АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6595/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року колегія суддів Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Московського Відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця Московського Відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції ( далі - ГТУЮ) Харківської області ОСОБА_5 під час виконання судового рішення в якій просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Московського Відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 та зобов»язати його невідкладно виконати рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року; стягнути з Московського ВДВС витрати на правову допомогу в розмірі 4640,00 грн.; винести окрему ухвалу, якою направити матеріали цивільної справи до правоохоронних органів для притягнення старшого державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

На обґрунтування скарги посилалась на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року по справі за її позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 на її користь стягнуто грошові суми і звернуто стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_1.

Крім того було вирішено виселити із зазначеної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідні виконавчи листи вона 29 січня 2015 року подала до Московського ВДВС із заявами про відкриття виконавчих проваджень.

05 лютого 2015 року вона отримала дві постанови державного виконавця Московського ВДВС ОСОБА_5 про відкриття виконавчих проваджень про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В подальшому ніяких виконавчих дій в частині виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7 не проводилося. Не проведенням відповідних виконавчих дій державний виконавець ВДВС ОСОБА_5 порушила вимоги Закону «Про виконавче провадження».

21 червня 2016 року ОСОБА_4 отримала повідомлення державного виконавця Московського ВДВС ОСОБА_5 про примусове виселення, згідно якого виконавчі дії були призначені на 23 червня 2016 року на 11-00 годину. Однак, виконавчі дії не відбулися і в подальшому державним виконавцем Московського ВДВС ОСОБА_5 не було вчинено жодних дій з виконання вищезазначеного рішення суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області ОСОБА_5, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з іпотечного майна квартири АДРЕСА_1 протягом двох місяців відповідно до положень ч.2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зобовязано старшого державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області ОСОБА_5, в провадженні якого перебувають виконавчі провадження про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з іпотечного майна квартири АДРЕСА_1, невідкладно виконати рішення суду Московського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Московського м. Харків ГТУЮ Харківської області на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 4640 грн. 00 коп..

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзістарший державний виконавець Московського Відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необгрунтованість ухвали суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити. Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що стягувач навмисно не вживає заходів спрямованих на сприяння державному виконавцю щодо виконання судового рішення, оскільки ані стягувач ані його представники в письмовому або усному порядку до Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області не звертались, у звязку з чим не скористались своїм правом, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», а навпаки стягувач вживає заходів щодо зловживання правом та оскаржує діяльність державного виконавця за кожним окремим виконавчим провадженням з метою стягнення з органу державної виконавчої служби грошових коштів.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не надано належних доказів бездіяльності державного виконавця.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги й на те, що скаржником оскаржуються дії державного виконавця за двома окремими виконавчими провадженнями №46408836 та №46408852 вдруге, що підтверджується ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року, відповідно до якої з Московського ВДВС на користь ОСОБА_4Ф стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 3897,60 грн. за ті ж самі наслідки по тим самим обставинам.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з доведеності її вимог та відсутності доказів на підтвердження виконання виконання виконавчих листів № 643/9120/14 від 22.12.2014р., виданих Московським районним судом м. Харкова, про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з іпотечного майна квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та зроблений у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_2 шляхом застосування визначеної ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» процедури продажу іпотекодержателю ОСОБА_4 на продаж предмета іпотеки, зазначену квартиру було (предмет іпотеки) було передано в управління ОСОБА_4 було виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із зазначеного іпотечного майна та стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. по 1827,00 грн. з кожного.

Постановами державного виконавця Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_8 від 05 лютого 2015 року відкрито виконавчі провадження (ВП № 4608836, ВП 4608852) з виконання виконавчих листів № 643/9120/14 від 22.12.2014р., виданих Московським районним судом м. Харкова, про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7М із іпотечного майна квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року по справі № 643/10821/15-ц визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС ОСОБА_8, в провадженні якого перебуває виконавчі листи № 643/9120/14-ц про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з іпотечного майна квартири АДРЕСА_2, щодо невиконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року.

Зобов'язано державного виконавця Московського ВДВС ОСОБА_8, в провадженні якого перебувають виконавчі листи, № 643/9120/14-ц, фактично виконати рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року шляхом вчинення відповідних дій, спрямованих на виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7М з іпотечного майна квартири квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто з Московського ВДВС ХМУЮ на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 3897 грн. 60 коп.

14 червня 2016 року сторонам виконавчого провадження було направлено повідомлення про примусове виселення боржників, підписане старшим державник виконавцем Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5О, призначене на 23 червня 2016 року. Однак до теперішнього часу рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року виконано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організцій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 11 вказаного Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідку та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Згідно ст. 78 вищевказаного Закону державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення самостійно державний

виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність

боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням поліцейських з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику.

За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника.

У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні (ч.9).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення державним виконавцем Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження щодо виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року.

Посилання в апеляційній скарзі державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області на відсутність доказів його бездіяльності є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області про те, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року вже вирішено питання щодо стягнення з Московського ВДВС на користь ОСОБА_4Ф витрат на правову допомогу у розмірі 3897,60 грн. за ті ж самі наслідки, за тими ж самими обставинами є необґрунтованими, оскільки вищевказаною ухвалою вирішено питання про стягнення витрат за надання правової допомоги за складання іншої скарги, а саме на бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області ОСОБА_8

Судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції в цій частині постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з органу державної виконавчої служби витрат на правову допомогу у сумі 4640 грн.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із Тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений».

Відповідно до розяснень, викладених в пунктах 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Враховуючи складність справи та з урахуванням змісту та обсягу тексту скарги, поданої до суду першої інстанції на бездіяльність державного виконавця, колегія суддів вважає, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 2900 грн., оскільки достовірних доказів на підтвердження часу ( тривалості) виконання дій щодо надання правової допомоги та її обсягу, зазначених в калькуляції-рахунку, що є додатком №1 до договору № 01-14/09-16 про надання правової допомоги від 14.09.2016 року (а.с. 19 ), до суду першої або апеляційної інстанції не надано.

У звязку із вищенаведенимип обставинами колегія суддів вважає, що є підстави, передбачені ст.376 ЦПК України зля зміни ухвали Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року в частині стягнення з Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_4 судових витрат на правову допомогу, зменшивши їх розмір з 4640 гривень до 2900 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року змінити в частині стягнення з Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_4 судових витрат на правову допомогу, зменшивши їх розмір з 4640 гривень до 2900 (дві тисячі девятсот) гривень.

В іншій частині ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: