Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/5649/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/778/1470/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Волчановій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, протягом часу розгляду справи розмір позовних вимог було збільшено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 03.02.2014р. між ним та ДП «Придніпровська залізниця» в особі начальника відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо «Запоріжжя-1» було укладено контракт № 3029 про прийняття його на роботу провідником пасажирського вагону резерву провідників. Строк дії контракту встановлено з 03.02.2014р. по 03.02.2015р.

05.06.2014р. було укладено додаткову угоду до контракту, якою контракт викладено у новій редакції.

15.12.2014р. укладено додаткову угоду, якою продовжено термін дії контракту до 03.02.2016р.

18.12.2015р. укладено додаткову угоду, згідно якої викладено нову назву роботодавця в преамбулі контракту, а також продовжено дію контракту до 03.02.2018р.

27.09.2016р. позивачу було вручено копію наказу (розпорядження) № 957/ОС від 27.09.2016р. в.о. начальника Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) за п. 7 ст.40 КЗпП України.

Підставою звільнення, як зазначено в наказі, є пояснювальна записка ОСОБА_3, подання в.о. начальника депо від 22.09.2016р., згода профкому протокол № 11 від 22.09.2016р., медична довідка № 002323 від 19.09.2016р.

Позивач вважає подання в.о. начальника депо від 22.09.2016р., згоду профкому протокол № 11 від 22.09.2016р., медичну довідку № 002323 від 19.09.2016р. незаконними, такими, що не відповідають дійсним обставинам, оскільки він не порушував умови контракту та трудового законодавства, не зявлявся на роботу в нетверезому стані.

Так, 18.09.2016р. при прямуванні потягу № 119-120 «Запоріжжя-Львів» він був провідником вагону 18. На телефон лінії контакт-центру ПАТ «Укрзалізниця» надійшла скарга про нібито знаходження провідників потягу у нетверезому стані.

В звязку з даною скаргою, начальником потягу на станції Тернопіль була викликана чергова по станції для проведення огляду на стан алкогольного спяніння безпосередньо у потязі, про що було складено Акт від 19.06.2016р. Відповідно до даного Акту, він знаходився у тверезому стані.

По прибутті на станцію Львів він у супроводі працівників поліції та чергового вокзалу Львів пройшов огляд у медпункту станції, де також було складено акт, в якому зазначено що він не був у стані алкогольного спяніння.

На пропозицію працівників поліції пройти перевірку у медичному закладі м. Львів, а саме, у Львівському обласному державному клінічному наркологічному диспансері для підтвердження відсутності стану алкогольного спяніння, він дав згоду. Під час складання висновку від 19.09.2016р. № 002323 він не був з ним ознайомлений, оскільки поспішав на потяг, який мав відходити від станції Львів за 15 хвилин. Позивач вважає, що викладене у висновку не відповідає дійсним обставинам, у ньому не має жодного посилання на те, що огляд на стан алкогольного спяніння робиться за направленням роботодавця. Також, структурний підрозділ «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» незаконно отримав інформацію, що містить лікарську таємницю, а також порушено законодавство про захист персональних даних.

Крім того, зазначав, що в звязку з незаконним звільненням йому завдано моральну шкоду, яка полягає в наступному: порушились його нормальні життєві звязки, порушені стосунки з близькими людьми, через відсутність заробітку він та його родина опинились в скрутному матеріальному становищі, а тимчасову роботу знайти неможливо через підставу його звільнення.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 954/ОС від 27.09.2016 року про припинення трудового договору (контракту) в.о. начальника Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- поновити його на посаді провідника пасажирського вагону резерву провідників Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 48 337,08 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства і підстави для поновлення його на роботі відсутні.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22.06.1982 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04.02.1994р.) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Звільнення є одним із видів дисциплінарних стягнень (ст. 147 КЗпП України).

Положеннями ст. 40 КЗпП України визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Пунктом 7 частини 1 цієї норми визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 зі змінами, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 03.02.2014р. працював на посаді провідника пасажирського вагону на підставі укладеного контракту № 3029 та наказу № 70/ос від 03.02.2014р. (а.с. 13-14, 46).

У подальшому дія строку контракту була продовжена до 03.02.2015р., 03.02.2016р., 03.02.2018р. та викладено назву роботодавця в новій редакції: структурний підрозділ «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», відповідно до додаткових угод до контракту № 3029 №№ 2, 3, 4 (а.с. 15-18, 19, 20).

18 та 19 вересня 2016р. позивач виконував трудові обовязки працював провідником 18 вагону потягу № 119/120 сполученням «Запоріжжя-Львів».

На телефон контакт-центру ПАТ «Укрзалізниця» надійшли скарги на те, що провідники вказаного потягу знаходяться в стані алкогольного спяніння.

У звязку з чим, начальником потягу на станції Тернопіль була викликана чергова по станції для проведення огляду на стан алкогольного спяніння безпосередньо у потязі, про що було складено Акт від 19.06.2016р. Відповідно до даного Акту, позивач знаходився у тверезому стані (а.с. 22-23).

По прибуттю до ст. Львів до вагону № 18 потягу № 119/120 сполученням «Запоріжжя-Львів» підійшли працівники поліції, чергова по вокзалу ст. Львів та супроводили ОСОБА_3 до медпункту для встановлення факту алкогольного спяніння. Згідно акту, складеному у медпункті вокзалу Львів, у позивача алкоголь складає 0,2%, що є нормою (а.с. 24-25).

Отже, 19.06.2016р. черговим лікарем медичного пункту вокзалу станції Львів ОСОБА_4 в присутності зав. медичним пунктом ОСОБА_5 було проведено огляд на виявлення ознак алкогольного спяніння ОСОБА_3, який був доставлений на медичний пункт для освідчення черговим по вокзалу станції Львів в супроводі наряду поліції. За результатами проведеного огляду та проби на апараті «Алконт-01» ознак вживання алкоголю не виявлено. Обладнання, яким проводився огляд, сертифіковане. Дії медичного персоналу відповідають вимогам п. 3.2.14 розділу ІІІ Загального положення про медичний пункт залізничного вокзалу, затвердженого заст. начальника Укрзалізниці 26.03.2007р.

До вказаного акту долучено копія витягу з Загального положення про медичний пункт залізничного вокзалу, затвердженого заст. начальника Укрзалізниці 26.03.2007р., копія запису в амбулаторному журналі від 19.09.2016р. № 213 о 12.40 год., копія свідоцтва про державну реєстрацію медичного виробу аналізатору вмісту парів алкоголю «Алконт», сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки на зазначений медичний виріб, виданого 27.10.2010р., гарантійні зобовязання на вказаний медичний виріб, дата виготовлення 31.03.2016р., гарантійний термін експлуатації товару 12 місяців (а.с. 147-152).

Після цього працівниками поліції було запропоновано позивачу отримати висновок у Львівському обласному державному клінічному наркологічному диспансером, на що він дав свою згоду. В диспансері лікарем ОСОБА_6 був наданий висновок № 002323 від 19.09.2016р. о 14.10 год. про алкогольне спяніння ОСОБА_3 0,81% (а.с. 27-28, 68, 156).

Відповідно до п. 1.7 наказу Мінохорони здоровя СРСР від 08.09.1988р. № 694 «Про заходи з подальшого вдосконалення медичного освідування для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння» медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану спяніння робиться в наркологічних диспансерах (відділеннях, кабінетах) та в інших лікувально - профілактичних установах.

Згідно п. 2 Тимчасової інструкції про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану спяніння, затвердженої Мінохорони здоровя СРСР від 01.09.1988р. № 06-14/33-14 медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану спяніння проводиться в спеціалізованих кабінетах наркологічних диспансерів (відділень) лікарями психіатрами-наркологами та у лікувально-профілактичних установах лікарями психіатрами-наркологами та лікарями інших спеціальностей, які пройшли підготовку.

Проведення обох медоглядів позивача 19.06.2016р. черговим лікарем медичного пункту вокзалу станції Львів та лікарем Львівського обласному державного клінічного наркологічного диспансеру відповідає вимогам щодо проведення таких медоглядів.

Проте, висновки є різними, за першим не встановлено алкогольного спяніння, за другим встановлено. Однак, до огляду на виявлення ознак алкогольного спяніння, що проведений у медичному пункті вокзалу станції Львів, додані всі необхідні документи, які дають можливість пересвідчитись яке саме дослідження та яким медичним виробом було здійснено, надано сертифікат та гарантійні зобовязання на зазначений медичний виріб (а.с. 147-152).

Отже, позивачем надано належний та допустимий доказ на спростування факту його перебування на роботі в нетверезому стані, відповідну оцінку якому суд першої інстанції не дав.

До висновку медичного огляду Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру не додано вищеназваних додатків, в той час як позивач категорично заперечував перебування у стані алкогольного спяніння.

27.09.2016р. позивачу було вручено копію наказу (розпорядження) № 957/ОС від 27.09.2016р. в.о. начальника Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Підстава: пояснювальна записка ОСОБА_3, подання в.о. начальника депо від 22.09.2016р., згода профкому (протокол № 11 від 22.09.2016р.), медична довідка № 002323 від 19.09.2016р. (а.с. 12).

З огляду на встановлені обставини, висновок суду про те, що відповідачем достовірно встановлено перебування позивача на роботі в нетверезому стані ґрунтується на припущеннях, відтак, звільнення позивача не можна вважати законним.

У звязку з недоведеністю законності звільнення позивача, наказ (розпорядження) № 957/ОС від 27.09.2016р. в.о. начальника Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) за п. 7 ст. 40 КЗпП України є незаконним.

Разом із тим, позовні вимоги про скасування наказу (розпорядження) № 957/ОС від 27.09.2016р. задоволенню не підлягають, оскільки суд не може перебирати на себе функції інших підприємств, установ чи організацій. Тому позовні вимоги в частині скасування вказаного вище наказу (розпорядження) задоволенню не підлягають.

За вимогами ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, на підставі ст. 235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на роботі на посаді провідника пасажирського вагону Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», з якої його було звільнено.

Далі, за положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу має бути визначений, виходячи з заробітної плати позивача за два місяця перед звільненням.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія враховує довідку № 532 від 10.10.2016р. (а.с. 34), за якою середній заробіток за два останніх місяці до звільнення (липень та серпень 2016 року) складає 12 783,29 грн. (6 194,65 грн. + 6 588,64 грн.). У липні та серпні 2016 року відпрацьовано 44 дні (22 + 22), отже, середньоденний заробіток складає 290,53 грн.

Період вимушеного прогулу з дня звільнення позивача по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі становить 131 робочих дня.

Таким чином, розмір відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становитиме 38 059,43 грн. (131 х 290,53 грн.). Саме цю суму на користь позивача слід стягнути з ПАТ «Українська залізниця».

Отже, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню частково відповідно до вищенаведеного розрахунку.

Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 1, 3, 4, 31 ЦПК України)

Колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Враховуючи, що колегією встановлено факт порушення законних трудових прав позивача, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя, оскільки позивач був змушений звертатися до суду для відстоювання своїх інтересів, обсяг моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад розумності та справедливості, колегія визначила, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 3 000 грн., що є виваженим, справедливим та співмірним зі ступенем та тривалістю моральних страждань, заподіяних позивачу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме, визнання незаконним наказу (розпорядження) № 954/ОС від 27.09.2016 року про припинення трудового договору (контракту) в.о. начальника Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», поновлення позивача на посаді провідника пасажирського вагону Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 38 059,43 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а колегією суддів ухвалено нове рішення, яким його позов задоволено частково, то судовий збір підлягає стягненню з ПАТ «Українська залізниця» в дохід держави.

Так, згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зі змінами (на час подання заяви про збільшення позовних вимог від 26.01.2017р.), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зі змінами судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду оплачується, виходячи з 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, в дохід держави з ПАТ «Українська залізниця» підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, у суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 4 032 грн. (1 920 грн. + 2 112 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ (розпорядження) № 954/ОС від 27.09.2016 року про припинення трудового договору (контракту) в.о. начальника Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Поновити ОСОБА_3 на посаді провідника пасажирського вагону Структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38 059 (тридцять вісім тисяч пятдесят девять) грн. 43 коп.

Виплату заробітної плати провести за вирахуванням податку на прибуток та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у сумі 4 032 (чотири тисячі тридцять дві) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: