АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6841/16-ц 22-ц/774/1274/К/17
Справа № 214/6841/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Прасолов В.М.
Провадження №22ц/774/1274/К/17 Доповідач - Барильська А.П.
Категорія - 26 (III)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участі секретаря: Гладиш К.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2;

представника Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» - ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» та публічного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» (надалі - ПрАТ «КЗГО») та публічного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» (ПАТ «КЦРЗ»)про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2010 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 35%, інвалідність не встановлена.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд: стягнути з кожного з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі по 113 100,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «КЗГО» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «КЗГО» на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення з ПАТ «КЦРЗ» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 113 100 грн. посилаючись на те, що п.19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 4 від 28.10.2010 року встановлено як вину ПрАТ «КЗГО», так і вину ПАТ «КЦРЗ» у отриманні позивачем професійного захворювання.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «КЗГО» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, позивач є застрахованою особою та має право на відшкодування завданої шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому ПрАТ «КЗГО» є неналежним відповідачем по даній справі. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами та розмір моральної шкоди необґрунтований.

Крім того, наявність шкідливих факторів є особливістю виробничого процесу на підприємстві, які не можуть бути усунуті роботодавцем у повному обсязі та при прийомі на роботу позивач був повідомлений про ці обставини під підпис.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача - відхиленню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 28 травня 1997 року по 31 жовтня 2001 року позивач працював на ВАТ «КЦРЗ» на посаді обрубувача, а з 1 листопада 2001 року по 16 грудня 2010 року обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом), термообрубувального цеху ЗАТ «КЗГО», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Позивач був направлений на обстеження з підозрою на професійний характер захворювання до Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, де в були виявлені професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба першого-другого ступеня, з периферичним ангіодостоничним синдромом та двобічним плечолопатковим періартрозом першого-другого ступеня та помірними порушеннями трофіки кистей; радикулопатія попереково-крижова L5,S1, справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовими синдромами.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14 жовтня 2010 року встановлена причина професійного захворювання - робота з 01.11.2001 року в ЗАТ «КЗГО», яка характезувалась впливом локальної вібрації, що перевищувала ГДР через недосконалість використовує мого інструмена, а також причини недосконалості технологічного процесу - важкою фізичною працею. Крім того вказаним актом встановлено, що працюючи з 28.05.1997 року по 31.10.2001 року в цій же професії в ВАТ «ЦГЗК» позивач також виконував роботи в умовах перевищення рівнів локальної вібрації і важкої фізичної праці.

Висновком МСЕК від 15 грудня 2010 року позивачу первинно встановлено 35 % стійкої втрати професійної працездатності (25% - вібраційна хвороба, 10% - радикулопатія,) інвалідність не встановлено, з наступним переоглядом 01.12.2011 року (а.с. 48).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача до ПАТ «КЗГО», суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Порушення відповідачем ПАТ «КЗГО» положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.10.2010 року (а.с.6-7), а тому доводи представника відповідача ПАТ «КЗГО» про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу, оскільки останній був під підпис повідомлений про роботу в шкідливих умовах праці, безпідставні.

Спростовуються доводи представника відповідача ПАТ «КЗГО» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач примушений періодично звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило його звичний склад життя та потребує додаткових зусиль для його організації, позивач відчуває постійний страх та безсоння.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи представника відповідача про відсутність обов'язку ПАТ «КЗГО» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки з першого січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», згідно з ч.8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу Законів про працю України, а отримання ним матеріального відшкодування за рахунок соціальних виплат жодним чином не впливає на право звернутися до роботодавця із вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманим з вини роботодавця професійним захворюванням.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ «КЗГО» щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача в шкідливих умовах праці, що перевищували нормативи, на ПАТ «КЦРЗ» та на інших підприємствах, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 60 000,00 грн. до 14 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог до ПАТ «КЦРЗ» суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтвердженого того факту, що професійне захворювання у позивача настало під час його роботи на ПАТ «КЦРЗ».

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що що з 28 травня 1997 року по 31 жовтня 2001 року позивач працював на ВАТ «КЦРЗ» на посаді обрубувача, а з 1 листопада 2001 року по 16 грудня 2010 року обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом), термообрубувального цеху ЗАТ «КЗГО», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14 жовтня 2010 року встановлена причина професійного захворювання - робота з 01.11.2001 року в ЗАТ «КЗГО», яка характезувалась впливом локальної вібрації, що перевищувала ГДР через недосконалість використовує мого інструмена, а також причини недосконалості технологічного процесу - важкою фізичною працею.

Крім того вказаним актом встановлена причина професійного захворювання, а саме: робота позивача з 28.05.1997 року по 31.10.2001 року в цій же професії в ВАТ «ЦГЗК», де позивач також виконував роботи в умовах перевищення рівнів локальної вібрації і важкої фізичної праці.

Висновком МСЕК від 15 грудня 2010 року позивачу первинно встановлено 35 % стійкої втрати професійної працездатності (25% - вібраційна хвороба, 10% - радикулопатія,) інвалідність не встановлено, з наступним переоглядом 01.12.2011 року (а.с. 48).

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивач до ПАТ «КЦРЗ» є помилковим, у звя'зку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача до ПАТ «КЦРЗ» про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 23 ЦК України, враховує ступінь вини підприємства, посадові особи якого не створили належних та здорових умов праці для позивача, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з таким станом його здоров'я, який примушує періодично звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад життя позивача та потребує додаткових зусиль для його організації, час роботи позивача на підприємстві відповідача ПАТ «КЦРЗ» та на інших підприємствах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, повинен бути визначеним у розмірі 6000 гривень. З урахування положень ч.1 ст.1167 ЦК України ця моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем ПАТ «КЦРЗ», діями якого, пов'язаними з порушенням прав позивача на безпечні умови праці, завдана моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача ПАТ «КЦРЗ» в дохід держави підлягає стягненню 551 грн. 20 грн. у рахунок сплати судового збору.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_1 та скасуванню рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПАТ «КЦРЗ», з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_1 зменьшивци цей розмір з 60 000 грн. до 14000 (чотирнадцять тисяч) грн.

Рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до Публічного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, без урахування утримання податку доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» в дохід держави 551 грн. 20 грн. у рахунок сплати судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: