № 5630/10685 від 29 вересня 2014 року.

За таких обставин, виходячи з того, що із вказаним позовом перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури звернувся до суду у грудні 2016 року, то висновки місцевого суду про пропуск ним строків позовної давності є помилковим та таким, що не узгоджується з дійсними обставинами справи.

Таким чином, позовні вимоги першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури є такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції було ухвален о помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати понесені прокуратурою у звязку зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 до виконавчого комітету ОСОБА_2 районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_7 про визнання недійсними та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 332 від 28.07.2009 року, яким надано ОСОБА_7 дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000 м.кв для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 30.07.2009 року про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 332 від 28.07.2009 року.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 26.01.2010 року за №26, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_7 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000 м.кв для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 28.01.2010 року про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 26.01.2010 року за № 26.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №262291 від 12.05.2010 року.

Зобов'язати ОСОБА_7 повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку у місті Полтаві по вул. Карла Лібкнехта, 81-м, площею 1000 м.кв., кадастровий номер :15:017:0040, вартістю 193 800 грн.

Стягнути з виконавчого комітету ОСОБА_2 районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 у м. Полтаві ради, ОСОБА_7 на користь прокуратури Полтавської області по 6 857,90 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_10

--//-- ОСОБА_11

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1