Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3737/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання права власності на частини квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що його батьку ОСОБА_10 та його дружині ОСОБА_11 належала на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 по 1/2 частині. 19.02.2004 ОСОБА_11 померла, заповіту на належну їй частину квартири не залишила. Спадкоємцями за законом після її смерті був ОСОБА_10 (батько позивача), ОСОБА_5 (син спадкодавиці від першого шлюбу), ОСОБА_9 (дочка спадкодавиці від першого шлюбу, яка спадщину не прийняла). ОСОБА_10 прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини вказаної квартири після смерті дружини, оскільки станом на час її смерті був зареєстрований та проживав у квартирі, але за життя спадкові права не оформив. 01.09.2009 ОСОБА_10 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частин квартири. Заповіту ОСОБА_10 не залишив. Спадкоємцями за законом після його смерті є позивач ОСОБА_6 (син спадкодавця) та ОСОБА_12 (дочка спадкодавця), яка померла 07.10.2015, не прийнявши спадщину. Донька ОСОБА_12 ОСОБА_8 на вищезазначену квартиру не претендує, визнаючи факт прийняття спадщини позивачем. Отже, позивач вважає, що прийняв спадщину у вигляді 3/4 часток вказаної квартири в порядку статті 1268 Цивільного кодексу України, що підтверджується рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2016, а також показаннями свідків. Проте, через відсутність правовстановлюючого документа на квартиру позивач позбавлений можливості оформити спадщину, з огляду на що державним нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (постанова від 13.12.2016).

Просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_10 на час відкриття спадщини 01.09.2009 в квартирі АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на 3/4 частин вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 (том № 1 арк. справи 214216).

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 звернулись до суду із вказаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_11, якій належала 1/2 частина спірної квартири, спадкоємцями за законом є ОСОБА_5 (син померлої) та ОСОБА_9 (донька померлої), яка відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_7 Інша 1/2 частина квартири, що належала ОСОБА_10, є відумерлою спадщиною, оскільки жодна особа у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач за первинним позовом ОСОБА_13 звертався до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, але рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 у задоволенні його позову було відмовлено.

Враховуючи, що позивачі за зустрічним позовом не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, просили визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, яка померла 19.02.2004 (том № 1 арк. справи 5153).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2017 року відмовлено ОСОБА_6, у задоволенні позову. Зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_5, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, яка померла 19 лютого 2004 року. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, яка померла 19 лютого 2004 року. У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови йому в позові та ухвалити нове яким задовольнити у повному обсязі зустрічний позов.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким задовольнити у повному обсязі його позов, відмовивши у задоволенні зустрічних позовних вимогах.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло № 3314 від 16.05.2000, виданого ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожному. Право власності було зареєстровано в БТІ 05.06.2000 (том № 1 арк. справи 8).

19.02.2004 померла ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького обласного управління юстиції 24.02.2004, актовий запис № 1894 (том № 1 арк. справи 9).

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина у вигляді належної їй 1/2 частини вищевказаної квартири. Заповіту ОСОБА_11 не залишила.

Як передбачено статтею 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) З.Г. є такі особи: її чоловік ОСОБА_10 (свідоцтво про укладення шлюбу, видане Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя 15 травня 1987 р., актовий запис № 327 том № 1 арк. справи 114), син ОСОБА_5 (свідоцтво про народження, видане Ленінським р/б ЗАГС м. Запоріжжя 14 червня 1960 р., актовий запис № 674 том № 1 арк. справи 115), донька ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) О.А. (свідоцтво про народження, видане Генічеським відділом ЗАГС Херсонської області, актовий запис № 2 від 29 січня 1957 р. том № 1 арк. справи 127; свідоцтво про одруження, видане Київським відділом РАГС м. Харкова повторно 8 лютого 1999 р., актовий запис № 198 від 10 березня 1979 р. том № 1 арк. справи 128).

За вимогами частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 725/2004, заведеної після смерті ОСОБА_11, у серпні 2004 р. син ОСОБА_11 ОСОБА_5, тобто у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (том № 1 арк. справи 110).

Таким чином, як зазначив суд попередньої інстанції в оскаржуваному рішенні, ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11

У грудні 2008 р. донька ОСОБА_11 ОСОБА_9 звернулась до державного нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_7 онука ОСОБА_11 (том № 1 арк. справи 111). Проте, заява надійшла вже після спливу встановленого законом шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2009 р. у справі № 2-722/2009, яке набрало законної сили 13 березня 2009 р., задоволені позовні вимоги ОСОБА_7, внаслідок чого йому встановлено додатковий строк у три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 (том № 1 арк. справи 118119).

Крім того, станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 ОСОБА_7 був неповнолітнім (свідоцтво про народження, видане Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя 15 травня 1987 р., актовий запис № 691 том № 1 арк. справи 116).

Апеляційний суд Запорізької області в ухвалі від 25 травня 2017 р., прийнятій за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2009 р. у справі № 2-722/2009, якою вказане рішення було залишене без змін, звернув увагу на те, що на час відкриття спадщини 24 лютого 2004 р. позивач ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ще не набув повноліття, а тому за положеннями ч. 4 ст. 1268 ЦК України він вважався таким, що прийняв спадщину, оскільки в порядку ст. 1273 ЦК України від неї не відмовлявся (том № 1 арк. справи 224226).

ОСОБА_10, чоловік померлої ОСОБА_11, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Однак, як випливає зі змісту довідки МКП «Основаніє» від 03.12.2015 № 870, ОСОБА_10 з 24.02.2000 по день смерті 01.09.2009 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 (том № 1 арк. справи 138). Крім того, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2017 р. встановлено, що ОСОБА_10 фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав, був зареєстрований в спадковій квартирі і був співвласником частки цієї квартири (том № 1 арк. справи 224226).

Як визначено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд попередньої інстанції вважав встановленими ті обставини, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 також прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11 у вигляді часток спірної квартири. Тому, після смерті ОСОБА_11 належну їй 1/2 частину спірної квартири успадкували три спадкоємці ОСОБА_10, ОСОБА_5 і ОСОБА_7, по 1/6 частині квартири кожен (1/2 : 3 = 1/6).

19 січня 2017 р. ОСОБА_5 звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 (том № 1 арк. справи 123), проте, постановою державного нотаріуса ОСОБА_14 від 19 січня 2017 р. № 57/02-31 у вчиненні вказаної нотаріальної дії відмовлено у звязку із не наданням документів, що підтверджують право власності на спірну квартиру (том № 1 арк. справи 124).

Також, 21 січня 2017 р. ОСОБА_7 звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 (том № 1 арк. справи 125), проте, постановою державного нотаріуса ОСОБА_14 від 21 січня 2017 р. № 71/02-31 у вчиненні вказаної нотаріальної дії відмовлено з аналогічних підстав (том № 1 арк. справи 126).

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Суд попередньої інстанції встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є такими, що прийняли спадщину, та звернулись до державного нотаріуса з метою її оформлення. Однак, за відсутності умов для одержання в державного нотаріуса свідоцтв про право на спадщину (відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, відсутність можливості одержати дублікат свідоцтва про право власності на житло у звязку зі смертю власників житла), вони позбавлені можливості оформити свої спадкові права. Крім того, право власності ОСОБА_7 також оспорюється позивачем ОСОБА_6 у даній справі. Отже, в даному випадку наявні підстави для застосування статті 392 ЦК України у спірних відносинах.

З огляду на викладене, суд попередньої інстанції прийшов до висновку про те, що за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 необхідно визнати право власності на 1/6 частину спірної квартири за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, частково задовольнивши їх зустрічні позовні вимоги.

ОСОБА_10 до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за життя не звертався, тобто свої спадкові права належним чином не оформив.

1 вересня 2009 р. ОСОБА_10 помер (свідоцтво про смерть, видане Запорізьким міським відділом РАЦС ГУЮ у Запорізькій області 1 вересня 2009 р., актовий запис № 7493 том № 1 арк. справи 131).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини спірної квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3314 від 16.05.2000, виданого ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», та 1/6 частина цієї ж квартири, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_11, але яку належним чином не оформив.

