АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2993/17 Справа № 175/3848/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Посунся Н.Є.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він жив та працював на Житомирщині, але у 2002 році запланував переїхати на постійне місце проживання до Дніпропетровщини, де вже досить тривалий час мешкав його рідний брат ОСОБА_6, для чого він передав останньому грошові кошти для придбання будинку у розмірі еквівалентному 3000,00 доларів США, оскільки самостійно приїхати для придбання будинку не міг. Будинок, який продавався та планувалося придбати був по сусідству з будинком брата ОСОБА_6. Продавець будинку ОСОБА_7, у звязку з похилим віком та поганим станом здоровя, не могла займатись оформленням документів для продажу, а тому, отримавши грошові кошти в повному обсязі від ОСОБА_6, видала йому довіреність на право повного розпорядження будинком, яку було посвідчено секретарем виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради 29.07.2002 року. У звязку із тим, що він, позивач, за сімейними обставинами не мав змоги приїхати до Дніпропетровська для оформлення договору купівлі-продажу, його брат ОСОБА_6 оформив будинок ОСОБА_7 на іншого рідного брата ОСОБА_8, який на той час мешкав у Дніпропетровську. ОСОБА_9 спірним будинком ніколи не володів та не користувався, виїхав на батьківщину до Житомирської області. 09 серпня 2006 року ОСОБА_8 зареєструвався та фактично проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 12 лютого 2010 року у м. Червоноармійську за адресою домоволодіння батьків, який успадкував за померлими батьками. Також в обґрунтування позову позивач вказав, що наприкінці 2002 року переїхав на постійне місце проживання до с. Старі Кодаки, він оселився та постійно проживав в спірному будинку, утримував його, сплачував комунальні платежі, робив поточні та капітальні ремонти, тобто відносився до спірного будинку як до свого власного, але переоформити на себе за життя брата не встиг за браком коштів, досвіду, часу та іншими різними обставинами. 04 серпня 2015 року ОСОБА_9 помер. Тому позивач вказав, що оскільки вже більше десяти років, він відкрито та безперервно (постійно) володіє домоволодінням №49 по вул. Леніна у с. Старі Кодаки, яким добросовісно заволодів ще наприкінці 2002 року, він відповідно до приписів чинного законодавства України, має право на визнання за ним права власності за набувальною давністю.Тому позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння №49 по вул. Кодацькій в с. Старі Кодаки Дніпровського району Дніпропетровської області на земельній ділянці Новоолександрівської сільської ради, яке складалося з літ. А будинок загальною площею 42,30 кв.м., житловою площею 22 кв.м., літ. Б літня кухня, літ. к колодязь, літ. 1 паркан.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16 серпня 2002 року між продавцем ОСОБА_7, від імені якої діяв представник ОСОБА_6 на підставі доручення, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 29 липня 2002 року за реєстром №136, та покупцем ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого покупець придбав в продавця житловий будинок №49 по вул. Леніна в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, загальною площею 42,30 кв.м., жилою площею 22,0 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровськогорайонного нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за №2140 (а.с.8).

04 серпня 2015 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №268938, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноармійського районного управління юстиції у Житомирській області 06 серпня 2015 року, про що було складено відповідний актовий запис за номером 52 (а.с.16).

Також встановлено, що протягом шести місяців після смерті ОСОБА_9 із заявами про прийняття спадщини до Червоноармійської державної нотаріальної контори Житомирської області звернулись дочка спадкодавця відповідач ОСОБА_4 та брат спадкодавця позивач ОСОБА_2; викладене стверджується копією відповідної спадкової справи №267/2015 (02-14). 24.01.2017 року дочці померлого ОСОБА_4 було видано свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами №54 по вул. Незалежності в смт. Пулин Житомирської області (а.с. 154) та на земельну ділянку, площею 0,1183 га, розташованої по вул. Незалежності, 54 в смт. Пулин Житомирської області (а.с. 155).

Згідно змісту позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вищевказаний договір купівлі-продажу від 16 серпня 2002 року ОСОБА_9 було укладено за усним дорученням позивача; житловий будинок №49 по вул. Леніна в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області придбавався для позивача і за належні йому кошти у розмірі, що еквівалентний 3000,0 дол. США; власник ОСОБА_9 за життя не заперечував щодо користування позивачем вищевказаним нерухомим майном. Викладене стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, приймаючи до уваги зміст позовної заяви та викладені вище пояснення представника позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України, оскільки позивач посилається на наявність між ним та його братом ОСОБА_9 домовленості щодо придбання на ім»я останнього спірного нерухомого майна для передання у користування та власність саме позивачу, що свідчить про наявність договірних правовідносин між вказаними особами.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді