У Х В А Л А

судового засідання

11.12.2017 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на дії (бездіяльність) державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Л/о, з участю заінтересованої особи: ОСОБА_1,-

в с т а н о в и в:

Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» звернувся до суду з скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області при винесені постанови за виконавчим провадженням № 51202066 про повернення виконавчого документа стягувачу такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження»; зобов'язати державшого виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області скасувати постанову за виконавчими провадженнями №51202066 від 12.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язати державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області поновити виконавче провадження № 51202066.

В обґрунтування вимог скарги покликаються на те, що у провадженні Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області знаходився на виконанні виконавчий лист № 2/1326/1123/2012 виданий 09.04.2012 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь заборгованості за кредитним договором у сумі 7103,17 доларів США та 9507,58 грн., та судові витрати 662,62 грн. судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви, а всього разом 7103,17 доларів США, та 10 170,20 грн.. 12.12.2016 року старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №51202066. Зазначену постанову вважають неправомірною, оскільки державним виконавцем не вжито всіх заходів для примусового виконання рішення. Просить скаргу задоволити.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання скарги у його відсутності, скаргу підтримує повністю, просить таку задовольнити.

Державний виконавць Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Л/о та ОСОБА_1 в судове засідання не зявились, хоча були належно та вчасно повідомлені про день, час та місце розгляду скарги, а тому суд вважає за можливим розглянути скаргу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що скаргу слід задоволити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 20.02.2012 року Франківським районним судом м. Львова було винесено рішення по справі № 2/1326/1123/2013 на підставі якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 7103,17 доларів США(сім тисяч сто три доларів США 17 центів) та 9507,58 грн.( девять тисяч пятсот сім гривень 58 копійок) та судові витрати у розмірі 662,62 грн.(шістсот шістдесят дві гривень 62 копійок) судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви, а всього разом 7103,17 доларів США(сім тисяч сто три доларів США 17 центів) та 10170,20 грн.( десять тисяч сто сімдесят гривень 20 копійок).

13.02.2014 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ Перший український міжнародний банк на стягувача ТОВ АНСУ за правом грошової вимоги до боржника ОСОБА_1.(Справа № 2/1326/1123/2013)

24.05.2016 року страшим державним виконавцем Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51202066.

12.12.2016 року страшим державним виконавцем Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №51202066 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачен остаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов'язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об'єктивності.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», на який посилався державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Однак, державний виконавець у оскаржувані постанові з порушенням описує обставини п. 7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавчий документ повертається стягувану, якщо транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обовязок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї постанови від 13 грудня 2010 року № 3 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно абз.2 п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних.

Відповідно до ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення;накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника грошових коштів та рухомого майна, державний виконавець має право звернути стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Проте, державним виконавцем не надано суду жодного належного та допустимого показу про те, що ним вжито усіх можливих заходів щодо розшуку майна боржника та те, що у боржника відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Так, державний виконавець не вжив всіх заходів, щодо розшуку майна, на яке можливо звернути стягнення та не перевірено інших джерел про наявність у божника доходів, для того, щоб беззаперечно стверджувати про відсутність у боржника будь-якого майна. При цьому розшук танспорного засобу здійснювався менше одного року з дня його оголошення.

Відповідно до ст.14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили, воно є обовязковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання, однак таких заходів не здійснено.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Аналізуючи наведені вище факти та встановлені судом під час розгляду скарги обставини, дослідивши надані документи на підтвердження вимог, суд приходить до висновку, що держаним виконавцем не вжито належних і допустимих заходів для належного виконання рішення суду, як це передбачено п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України та статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", а тому були відсутні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" до повернення виконавчого листа стягувачу, а тому є наявність підстав для визнання дій стартового державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 щодо внесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №51202066 від 12.12.2016 року неправомірними, в звязку з чим, постанова про повернення виконавчого документа є передчасною, не відповідає вимогам Закону, а тому підлягає скасуванню.

Однак, враховуючи, що в силу вимог ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» - якщо постанова виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця, тому скарга в частині відновлення виконавчого провадження задоволеною бути не може, слід в цій частині скарги відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 14, 210, 383-389 ЦПК України, ст. 129 Конституції України, Законом України Про виконавче провадження, суд

у х в а л и в:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на дії (бездіяльність) державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Л/о, з участю заінтересованої особи: ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати дії стартового державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 щодо внесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №51202066 від 12.12.2016 року неправомірними.

Постанову стартового державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №51202066 від 12.12.2016 року скасувати.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мартинишин М.О.