Заповіту ОСОБА_10 не залишив.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 є його син ОСОБА_6, позивач у справі (свідоцтво про народження видане Сталінським рай бюро ЗАГС м. Запоріжжя 14 квітня 1955 р., актовий запис № 939 том № 1 арк. справи 139), а також донька ОСОБА_12 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) В.О., яка померла 7 жовтня 2015 р., не прийнявши спадщини (свідоцтво про смерть видане Міським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції 8 жовтня 2015 р., актовий запис № 6925 том № 1 арк. справи 27). ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12) Н.С. (відповідач за первинним позовом) є донькою ОСОБА_12 (свідоцтво про народження видане Орджонікідзевським відділом ЗАГС 21 травня 1975 р., актовий запис № 941; свідоцтво про шлюб видане відділом ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя 9 квітня 1993 р., актовий запис № 457 том № 1 арк. справи 29).

З матеріалів спадкової справи № 348/2015, заведеної після смерті ОСОБА_10, випливає, що 4 грудня 2015 р. ОСОБА_6 подав державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину (том № 1 арк. справи 130). Однак, постановою державного нотаріуса від 4 грудня 2015 р. № 2841/02-31 ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 з підстав пропуску ним строку на подання заяви про прийняття спадщини (том № 1 арк. справи 144).

ОСОБА_6 вважав, на, що посилається і в апеляційній скарзі, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_10, стверджуючи, що проживав разом зі спадкодавцем у спірній квартирі на момент смерті спадкодавця. Такої ж думки дотримується і ОСОБА_8 (відповідач за первинним позовом, третя особа за зустрічним позовом).

Проте, як зазначив суд попередньої інстанції, вказані доводи позивача ОСОБА_10 та відповідача ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами під час розгляду даної справи.

Так, з довідки МКП «Основаніє» від 03.12.2015 № 870 випливає, що ОСОБА_10 з 24.02.2000 року по день смерті 01.09.2009 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 один (том № 1 арк. справи 138).

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 2-о/337/110/2016, ЄУН 337/3835/16-ц, яким було встановлено факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_6 разом зі спадкодавцем, його батьком ОСОБА_10 на час відкриття спадщини 01.09.2009 в квартирі АДРЕСА_2 (том № 1 арк. справи 152), скасовано ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 р., а заява ОСОБА_10 про встановлення факту, що має юридичне значення залишена без розгляду у звязку із наявністю спору про право (том № 1 арк. справи 217218). Тому, посилання позивача на вказане рішення як на доказ прийняття ним спадщини є неспроможним.

За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2016 р. у іншій справі № 335/11644/15-ц, 2/335/357/2016, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішення набрало законної сили 28 березня 2016 р. (том № 1 арк. справи 99100). Позивач ОСОБА_6 не оскаржував дане рішення суду в апеляційному порядку.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2017 р. у справі № 2-722/2009, на яку посилався суд вище, також встановлено, що ОСОБА_6 вперше звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини тільки у грудні 2015 р., тобто з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України строку. Доказів на підтвердження доводів про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 не надав (том № 1 арк. справи 224226).

Суд попередньої інстанції при цьому не прийняв до уваги, та критично оцінив як докази факту проживання ОСОБА_6 разом зі спадкодавцем ОСОБА_10 на момент його смерті у спірній квартирі показання свідків ОСОБА_15 (сусідка позивача), ОСОБА_16 (сусіда позивача), ОСОБА_17 (дружини позивача).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_10 у встановленому законом порядку не прийняв, а тому підстави для встановлення факту, про який просить позивача, а також, відповідно, для визнання за ним права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_10 у повному обсязі та про часткове задоволення позову ОСОБА_7 та ОСОБА_5 шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/6 частину спірної квартири.

З вказаними висновками повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо невірних висновків суду щодо обставин справи, невірного застосування спадкового законодавства, про те, що територіальною громадою не оспорюється факт його постійного проживання зі спадкодавцем, про те, що його позов не порушує права інших сторін у справі, про доведеність факту прийняття спадщини показами свідків, про порушення судом процесуального законодавства зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави для задоволення свого позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо того, що ОСОБА_10 за життя не прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_11 є безпідставними, оскільки відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2017 р. у справі № 2-722/2009 встановлено, що чоловік спадкодавця ОСОБА_10 фактично прийняв спадщину оскільки постійно проживав та був зареєстрований в спадковій квартирі був співвласником частки цієї квартири (том № 1 арк. справи 224226). Вказаний факт у ході розгляду даної справи не спростовано.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: