АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6354/17 Справа № 185/1684/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участю секретаря - Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя в результаті скоєння злочину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в обґрунтуванні якого посилалась на те, на підставі рішень Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.05.1999 року, 07.11.2002 року, 16.01.2004 року, 15.11.2007 року, 11.10.2010 року, 25.03.2013 року з відповідача на її користь щомісячно, в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоровю внаслідок злочину, стягуються безстроково грошові кошти й остання сума щомісячної виплати визначена судом у розмірі 467,25 грн. На теперішній час у декілька разів збільшився розмір мінімальної заробітної плати, отже, в силу ч.2 ст.1208 ЦК України, розмір відшкодування шкоди має бути збільшений до 1303,02 грн., які вона просила стягувати щомісячно з відповідача на свою користь безстроково, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви - 28.02.2017 року /а.с.1-2/.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2017 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с.44/.

З таким рішенням не погодилась позивач, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на його незаконність на необґрунтованість, порушення норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі /а.с.47-48/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.06.1994 року о 20-30 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи належним йому на праві власності автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по дорозі Павлоград-Тернівка у напрямку м. Павлограду в районі нагульних ставків, біля повороту на селище Соснівка, в умовах необмеженої видимості, не вибравши безпечний інтервал для об'їзду, не знижуючи швидкість руху та відволікшись від керування автомобілем, вчинив наїзд на позивача, яка рухалася в попутному напрямку по правому краю дороги на велосипеді.

Внаслідок дорожньо-транспортоної пригоди (надалі ДТП) позивач отримала тілесні ушкодження. Вказані обставини встановлені вироком Павлоградського районного суду від 07.06.1995 року, яким ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні вказаного злочину /а.с.3-4/.

Висновком судово-медичної експертизи від 24.03.2002 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 75%, в результаті зазначеної ДТП /а.с.13-14/.

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 17.05.1999 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, 57, 27 грн. щомісячно /а.с.5/.

На підставі рішень Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2002 року, 16.01.2004 року, 15.11.2007 року, 11.10.2010 року, 25.03.2013 року сума щомісячної виплати збільшувалась й останній її розмір був визначений судом у розмірі 467,25 грн./а.с.6 -12/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя в результаті скоєння злочину, суд першої інстанції виходив з того, що вперше рішенням суду розмір відшкодування шкоди визначався, виходячи із заробітної плати позивача, а не у відповідності до мінімальної заробітної плати, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди відповідно до вимог ч.2 ст.1208 ЦК України /а.с.44-45/.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає нормам матеріального права.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно роз?яснень, викладених в пп. «б» п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється.

Згідно з ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Як вбачається з рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 17.05.1999 року, яким вперше було стягнуто щомісячно, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 шкоду, завдану ушкодженням здоровя внаслідок злочину, суд керувався нормами ст. 457 ЦК України (в редакції, чинній на день ухвалення рішення), розрахувавши розмір шкоди, що підлягає стягненню, виходячи з розміру середнього заробітку позивача за останні три місяці її роботи.

У подальшому, рішеннями від 07.11.2002 року, 16.01.2004 року, 15.11.2007 року, 11.10.2010 року, 25.03.2013 року, розмір шкоди, що підлягав стягненню відповідача на користь позивача збільшувався та був розрахований судом з огляду на збільшення розміру мінімальної заробітної плати, на підставі її розміру у відповідні роки. Зазначені рішення суду набрали законної сили.

Залишивши поза увагою вказані обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, помилково зазначивши, що позивач обрала неправильний спосіб захисту своїх прав та має звертатись з позовом про збільшення розміру відшкодування шкоди, виходячи з розміру середнього заробітку, а не мінімальної заробітної плати.

Як було зазначено вище, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2013 року, на підставі збільшення розміру мінімальної заробітної плати до 1147 грн., розмір шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача було встановлено у розмірі 467 грн. У подальшому розмір мінімальної заробітної плати збільшувався декілька разів:

З 01.12.2013 року 1218 грн. (на 6,1%); з 01.09.2015 року 1378 грн. (на 13,13%), з 01.05.2016 року 1450 грн. (на 5,22%), з 01.12.2016 року 1600 грн. (на 10,34%), з 01.01.2017 року 3200 (на 100%).

Таким чином, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування шкоди, яка стягується із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 має бути збільшений з 467 грн. до 1303,02 грн., виходячи із наступного розрахунку:

467,52 грн. (сума відшкодування за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2013 року) + 28,52 грн. (467,52*6,1%) = 496,04 грн. (сума відшкодування після збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 01.12.2013 року);

496,04 грн. (попередня сума відшкодування) + 65,13 грн. (496,04 грн.*13,13%)=561,17 грн. (сума відшкодування після збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 01.09.2015 року);

561,17 грн. (попередня сума відшкодування) + 29,29 грн. (561,17 грн. *5,22%)=590,46 (сума відшкодування після збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 01.05.2016 року);

590,46 грн. (попередня сума відшкодування) +61,05 грн. (590,46*10,34%) =651,51 грн. (сума відшкодування після збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 01.12.2016 року);

651,51 грн. (попередня сума відшкодування)+ 651,51 грн. (100%)=1303,02 грн.

Позивач звернулась до суду з даним позовом 28.02.2017 року, а отже і щомісячне стягнення грошового відшкодування слід проводити з цієї дати.

Таким чином, рішення суду першої інстанції від 10.07.2017 року підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

В силу ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у сумі 640 грн. та за подання апеляційної скарги 704 грн., а всього 1344 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя в результаті скоєння злочину, по 1303,02 грн. безстроково, починаючи з 28 лютого 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1344 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_5