Справа №339/242/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Бойко Н.З.

з участю прокурора Сабари Л.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення вказаної земельної ділянки,-

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оренди земельної ділянки, площею 10 га в урочищі «Долішнє поле» в м.Болехові, укладений 17.12.2013року з ОСОБА_1, зобов'язавши останню повернути вказану ділянку - Головному управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області як розпоряднику земельними ділянками сільгосподарського призначення за межами населених пунктів.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач істотно порушила умови договору, зокрема, всупереч умовам договору (п.1) земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, оскільки не створила фермерське господарство та не здійснює будь-яку діяльність, пов'язану з виробленням сільськогосподарської продукції на земельній ділянці, наданій їй в оренду.

А в порушенні вимог п.31 договору на значній частині земельної ділянки виявлені промислові відходи ПАТ «Шкіряник», ділянка є забур'яненою та залісненою внаслідок невикористання її для сільськогосподарського виробництва, що відображено в акті перевірки від 29.06.2016року.

В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги з наведених вище підстав. Додатково пояснила, що відповідач не мала наміру створити фермерське господарство і отримала земельну ділянку поза конкурсом. В самому договорі не зазначено протягом якого часу відповідач зобов'язана була створити фермерське господарство. Однак ОСОБА_1 порушила терміни, так як створила фермерське господарство тільки після пред'явлення до неї позову. Підставою для розірвання договору вважає те, що надання земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства проведено без конкурсу і держава отримала збитки, оскільки у випадку проведення конкурсу земельна ділянка була б проданою за вищою ціною і ці кошти поповнили б державний бюджет. Понесені втрати не можна підрахувати, оскільки це залежить від суб'єкта господарювання.

Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру, в інтересах якого заявлено позов, в судове засідання не з'явився, подав заяву на а.с.86 про розгляд справи без його участі, незважаючи на те, що суд визнав його явку обов"язковою. В письмовому поясненні на а.с.75-78 його представник підтримав позов прокурора та зазначив, що при укладенні договору фермерське господарство не було створене, а тому використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням - не представляється можливим. І як встановлено комісією Болехівської міської ради від 29.06.2016року земельна ділянка є забур'янена та заліснена, а на частині земельної ділянки виявлено промислові відходи ПАТ «Шкіряник», керівником якого є ОСОБА_1 У Головного управління вітсутні повноваження у сфері контролю за використанням та охорони земель та він не здійснює конроль за реєстрацією осіб-підприємців після набуття прав на земельні ділянки для ведення фермерського господарства.

Відповідач позовних вимог не визнала та пояснила, що нею не порушено істотних умов договору, внаслідок чого другій стороні завдано такої шкоди, на підставі чого договір підлягав би розірванню. Так, при укладенні договору орендодавець розраховував на отримання платежу від оренди землі і нею сплачуються вчасно орендна плата. Оскільки ні в самому договорі, ні в наказі Головного управління Держземагенства , а також в Законі «Про фермерське господарство» не передбачено в які строки вона мала здійснити реєстрацію фермерського господарства, то при укладенні договору оренди представник Держгеокадастру їй пояснив, що вона не обмежена таким строком і в першу чергу повинна підготовити поле для ведення фермерського господарства, оскільки їй надали земельну ділянку в занедбаному стані . А тому усі подальші дії були спрямовані на покращення якості земельної ділянки . Навіть при видачі висновку погодження проекту землеустрою було зазначено, що відсутнє свідоцтво суб'єкта господарювання, однак договір був укладений. З моменту укладення договору вона здійснювала підготовку земельної ділянки для ведення фермерського господарства : зокрема, викорчовувались кущі, чагарники, дерева, зроблено підготовку до оранки шляхом лущення, внесено органічні добрива (компост мездри з метою покращення її родючості), виорано та засіяно гречкою. Акт обстеження земельньної ділянки працівниками міської ради не є належним доказом засмічення земельної ділянки чи використання її не за цільовим призначенням, оскільки складений без її участі , викладене в ньому не відповідає дійсності. Вона не притягувалася до адміністративної відповідальності, а згідно висновку Інституту охорони грунтів України компост з мездрою, яким вона удобрювала землю, відповідає вимогам до органічних добрив. Тому, за показниками якості , зазначених в агрохімічному паспорті переданої в оренду земельної ділянки агрохімічні показники грунту покращилися, що свідчить про те, що родючість грунту підвищилася в три рази. Окрім того, нею в 2015році затверджено Статут ФГ «Долішнє поле», а в 2016 році проведено його державну реєстрацію, тобто вона здійснює фермерську діяльність, від якої ще не отримала прибуток .

Ухвалою суду до участі в справі залучено фермерське господарство «Долішнє поле» , як третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача (а с.185-186).

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 грудня 2013 року між Головним управлінням Держземагенства у Івано-Франківській області в особі начальника відділу Держземагенства у м.Болехові ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з якими орендар прийняла у строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства в урочищі «Долішнє поле» за межами населеного пункту м.Болехів, площею 10 га терміном на 15 років (а.с.9-14).

Такий договір укладено на підставі наказу Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 02.12.2013 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки» (а.с.20).

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

16.01.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції проведено державну реєстрацію договору оренди вказаної земельної ділянки (а.с.34-35).

Тобто, право оренди земельної ділянки у відповідача виникло 16.01.2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами) зазначено, що питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору.

За змістом частини 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельною ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 143 Земельного кодексу України передбачено, що підставою примусового припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Таким чином, із наведених норм діючого законодавства випливає, що підставою для розірвання договору оренди землі в судовому порядку може бути належним чином доведений факт використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, який передбачає дію - використання земельної ділянки для інших, ніж передбачено договором, цілей.

Вказана правова позиція щодо необхідності доведення факту використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, закріплена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. № 17/5007/1093/12.

У пункті 36 вказаного договору оренди зазначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Пунктом 35 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Саме такий висновок викладений у Постанові ВСУ України від 18 вересня 2013 року при розгляді цивільної справи №6-75цс13.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор просив розірвати договір оренди з тих підстав, що земельна ділянка, надана в оренду використовується відповідачем не за цільовим призначенням.

Зокрема, вказує, що ОСОБА_1 отримала земельну ділянку державної власності на пільговим умовах (поза конкурсом), так як переконала орган державної влади - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області у своєму бажанні вести фермерське господарство та здійснювати діяльність пов'язану з виробленням товарної сільгоспродукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку на вказаній земельній ділянці. Але наміру вести фермерське господарство у неї не було, оскільки було бажання отримати землю поза конкурсом у відповідності до вимог ч.2 ст.134 ЗК. Тому, за твердження прокурора, держава не отримала певну суму коштів у випадку, якби вказана ділянка надавалась в оренду на конкурсних умовах, що завдало істотної шкоди інтересам держави і є підставою для розірвання договору.

Однак, з таким твердженням не можна погодитись, оскільки вказані обставини є підставою для визнання договору оренди недійсним і саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-2902цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Зокрема, в постанові суду зазначено, що за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV "Про фермерське господарство" заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Вказані обставини за умовами доведеності є підставою для скасування розпоряджень органів державної влади про затвердження проектів землеустрою, передачу земельної ділянки в оренду та визнання укладеного договору оренди недійсним.

Проте з вимогами щодо скасування наказу Головного управління Держземагенства у Івано-Франківській області від 02.12.2013 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки " відповідачу та визнання договору недійсним із наведених вище підстав прокурор не звертався .

В той же час суд, керуючись принципом дизпозитивності, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як встановлено судом, розпорядження органу державної влади (наказу Головного управління Держземагенства) про затвердження документації землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки є чинним, а сам договір оренди всупереч доводам прокурора про відсутність у відповідача намірів вести фермерське господарство та отримання земельної ділянки в обхід встановленого земельним законодавством порядку щодо проведення конкурсних торгів все ж таки був укладений і не визнавався недійсним.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтями 3, 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до статей 24 та 25 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони договору оренди досягли усіх істотних умов договору оренди, скріпили його підписами, не заперечували проти укладеного договору та здійснювали його виконання.

Так, на виконання умов договору відповідач проводила орендну плату (заборгованість відсутня), вживала заходи щодо покращення якості грунтів та створила фермерське господарство "Долішнє поле", якому дала згоду використовувати земельну ділянку для вирощування зернових культур, зокрема, засіяти гречкою на площі 7 га, що підтверджено матеріалами справи. (а.с.117, 128-131, 163-174 ); факт посіву зерновою культурою (гречкою) підтверджено фототаблицею на (а.с.131) .

З листа Долинської ОДПІ вбачається, що ОСОБА_3 господарства "Долішнє поле" зареєстроване в єдиному реєстрі юридичних осіб 29.08.2016 рокуза №0000347 та взято на облік в Долинське ОДПІ. (а.с.182).

Наведене спростовує доводи позовних вимог про те, що відповідач, порушивши істотні умови договору, використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, оскільки не створила фермерське господарство та не здійснює будь-яку діяльність, пов'язану з виробленням сільськогосподарської продукції на земельній ділянці, наданій їй в оренду.

Іншою підставою на підтвердження доводів щодо нецільового використання земельної ділянки прокурор та позивач вважають те, що на значній частині земельної ділянки виявлені промислові відходи ПАТ "Шкіряник", земельна ділянка є забур'яненою та залісненою внаслідок невикористання її для сільськогосподарського виробництва.

Однак і ці доводи не знайшли свого підтвердження в суді.

Статтею 5 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Раціональним вважається таке використання сільськогосподарських земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Так, відповідно до ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження факту нецільового використання земельної ділянки, тобто не для ведення фермерського господарства, а для зберігання промислових відходів ВАТ "Шкіряник" надано єдиний доказ : акт обстеження земельної ділянки від 29.06.2016 року (а.с.44).

Однак в акті взагалі не вказано про те, що земельна ділянка засмічена промисловими відходами ПАТ "Шкіряник", а тільки викладено, що під час обстеження ділянки виявлено, що ОСОБА_1 виорано та засіяно гречкою земельну ділянку, площею приблизно 5,0 га із 10 га. Виорана ділянка частково засмічена побутовими відходами, а решта території поросла багаторічними травами, кущами та чагарниками (а.с.44 ).

Але, дослідивши вказаний акт обстеження земельної ділянки, суд враховує доводи відповідача про те, що такий акт обстеження складений без її участі на підставі листа Калуської місцевої прокуратури та в присутності заступника керівника вказаної установи , за підписом якого подана позовна заява до суду і тому не є належним доказом.

Окрім того, слід вказати на те, що державний нагляд у сфері землеустрою здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 16 серпня 2013 року № 503 повноваження стосовно дотримання вимог проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь покладено на Державну інспекцію сільського господарства України та її територіальні органи (п. 19 розділу 2 наказу).

Відповідні акти перевірки щодо цього питання, де б були зафіксовані порушення з боку відповідача в організації сільськогосподарського виробництва і впорядкування сільськогосподарських угідь в матеріалах справи відсутні.

Позивач та прокурор до Державної інспекції із заявами про недотримання відповідачем ефективного ведення сільськогосподарського виробництва, охорони земель та вимог дотримання сівозміни рослин не зверталися, а наданий ними акт, який складений у присутності депутата та працівників міської ради, не є доказом недотримання сівозміни та зниження якості землі, оскільки складений не уповноваженим на це органом.

Разом з тим, на противагу цьому доказу відповідач надала інформацію Івано-Франківської філії ДУ "Держгрунтохорона" Міністерства аграрної політики та продовольства України , з якого вбачається, що у 2013 році (на момент укладення договору оренди) проведено агрохімічне обстеження та видано агрохімічний паспорт поля- спірної земельної ділянки та шляхом відібрання грунтових проб і лабораторних вимірювань визначено оцінку якості грунтів земельної ділянки, яка базується на показниках її родючості та становить 33 бали, що відповідає категорії низької якості. У 2016 році за повторним зверненням фахівцем-грунтознавцем було відібрано проби грунту та відправлено в лабораторію для визначення п"яти основних показників, що впливають на родючість грунту. На основі проведених досліджень встановлено факт покращення агрохімічних показників і зроблено висновок, що землекористувач за три роки покращив стан родючості земельної ділянки, про що свідчать основні показники, а саме : порівняно з 2013року підвищився вміст гумусу в орному шарі : /(з 3,04 % у 2013 році до 3,67 % у 2016 році), вміст рухомих сполук фосфору ( з 7 мг/кг ґрунту до 39 мг/кг ґрунту), вміст рухомих сполук калію з 81 мг/кг ґрунту до 86 мг/кг ґрунту), на рівні 2013 року, тобто дуже низької забезпеченості залишився вміст лужногідролізованого азоту рН сольове ґрунту підвищилось з 4,4 до 4,9, тобто відбувся перехід ґрунтів із категорії сильнокислих в середньокислі, що позитивно впливає на родючість земельної ділянки (а.с.115-126, 145).

Отже, на думку суду, позивач та прокурор не надали належних доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач допустила істотне порушення умов договору (п.1, 31), а саме, що вона не створила фермерське господарство, не зберігає стан об'єкту оренди у відповідності до умов договору, нею погіршено стан орендованої земельної ділянки і не зберігається родючість ґрунтів (є забур'яненою та залісненою внаслідок невикористання її для сільськогосподарського виробництва), а використовує земельну ділянку для зберігання промислових відходів ВАТ "Шкіряник", хоча за приписами ст.60 ЦПК України це є їх обов"язком.

При цьому, правом на проведення відповідної судової експертизи вони не скористалися, незважаючи на те, що судом таке право роз"яснено.

Окрім того, прокурор після з"ясування судом всіх обставин справи та перевірки їх доказами вказав, що ним подано всі докази на підтвердження заявлених вимог і не заперечував щодо переходу до судових дебатів та завершення розгляду справи.

Що ж стосується посилання прокурора в позовній заяві на застосування правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року в справі №6-1998 цс15, то слід звернути увагу на те, що в даному спорі судом встановлені інші обставини справи та не доведено факт використання земельної ділянки орендарем не за цільовим призначенням, тоді як в справі, що переглядалась Верховним Судом України як раз доведено факт тривалого невикористанням земельних ділянок сільськогосподарського призначення орендарем, що призвело до порушення режиму використання земельних ділянок, забурянення і заліснення.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не було надано жодного належного та допустимого доказу, що могло стати підставою для розірвання договору в односторонньому порядку в силу положень ч. 2 ст. 651 ЦК України, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного ст. 5,125,126,141,143 ЗК України, ст.3, 204, ч.1 ст.525, 526, ч. 2 ст.598,ст. 627, 628, 638, 651 ЦК, ст.24,25, ч.1 ст.32 ЗУ "Про оренду землі", керуючись ст.3,10, 15,59,60, 208, 212, 215, 218, 223 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В позові Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 господарство "Долішнє поле" про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ ГОЛОВЕНКО О.С.