Справа № 4-C-21/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року Солом?янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Продан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Київська міська рада, Головний державний виконавець відділу Примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, про визнання неправомірною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2015 року заявник звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просив суд визнати неправомірною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. від 21.09.2015 про закінчення виконавчого провадження №46579442 та зобов`язати останню відновити виконавче провадження та виконати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року про забезпечення позову у цивільному провадженні № 2-5508-14 (№ 760-26731/13-ц), мотивуючи свої вимоги наступним.

Так, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2014 року забезпечено позов у цивільній справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження.

01.10.2015 року заявник отримав оскаржувану постанову державного виконавця Думанської А.Л. про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2015 року (ВП № 46579442), зі змістом якої він категорично не погоджується, оскільки підстав її виносити, на його думку, державний виконавець не мав. Так, за його інформацією станом на 25.09.2015 року відомості про державну реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Таким чином, рішення Солом'янського районного суду м. Києва фактично залишається невиконаним, а постанова державного виконавця Думанської А.Л. від 21.09.2015 року є такою, що містить неправдиву інформацію та є незаконною, оскільки не існує жодних підстав для закінчення виконавчого провадження до фактичного виконання судового рішення, а тому заявник змушений звернутися зі скаргою до суду.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 11, 82 Закону України «Про виконавче провадження», заявник просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Київська міська рада, про визнання неправомірною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, - було відмовлено (а.с.а.с. 90-95 Том 1).

Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року - залишено без змін (а.с.а.с. 124-126 Том 1).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.а.с. 158-160 Том 1).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року скасовано з передачею питання на новий розгляд (а.с.а.с. 178-181 Том 1).

Ухвалою суду від 30 січня 2017 року заінтересовану особу у справі було залучено головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Думанську А.Л. (а.с. 97 Том 1).

Заявник та його представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої подану скаргу на неправомірне рішення державного виконавця Думанської А.Л. підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у ній, та просили задовольнити (а.с. 238 Том 1).

Представники заінтересованих осіб: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Київської міської ради, Головний державний виконавець відділу Примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Від головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Думанської А.Л. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та копії матеріалів виконавчого провадження (а.с. 223 Том 1, а.с.а.с. 1, 4-167 Том 2).

Тому суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності заявника, представників заінтересованих осіб та головного державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Думанської А.Л.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що заявник дізнався про оспорювану постанову 01 жовтня 2015 року та подав скаргу у передбачений законодавством строк.

Судом також встановлено, що 31.03.2014 року заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи Головне управління юстиції в м. Києві, КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання заповіту недійсним, поновлення звернення до суду, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємицею четвертої черги за законом та визнання права власності на квартиру, задоволено повністю, та серед іншого визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 (760/26145/13-ц, 2-854/14).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на цю квартиру з 28.07.2014 року зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31.03.2014 року у справі №760/26145/13-ц, 2-854/14 (а.с.7 Том 1).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2015 року вищезазначене заочне рішення суду скасоване та призначено судовий розгляд справи на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 (760/26145/13-ц, 2-п-90/15).

Також у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено, що власником даної квартири станом на 25.09.2015 року залишається ОСОБА_4 (а.с. 7 Том 1).

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.09.2014 року накладено арешт на вищезазначену квартиру в межах судового контролю під час проведення досудового розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 за фактом шахрайських дій по заволодінню майном останнього за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України (а.с. 32 Том 1, а.с. 128 Том 2).

Звернувшись із зазначеною ухвалою до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві заявник отримав постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 17.10.2014 року, оскільки в рішенні суду була відсутня дата набрання ухвалою законної сили, яку заявник оскаржив до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (а.с.а.с. 34, 36 Том 1, а.с.а.с. 129, 130 Том 2).

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року в порядку КПК України визнано такі вищезазначені дії державного виконавця протиправними та зобов`язано останнього відкрити виконавче провадження (а.с. 38 Том 1, а.с. 131 Том 2).

30.12.2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Кукурічко Л.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали слідчого судді від 16 вересня 2014 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3, яка, як зазначено в постанові, належить ОСОБА_1 (а.с. 40 Том 1, а.с. 132 Том 2).

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Пилипчук В.А. Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві відмовлено у державній реєстрації обтяження - арешті нерухомого майна за адресою АДРЕСА_4. При цьому зазначено, що дане рішення прийнято за суб`єктом - ОСОБА_1, мотивовано тим, що документи державним виконавцем Кукурічко Л.І. подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем - ОСОБА_4 (а.с. 44 Том 1, а.с. 134 Том 2).

Щодо зазначеної квартири винесено ухвалу про накладення арешту в порядку ЦПК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2014 року під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, задоволено клопотання ОСОБА_7 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3. Також зазначено, що ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень (справа №760/26731/13-ц, 2-455/15) (а.с. 6 Том 1).

30.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві із заявою про примусове виконання вищезазначеного рішення суду від 11.09.2014 (а.с. 48 Том 1, а.с. 137 Том 2).

31.10.2014 року відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві відмовив у відкритті виконавчого провадження щодо виконання вищезазначеної ухвали суду від 11.09.2014 року у зв`язку із тим, що примусове виконання рішень, за якими боржниками є, зокрема, Київська міська рада, покладаються на відділи примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України (а.с. 49 Том 1, а.с. 138 Том 2).

10.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 50 Том 1, а.с. 139 Том 2).

11.12.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанською А.Л. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті виконавчого документа), оскільки виконавчий документ, а саме ухвала суду від 11.09.2014 року про арешт вищезазначеної квартири, не містив ІПН та код ЄДРПОУ відповідно стягувача та боржника (а.с. 51 Том 1, а.с. 140 Том 2).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року задоволено скаргу ОСОБА_1 в порядку ст. 383 ЦПК України та визнано неправомірною постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.12.2014 року, зобов`язано державного виконавця прийняти до провадження та виконати вищезазначену ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2014 року про арешт квартири (а.с.а.с. 77-78 Том 1, а.с.а.с. 148-149 Том 2).

18.02.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанською А.Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання даної ухвали суду від 11.09.2014 року про арешт квартири, при цьому, сторонами виконавчого провадження ВП №46579442 зазначено стягувача ОСОБА_1 та боржника Київську міську раду (а.с. 72 Том 1, а.с. 142 Том 2).

19.02.2015 року державним виконавцем в рамках ВП №46579442 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при цьому, в резолютивні частині зазначено про необхідність направлення постанови на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника (а.с. 70 Том 1, а.с. 143 Том 2).

Супровідним листом від 20.02.2015 року відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України направив в Реєстраційну службу зазначену постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження для виконання (а.с. 69 Том 1, а.с. 158 Том 2).

23.02.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Корчинською Л.В. Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві було прийнято дану постанову про проведення державної реєстрації обтяження - арешт нерухомого майна вищезазначеної квартири і прийнято рішення про те, що розгляд даної постанови буде проведено в порядку черговості розгляду заяв (а.с. 65-66 Том 1, а.с. 154-155 Том 2).

04.03.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Корчинською Л.В. Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на тій підставі, що заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем. Окремо зазначено, що прийняття рішення відбувалося за суб`єктом - ОСОБА_1, а також що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути оскаржено відповідно до законодавства (а.с. 56 Том 1, а.с. 145 Том 2).

21.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №46579442 з примусового виконання рішення суду від 11.09.2014 року про арешт вищезазначеної квартири у зв`язку із фактичним виконанням згідно виконавчого документа на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.16 Том 1, а.с. 60 Том 2).

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 вказаного Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 вказаного Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв протягом виконання державною виконавчою службою ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2014 року про забезпечення позову у цивільній справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, визначено права та обов'язки державних виконавців, зокрема, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом: одержувати безоплатну від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах; звертатися до суду з поданням про розшук боржника ? фізичної особи чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ? фізичної особи; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; здійснювати інші повноваження, передбачені Законом.

Статтями 34 та 36 вищевказаного закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду із заявами про роз'яснення рішень та виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню, а також із заявами про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Державним виконавцем не надано суду доказів про те, що ним було вжито усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень та здійснено заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, оскільки ним не було виконано вимоги ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів виконавчого провадження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.а.с. 4-167 Том 2), не можна зробити беззаперечний висновок про наявність підстав для завершення виконання судового рішення та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

За таких обставин суд вважає, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є безпідставною і передчасною, а дії державного виконавця неправомірними, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383-389 ЦПК України, ,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Київська міська рада, Головний державний виконавець відділу Примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, про визнання неправомірною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження - задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 46579442 від 21 вересня 2015 року.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 21 вересня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 46579442.

Зобов'язати головного державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанську Аліну Леонідівну відновити виконавче провадження та вчинити виконавчі дії з виконання судових рішень у виконавчому провадженні № 46579442.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн