У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за клопотанням юридичної особи, яка створена та діє за законодавством Британських Віргінських островів, ? Carlton Trading Ltd та Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна», заінтересована особа Державне підприємство «Готель «Козацький», про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Інституту Торгової палати м. Стокгольм (Королівство Швеція) від 30 вересня 2011 року, за касаційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року та касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року ,
в с т а н о в и л а:
У березні 2014 року Карлтон Трейдінг ЛТД (Carlton Trading LTD) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» звернулися до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заінтересована особа Державне підприємство «Готель «Козацький» (далі ДП «Готель «Козацький»).
Клопотання мотивовано тим, що рішенням Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 30 вересня 2011 року зі змінами, внесеними постановою від 20 жовтня 2011 року, визнано обов`язковим для сторін договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року з урахуванням додаткових угод до нього (додаткова угода № 1 від 02 березня 2001 року; додаткова угода № 2 від 12 січня

2004 року; додаткова угода № 01-А від 21 жовтня 2004 року; додаткова угода № 01-В від 24 грудня 2004 року; додаткова угода № 3 від 07 червня 2007 року; додаткова угода № 4 від 14 травня 2010 року. Визначено, що частка (сумарний пай) ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у спільній діяльності за договором про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між

ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року у цілому складає у грошовому вираженні, відповідно, 29 347 881,13 грн у відсотковому вираженні 40,59 %, 533 000 грн у відсотковому вираженні 0,74 %, 42 407 044 грн у відсотковому вираженні 58,67 %. Визнано, що частки (паї) в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складають відповідно: ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у грошовому вираженні 24 683 769,64 грн, у відсотковому вираженні 39,28 %, Карлтон Трейдінг ЛТД у грошовому вираженні 533 000 грн, у відсотковому вираженні 0,86 %, ДП «Готель«Козацький» у грошовому вираженні 37 615 186 грн, у відсотковому вираженні 59,86 %.
Визнано, що частки (паї) в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 складають відповідно: ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у грошовому вираженні 2 021 662,85 грн, у відсотковому вираженні 43,85 %,

ДП «Готель «Козацький» у грошовому вираженні 2 588 432 грн, у відсотковому вираженні 56,15 %.
Визнано частки (паї) в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , складають відповідно: ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» у грошовому вираженні 2 643 000 грн, у відсотковому вираженні 54,54 %, ДП «Готель «Козацький» у грошовому вираженні 2 203 426 грн, у відсотковому вираженні 45,46 %.
Зобов`язано ДП «Готель «Козацький» обліковувати об`єкти спільної діяльності на окремому балансі (балансі спільної діяльності), як спільну часткову власність ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький».
Уповноважено ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» на ведення загальних (спільних) справ за договором про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон ТрейдінгЛТД та

ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року та зобов`язано

ДП «Готель «Козацький» передати ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» повноваження учасника договору, якому доручено ведення загальних (спільних) справ.
Стягнуто з ДП «Готель «Козацький» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» мінімальний гарантований прибуток з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11 208 380,18 грн, відсотки 492 312,65 грн та на користь Карлтон Трейдінг ЛТД мінімальний гарантований прибуток з урахуванням індексу інфляції у розмірі 204 029,74 грн, відсотки

8 967,33грн.
Визнано, що сторони несуть солідарну відповідальність за сплату арбітражних витрат. У відносинах між сторонами обов`язок виплати арбітражних витрат покладено на ДП «Готель «Козацький» Міністерства оборони України в сумі розміру 90 000 євро та 29 000 шведських крон, в іншій частині на ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» та Карлтон Трейдінг ЛТД солідарно.
Стягнуто з ДП «Готель «Козацький» на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» арбітражні витрати у розмірі 90 000 Євро та

29 000 шведських крон, а на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» витрати на представника у розмірі 95 000 грн,протягом 20 днів з моменту отримання цього рішення.
Заявники просили надати дозвіл на примусове виконання остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма (Королівство Швеція) від 30 вересня 2011 року (у редакції 20 жовтня 2011 року із змінами, внесеними постановою від 20 жовтня 2011 року № 3) у справі V (001/2011) та видати виконавчі листи на його виконання, посилаючись на те, що боржник ДП «Готель «Казацький» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, приймав участь у розгляді справи, отримав копію рішення, проте у добровільному порядку судове рішення не виконує.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

25 червня 2014 року, надано дозвіл на примусове виконання остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма ухваленого 30 вересня 2011 року (в редакції 20 жовтня 2011 року із змінами, внесеними постановою від 20 жовтня 2011 року № 3) у справі

№ V 001/2011 за позовом Карлтон Трейдінг ЛТД, ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» до ДП «Готель «Козацький» Міністерства оборони України.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року.
У касаційних скаргах Фонд державного майна України та Київське квартирно-експлуатаційне управління, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять скасувати ухвали апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Із матеріалів справи вбачається, що не погодившись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року, Фонд державного майна України 21 березня 2017 року подав апеляційну скаргу.
Фонд державного майна України посилався на те, що: рішенням арбітражного суду вирішено питання про права щодо майна, яке перебуває у державній власності; Фонд державного майна України не залучено до участі у справі; справа не була підсудна цьому арбітражному суду відповідно до п.1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»; відсутність іноземного інвестування, що давало б підстави для застосування ст. 26 Закону України «Про режим іноземного інвестування» та розгляду спору закордонним судом; неможливість застосування при вирішенні клопотання положень Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», оскільки згідно із цим Законом він має силу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України; резолютивна частина ухвали не відповідає встановленому законом способу захисту, оскільки в ухвалі зазначено про виконання рішення у частинах, які не визнано та вони не підлягають виконанню.
Одночасно Фонд державного майна України просив поновити строк на подання апеляційної скарги зазначаючи, що участі у справі не приймав, про оскаржувану ухвалу фонду стало відомо тільки 17 березня 2017 року. Зазначав, що положення п. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України застосовано бути не може, оскільки фонд не знав і не міг знати про цю ухвалу суду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» установлено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
За своїм обов`язком Фонд державного майна України має діяти у межах ст. 17 Конституції України і належним чином виконувати обов`язки, у даному випадку з моніторингу стану державного майна (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України»).
Згідно з ч. 3 ст. 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження. Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.
За приписами цієї норми подання органом державної влади апеляційної скарги після спливу річного терміну з дня оголошення оскаржуваного судового рішення виключає порушення та здійснення відповідного апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску вказаного строку. Поновлення ж вказаним органом державної влади встановленого нормами абз. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України строку на апеляційне оскарження допускається лише у межах річного терміну з дня оголошення оскаржуваного судового рішення та здійснюється за наявності підстав для поновлення цього строку.
Зазначене положення закону поширюється на апеляційні скарги подані з 14 січня 2012 року, тобто з дати набрання чинності Законом України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким внесено відповідні зміни до статті 297 ЦПК України.
Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) у рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Положення ч. 3 ст. 297 ЦПК України щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх проголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2054цс16, яка врахована при розгляді касаційної скарги Фонду державного майна України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що строк на подання апеляційної скарги є однаковим як для учасників судового розгляду, так і для інших осіб, які не брали участі у справі, не зважаючи на те, чи вирішено судовим рішенням питання про їх права та обов`язки.
При цьому, встановлений п. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.
Оскільки апеляційна скарга органу державної влади на ухвалу суду подана поза межами річного терміну, то, незалежно від причин поважності пропуску строку на її апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, про що правильно вказав суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі.
З ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року колегія суддів також погоджується з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:
1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;
2) виключено;
3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
2. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
3. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.
4. Суди розглядають справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.
У даному випадку розглядалося клопотанням юридичної особи, яка створена та діє за законодавством Британських Віргінських островів, ? Carlton Trading Ltd та Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна», заінтересована особа Державне підприємство «Готель «Козацький», про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Інституту Торгової палати м. Стокгольм (Королівство Швеція) від 30 вересня 2011 року, не за правилами позовного провадження, а у порядку передбаченому главою 1 розділу VІІІ ЦПК України «Про визнання і виконання рішень іноземних судів в Україні.
При цьому ст. 393 ЦПК України передбачає подання клопотання, вимоги до якого перелічені у ст. 394 ЦПК України. Зазначене клопотання має містити лише дані про особу, яка подає клопотання та божника. Участь інших осіб у розгляді справи не передбачена.
Згідно з ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права та обов`язки суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав та обов`язків, у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.
Зі змісту оскаржуваної ухвали не слідує, що судом вирішено питання про права та обов`язки Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, оскільки по суті правовідносин, що виникли між сторонами, рішення ухвалено Арбітражним інститутом при Торгової палаті міста Стокгольма, а судом загальної юрисдикції лише вирішувалося питання про його визнання і виконання в Україні.
Обґрунтовуючи можливість подання апеляційної скарги Київське квартирно-експлуатаційне управління зазначало, що рішенням Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольма від 30 вересня 2011 року у справі V (001/2011), дозвіл на примусове виконання якого надано оскаржуваною ухвалою, вирішено питання щодо військового майна, яке обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби ЗСУ.
Разом з тим згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у ЗСУ» (далі Закон), військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями ЗСУ.
За змістом ст. 2 Закону, Міністерство оборони України, як центральний орган управління ЗСУ, здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), а також приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ.
Згідно зі ст. ст. 3, 4 вказаного Закону, майно, з моменту надходження до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби ЗСУ.
Таким чином, Київське квартирно-експлуатаційне управління, як окрема юридична особа, у силу своїх установчих повноважень лише веде облік військового майна, зокрема, казарменно-житлового фонду, у порядку, визначеному чинним законодавством. Воно не є власником, розпорядником чи управителем майна, питання щодо якого вирішено Арбітражним інститутом Торгової палати міста Стокгольма у рішенні від 30 вересня 2011 року по справі V (001/2011).
Апеляційний суд правильно зазначив, що в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2014 року, якою надано дозвіл на примусове виконання зазначеного вище рішення, не вирішувалося питання щодо прав та обов`язків Київського квартирно-експлуатаційного управління, як юридичної особи, оскільки зазначене судове рішення не впливає на можливість заявника здійснювати власні повноваження, зокрема, вести облік військового майна.
Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити, а ухвали апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:
Касаційні скарги Фонду державного майна України та Київського квартирно-експлуатаційного управління відхилити.
Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Колегія суддів:
Ситнік О.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.