АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанкдо ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 21.09.2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості. У звязку з порушенням зобовязання, станом на 23.10.2016 року заборгованість становить 28 873,32 грн., яка складається з: 6841,94 грн. тіло кредиту; 9762,82 грн. відсотки за користування кредитом, 9217,45 грн. пеня за прострочене зобовязання; 1200,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1351,11 грн. штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 21.09.2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості.

При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобовязання не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 23.10.2016 року становить 28 873,32 грн., яка складається з: 6841,94 грн. тіло кредиту; 9762,82 грн. відсотки за користування кредитом, 9217,45 грн. пеня за прострочене зобовязання; 1200,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1351,11 грн. штраф (процентна складова).

Тому, колегія суддів вважає доведеними вимоги банку у зазначеній частині та такими, що підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції встановив, що згідно виписки та меморіальних ордерів, які надані позивачем на обґрунтування обставин, викладених в позові, останній платіж здійснено позичальником 22.05.2013 року, після чого відповідач дій, спрямованих на визнання боргу та виконання зобовязання не вчиняв, строки позовної давності починають свій перебіг в даному випадку з 23.05.2013 року.

У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У відповідності до ст. 256 ЦК України, визначено, що позовна давність це строк, у межа якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

У звязку з чим, суд вважав, що Банк мав право вимоги за зобовязанням у термін до 23.05.2016 року.

А оскільки, відповідно до позовної заяви, ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з зазначеним позовом 08.12.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Тому, суд першої інстанції, на підставі ст. 267 ЦК України, згідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, 6-61 цс 14 від 18.06.2014 року, № 6-95цс14 від 17.09.2014 року, № 6-103цс14 від 24.09.2014 року, № 6-134цс14 від 01.10.2014 року, № 6-167цс14 від 12.11.2014 року за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано обставини справи, які підтверджені належними доказами, які містяться в матеріалах справи та досліджувались судом.

Крім того, за змістом ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст. 264 ЦК України).

Як убачається з наданого суду апеляційної інстанції виписки по особовому рахунку відповідач здійснював періодичні платежі по кредиту, останній самостійний платіж здійснено 21.01.2016 року в розмірі 1000,00 грн. (а.с.74-99).

Зазначені обставини були перевірені колегією суддів.

Оскільки, позивач звернувся до суду 08.12.2016 року, колегія судів приходить до висновку, що позивач звернувся у межах позовної давності.

Натомість, відповідачем не було спростовано наданий розрахунок ні в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафів, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Та стягнення з ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанкзаборгованість за кредитним договором № б/н від 21.09.2010 року станом на 23.10.2016 року у розмірі 27 022,21 грн., яка складається з: 6841,94 грн. тіло кредиту; 9762,82 грн. відсотки за користування кредитом; 9217,45 грн. пеня за прострочене зобовязання; 1200,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, у розмірі 2893,80 грн. (1378 + 1515,80 = 2893,80).

Керуючись ст.ст. 209,303,307,309,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанкзаборгованість за кредитним договором № б/н від 21.09.2010 року станом на 23.10.2016 року у розмірі 27 022,21 грн., яка складається з: 6841,94 грн. тіло кредиту; 9762,82 грн. відсотки за користування кредитом; 9217,45 грн. пеня за прострочене зобовязання; 1200,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанксудові витрати у розмірі 2893,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

ОСОБА_3