Ухвала

Іменем України

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 рокуПублічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), який у подальшому змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, згідно якого відповідачу було надано кредит для споживчих цілей у розмірі 26 348 доларів США, що становить в еквіваленті 133 057 грн 40 коп. з кінцевим терміном повернення 15 грудня 2013 року та з оплатою 11,5 % річних за користування кредитом.

За умовами вищевказаного договору, відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом.

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі, і за договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_4, ПАТ «Дельта Банк», в результаті чого у зобов'язанні змінився кредитор.

Відповідно до п. 1.3.3 кредитного договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно правових актів Національного банку України та чинного законодавства України.

Згідно з п. 2.10 кредитного договору за виконання зобов'язання за цим договором позичальник відповідає усіма коштами, майном, майновими правами, що йому належать, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого утворилася прострочена заборгованість.

Станом на 31 липня 2015 року заборгованість становить 745 630 грн 87 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - 528 753 грн 25 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 216 877 грн 62 коп.

Посилаючись на те, що оскільки відповідач не виконує умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість, позивач, як новий кредитор, просив суд позов задовольнити та стягнути вказану заборгованість з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 грудня 2006 року № 0 в сумі 745 630 грн 87 коп. та судовий збір у розмірі 6 090 грн, а всього стягнуто 751 720 грн 87 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «ДельтаБанк», як нового кредитора у зобов'язанні.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що банк не виконав свої зобов'язання, оскільки не перерахував на його рахунок суму в розмірі 26 348 доларів США, є безпідставними з огляду на таке.

Наданим позивачем меморіальним ордером за № 32 від 15 грудня 2006 року документально підтверджується факт зарахування кредитних коштів ОСОБА_4 в сумі 26 348 доларів США у гривневому еквіваленті 132 793 грн 92 коп., що є підтвердженням виконання зобов'язання з боку банку про надання споживчого кредиту від 15 грудня 2006 року № 0 в гривневому еквіваленті.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки та банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

Позивач на підтвердження свого права здійснення валютних операцій надав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій.

Але відповідно до законодавства України позичальнику перерахована сума, яка еквівалентна сумі кредиту у грошовій одиниці держави - гривні.

Таким чином, кредитор правомірно надав кредитні кошти у гривневому еквіваленті до валюти кредиту - доларів США, ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, до звернення банку з даним позовом до суду ОСОБА_4 ніколи не заперечував проти того, що він отримав кредит в гривневому еквіваленті.

Твердження ОСОБА_4 про те, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено заборону на надання споживчих кредитів в іноземній валюті, не можуть братись до уваги, оскільки кредитний договір від 15 грудня 2006 року № 0 укладено до вступу в силу Закону України від 22 вересня № 3795-VI, згідно з яким ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм чинного законодавства та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак