АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/1604/16-ц
Провадження № 22-ц/792/657/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року,

встановила:

В січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування після померлого 18.11.2015 року ОСОБА_5

На обґрунтування позову зазначила, що після смерті ОСОБА_5, який був її сином, відкрилася спадщина за законом. Дружина покійного, ОСОБА_1, ухилялася від обовязку по його утриманню та догляду, постійно проживала окремо від чоловіка, в іншому населеному пункті, хоча син потребував постійного стороннього догляду в звязку із захворюванням та інвалідністю.

В квітні 2016 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов, в якому просила усунути ОСОБА_3 від спадкування після смерті її чоловіка, ОСОБА_5, оскільки відповідач, будучи матірю покійного, не піклувалася про його стан здоровя, не допомагала йому матеріально. Хоча покійний ОСОБА_5 був інвалідом та тяжко хворів, однак надавав відповідачу фінансову допомогу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.01.2017 року позов ОСОБА_3 було задоволено. Усунуто ОСОБА_1 від права на спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті ОСОБА_5, який помер 18 листопада 2015 року. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1В на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. та 702,93 грн. судових витрат на користь ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому зазначила, що судом не було враховано ту обставину, що вона, як дружина покійного ОСОБА_5, постійно допомагала йому та надавала усю необхідні допомогу, зокрема, що стосується лікування та отримання соціальної допомоги на придбання ліків хворого чоловіка. Вона дійсно проживала з покійним окремо, в приватному будинку, оскільки у неї четверо дітей, а ОСОБА_5 проживав в квартирі разом зі своєю колишньою дружиною, між ними склалися негативні стосунки, тому їх спільне проживання фактично було неможливим. Крім того, судом не було надано належної оцінки висновку комісійної судово-медичної експертизи №110 від 24.11.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_5, хоча і перебував у лежачому стані через отриману травму хребта та ушкодження спинного мозку, не перебував у повністю безпорадному стані, оскільки у нього залишилася здатність рухати верхніми кінцівками та була збережена функція органів зору та чуття.

В суді апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу.

Представники ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та підтримали рішення суду.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення позовних вимог ОСОБА_3, в звязку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 5 статті 1224 вказаного Кодексу встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з розясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобовязана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку. Правило частини пятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобовязані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути предявлена особою, для якої таке усунення породжує повязані зі спадкуванням права та обовязки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була матірю ОСОБА_5, померлого 18.11.2015 року.

ОСОБА_1 з 07.03.2012 року і до дня смерті ОСОБА_5 18.11.2015 року перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі.

За життя спадкодавцем ОСОБА_5 заповіт складено не було. Після його смерті відкрилася спадщина за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом в даному випадку є ОСОБА_3, матір спадкодавця та ОСОБА_1, його дружина.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя потребував постійного стороннього догляду в звязку з травмою хребта, однак його дружина, ОСОБА_1, ухилялася від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця.

Однак такий висновок суду є помилковим в частині ухилення ОСОБА_1 від обовязку щодо утримання ОСОБА_5

Зі змісту медичної документації, пояснень сторін та свідків вбачається, що в 1984 році ОСОБА_5 отримав важку травму хребта, з 2011 року йому встановлено 1 групу інвалідності.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №110 від 24.11.2016 року, внаслідок отриманої травми хребта, ушкодження спинного мозку, ОСОБА_5 перебував у лежачому стані та постійно потребував сторонньої допомоги, повністю у безпорадному стані не перебував, оскільки у нього залишилася здатність рухати верхніми кінцівками та була збережена функція органів зору та органів чуття. Дане захворювання у вигляді стійких залишкових явищ травми хребта у вигляді порушення функції тазових органів та нижнього парапарезу (паралічу нижніх кінцівок), яке обмежувало функцію руху, можна вважати тяжким.

З даних медичної карти ОСОБА_5 вбачається, що він протягом 2015-2016 років неодноразово проходив курс лікування в стаціонарному режимі Хмельницької міської лікарні в звязку з ускладненнями, викликаними травмою хребта, фіксувалися численні пролежні в звязку з лежачим способом життя, нагноєння ран, операції з приводу заміни окремих уражених ділянок тіла, хірургічна пластика.

Отже, в результаті тяжкої хвороби та інвалідності, з 2011 року і до самої смерті ОСОБА_5 потребував постійного стороннього догляду, піклування та допомогти, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, оскільки був не спроможний самостійно пересуватися, у нього були повністю не функціональними нижні кінцівки.

Матір спадкодавця, ОСОБА_3 у вказаний період була особою похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2012 року їй встановлено 2 групу інвалідності, в звязку з чим не могла забезпечити необхідні умови для проживання свого сина, і фактично не здійснювала догляду за ним, що в суді апеляційної інстанції підтвердили представники ОСОБА_3

ОСОБА_1 з 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, однак постійно проживала окремо від нього, в іншому населеному пункті, в приватному будинку з чотирма дітьми від шлюбу з іншим чоловіком.

Обєктивних даних, які б свідчили про навмисне ухилення ОСОБА_1 від догляду та утримання свого чоловіка, ОСОБА_5, справа не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів.

Сам по собі факт окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 протягом всього періоду перебування у зареєстрованому шлюбі не дає підстав для висновку про ухилення апелянта від виконання своїх обовязків по догляду за хворим чоловіком.

Як слідує з матеріалів справи, що також було підтверджено сторонами в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 періодично перебувала у квартирі АДРЕСА_1, в якій постійно проживав ОСОБА_5, здійснювала за ним догляд, забезпечувала продуктами харчування та необхідною медичною допомогою.

Неможливість спільного проживання апелянта та спадкодавця в одному житлі було зумовлено обєктивними факторами, як-то: проживання ОСОБА_5 в двохкімнатній квартирі спільно з колишньою дружиною, з якою в нього склалися тривалі неприязні стосунки, наявність у ОСОБА_1 чотирьох дітей, необхідністю за станом здоровя спадкодавця проживати в м. Хмельницькому з метою отримання невідкладної медичної допомоги.

На підтвердження цього свідчить, зокрема, довідка голови Олешинської сільської ради Хмельницького району від 02.08.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 і до складу її сімї, крім чотирьох дітей, входив також чоловік, ОСОБА_5, який не був зареєстрований за вказаною адресою, однак проживав (а.с. 29); отримання апелянтом 5000 грн. допомоги з обласного бюджету на лікування хворого чоловіка в 2015 році (а.с.32).

Слід також врахувати, що оскільки ОСОБА_5 за життя потребував постійного стороннього догляду в звязку з тяжким захворюванням, якого, як пояснили сторони, його матір, ОСОБА_3 та інші особи не надавали, тому твердження ОСОБА_1 щодо догляду за покійним чоловіком, з урахуванням доказів, які містяться в справі, необхідно визнати прийнятним.

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про відсутність обєктивних даних, які б вказували на прояв з боку ОСОБА_1 дій або бездіяльності, що свідчили б про її ухилення від виконання обовязку по утриманню спадкодавця, свого чоловіка, ОСОБА_5, тому настання негативних наслідків для спадкоємця, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, в даному випадку необхідно визнати необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також припустився помилки, оскільки стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 702,93 грн. судових витрат по оплаті судової експертизи, однак жодних обєктивних даних щодо понесення цих витрат позивачем матеріали справи не містять. Рахунок №13 від 28.11.2016 року на суму 702,93 грн. свідчить лише про вартість цієї експертизи, а не про її сплату та особу платника.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія 39