АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ [1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи: Державна іпотечна установа, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Малої Віри Володимирівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») перерахувати кошти в сумі 54 205, 52 грн. на рахунок Державної іпотечної установи ( , рахунок №; МФО 320478, ПАТ АБ «Укргазбанк»; отримувач - Державна іпотечна установа; призначення платежу - оплата за кредитним договором №23-89/12-00350-с-а від 19.12.2012 р.) та стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення платежу у розмірі 5 420, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 грудня 2012 р. між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про іпотечний кредит №23-89/12-00350-с-а.

26 квітня 2013 р. між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір відступлення права вимоги №147, згідно якого відбулася заміна кредитора з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на Державну іпотечну установу.

18 квітня 2016 р., з метою здійснення останнього платежу за кредитним договором, у відділенні №176/03 ПАТ АБ «Укргазбанк» ним було надано касиру ОСОБА_3 аркуш з необхідними реквізитами банківського рахунку Державної іпотечної установи (; рахунок №; МФО 320478, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»; отримувач - Державна іпотечна установа; призначення платежу - оплата за кредитним договором №23-89/12-00350-с-а від 19.12.12). Однак касир запевнила його у тому, що вказані реквізити є вже недійсними. Оскільки рахунок Державної іпотечної установи був відкритий у ПАТ АБ "Укргазбанк", він не став сперечатися з касиром, яка змінила надані ним реквізити на інші, та здійснив грошовий переказ у сумі 54 205,52 грн., що підтверджується квитанцією №16081155 від 18.04.16 р.

Наступного дня, оглянувши квитанцію, він зрозумів, що з вини касира ОСОБА_3, яка з власної ініціативи використала для здійснення грошового переказу інші реквізити, грошова сума була помилково переказана на рахунок ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", замість рахунку Державної іпотечної установи.

19 квітня 2016 р. він звернувся до ПАТ "Укргазбанк" з заявою про повернення помилкового переказу та в подальшому - з вимогою про переказ грошових коштів на рахунок Державної іпотечної установи.

Оскільки внаслідок неналежного виконання відповідачем його доручення на здійснення грошового переказу були порушені його права споживача банківських послуг, у відповідності до п.32.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ АБ «Укргазбанк» перерахувати кошти в сумі 54 205,52 грн. на рахунок Державної іпотечної установи (; рахунок №; МФО 320478, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»; отримувач - Державна іпотечна установа; призначення платежу - оплата за кредитним договором №23-89/12-00350-с-а від 19.12.12 ).

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення платежу у розмірі 5 420, 50 грн.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 596,26 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Мала В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Судові витрати, понесені ПАТ АБ «Укргазбанк», покласти на позивача.

Свої доводи мотивує тим, що судом не взято до уваги, що саме ОСОБА_1 вказав відповідні реквізити, по яких здійснено переказ готівкових коштів. При цьому позивачем не були надані докази того, що саме касиром були замінені реквізити для здійснення платежу.

Для відправки грошових коштів банк прийняв від клієнта заповнений документ, завірений його підписом. Своїм підписом платник підтвердив правильність всіх зазначених реквізитів, суми та призначення платежу.

Статтею 32 п. 32.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 р., встановлено, що банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Згідно Постанови НБУ від 21.01.2004 №22 "Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" відповідальність за достовірність зазначеної інформації несе сам платник.

Якщо платник невірно зазначив рахунок, то він має право звернутися в банк, через який був здійснений переказ коштів. У свою чергу, банк направить повідомлення неналежному одержувачу про помилковий переказ і про необхідність повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення.

Відповідальність за коректність заповнення реквізитів розрахункового документу несе сторона, що оформила цей документ і подала його на обслуговування в банк. Банк відправника перевіряє виключно повноту заповнення реквізитів відповідно до внутрішніх нормативних документів та інструкцій НБУ.

В судовому засіданні представники ПАТ АБ "Укргазбанк" - Мала В.В., Самойленко А.В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що помилковий переказ суми переказу на рахунок неналежного отримувача стався з вини ПАТ АБ "Укргазбанк", що є підставою для покладення на останнього зобов'язання перерахувати суму переказу належному отримувачу та сплатити пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу.

Проте погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено договір про іпотечний кредит №23-89/12-00350-с-а.

26 квітня 2013 р. між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір відступлення права вимоги №147, згідно якого відбулася заміна кредитора з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу.

Відповідно до ст. 32.3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Відповідно до п. 32.3.1 цього Закону, у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов'язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. У противному разі отримувач має право у встановленому законом порядку вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми переказу за рахунок власних коштів, сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення починаючи від дати завершення помилкового переказу, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Відповідно до п.2.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ 21.01.2004 №22, відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку.

Відповідно до п. 2.36 цієї Інструкції, якщо з вини банку кошти зараховані на рахунок неналежного отримувача, то банк зобов'язаний одразу після виявлення своєї помилки перерахувати ці кошти на рахунок отримувача, якому вони призначалися, але внаслідок помилки банку не були зараховані. У разі невиконання банком цієї вимоги отримувач, якому призначалися кошти, має право в порядку, установленому законодавством України, вимагати від банку-порушника сплати пені в розмірі, визначеному законодавством України. Суму цих коштів банк відображає за рахунками дебіторської заборгованості до часу її відшкодування неналежним отримувачем.

Позивач не довів, що маючи намір здійснити погашення кредитної заборгованості, 18 квітня 2016 року він надав касиру реквізити Державної іпотечної установи, при цьому саме відповідальна особа банку помилково здійснила переказ грошових коштів на рахунок неналежного отримувача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Як вбачається з заяви на переказ готівки №16081155 від 18 квітня 2016 року, отримувачем грошових коштів в сумі 54 205,52 грн. вказано: АТ "Банк "Фінанси та Кредит", банк отримувача: Національний банк України ( а.с.119).

Правильність заповнення банком реквізитів вказаного касового документа ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом.

Доказів того, що під час здійснення вказаної касової операції працівником банку було виправлено такі реквізити, як найменування отримувача, суду надано не було.

Позивач також не надав суду доказів того, що починаючи з травня 2013 року він здійснював платежі за реквізитами Державної іпотечної установи і саме вказані реквізити, зазначені в квитанціях на грошовий переказ за лютий та березень 2016 року, ним було надано працівнику банку.

Як пояснила касиру банку ОСОБА_3, яку було допитано судом в якості свідка, для здійснення переказу позивач надав квитанцію річної давнини, де отримувачем був Банк " Фінанси та Кредит". При цьому вона уточнила у клієнта, в який банк він має сплатити кошти та двічі повідомила, що Банк "Фінанси та Кредит" в стадії ліквідації і кошти підуть на рахунок Національного банку України. При цьому клієнт підтвердив, що кошти потрібно сплатити на рахунок Банку "Фінанси та Кредит" (а.с.56).

Покази свідка ОСОБА_6 про те, що її син надав касиру реквізити Державної іпотечної установи, при цьому остання їх повернула та сказала, що знає, куди потрібно сплачувати гроші, не є достатнім доказом на підтвердження вини банку у помилковому переказі суми грошових коштів на рахунок неналежного отримувача.

Та обставина, що після звернення позивача 19.04.2016 р. до ПАТ АБ "Укргазбанк" з заявою про повернення грошових коштів, відповідач негайно повідомив неналежного отримувача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про необхідність повернення помилково здійсненого платежу та 24.05.2016 здійснив електронне повідомлення про помилковий переказ, свідчить про відповідність дій банку вимогам ст. 32.3.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а не про вину останнього у здійсненні помилкового переказу.

Посилання позивача на положення п.32.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", як на підставу для покладення відповідальності на відповідача у виді сплати пені, є необґрунтованими.

Вказана правова норма передбачає відповідальність банку, що обслуговує платника, у випадку порушення ним строків виконання доручення клієнта на переказ.

З огляду на те, що строків виконання доручення клієнта на переказ порушено не було, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування судом норм матеріального права, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до висновку, зробленого Верховним Судом України у справі №6-185цс17 від 06 вересня 2017 р., споживач не звільняється від відшкодування витрат по сплаті судового збору при вчиненні відповідних дій у суді апеляційної інстанції.

За таких підстав, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Малої Віри Володимирівни задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи: Державна іпотечна установа, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 655,89 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №760/14602/16-ц

Апеляційне провадження: № 22-ц/796/10537/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.