Справа №591/2629/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1779/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про стягнення коштів та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на свою користь 291,84 грн. різниці невірно нарахованої плати за послуги з постачання гарячої води та 5000,00 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що у липні 2015 року під час щорічного ремонту трас та котелень у будинках з 07.07.2015 року по 24.07.2015 року, протягом 18 днів була відсутня гаряча вода, тому нарахування повинно було проведено за 13 днів. Однак ТОВ «Сумитеплоенерго» здійснив нарахування за весь місяць, тому невірно нарахована сума становить 99,81 грн. В серпні 2015 року внаслідок аварії у будинку знову не було гарячої води з 03.08.2015 року по 07.08.2015 року (5 днів), що складає 0,6 куб. м, сума 27,73 грн. ((5х120 л) і (0,6х46,21 грн.)). Сума 27,73 грн. не повернута, однак їй було повернуто у вересні 2015 року 60,99 грн. У липні 2016 року під час щорічного ремонту трас і котелень була відсутня гаряча вода з 11 по 29 число місяця (19 днів), що складає 2,28 куб. м, сума 169,77 грн. ((19х120 л) і (2,28х74,46 грн.), але в цьому місяці відповідач повернув лише 89,36 грн. Сума неповернення залишилася 80,41 грн. Позивач неодноразово зверталась до відповідача зі скаргами у зв'язку із зазначеним. Проте її письмові звернення залишалися поза увагою відповідача, тому 22.09.2016 року вона встановила лічильники на гарячу воду в кухню та ванну. Однак на момент встановлення лічильників на них вже були показники - 00000,778 та 00000,692, а після установки лічильників на них виставили показники: 00001,000 та 00001,000. Після відповідних звернень відповідачем були повернуті кошти в вересні 2016 року - 34,51 грн., в жовтні 2016 року - 79,02 грн. Відповідно до приведеного позивачем розрахунку сума переплати становить 291,84 грн., яка є різницею між нарахованою позивачем за вказані періоди сумою у розмірі 555,72 грн. та повернутої їй сумою коштів у розмірі 263,88 грн. Також, вказаними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 93,87 грн. Стягнуто з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач оскаржила рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді Апеляційного суду Сумської області від 05.12.2017р. через неусунення недоліків апеляційна скарга визнана неподаною і повернута заявнику.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення в оскарженій частині та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, в іншій частині рішення залишити без змін, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами про неправильне нарахування відповідач плати за надані послуги з постачання гарячої води. Зазначає, що у період з 13.07.2015 року по 26.07.2015 року гаряче постачання було відсутнє 14 днів, що підтверджує відповідне розпорядження міського голови, тому плата була нарахована за 17 днів правомірно, за інші 14 днів кошті повернуті у серпні на вересні 2015 року. Посилання позивача на відсутність гарячої води у період з 03.08.2015 року по 07.08.2015 року є необґрунтованими, оскільки постачання здійснювалось, протилежного позивачем не доведено. Також є безпідставним посилання позивача на відсутність гарячої води у період з 11.07.2016 року по 29.07.2016 року, оскільки відповідно до розпорядження міського голови №113 від 25.04.2016 року гаряче водопостачання було відсутнє 12 днів (з 18 по 29 липня 2016 року), а відповідно і плата була нарахована вірно, у липні та вересні 2016 року було здійснено відповідний перерахунок. Вказує, що 22.09.2016 року у квартирі ОСОБА_3 ТОВ «Аква-прилад» було встановлено прилади обліку гарячої води, про що було складено відповідний акт та передано його ТОВ «Сумитеплоенерго» із зазначенням показників на приладах: по кухні - 00001,000 та по ванній - 00001,000. Даний акт позивачем не оспорений, до того ж ці два кубічні метри при нарахуванні плати не враховувались. Також, показники лічильників, зазначені у повідомленнях, збігаються з показниками у заявах ОСОБА_3, тому всі нарахування виконані відповідачем без порушень.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити.

Позивач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що всі невірні нарахування, які були проведені позивачу в зв'язку із зазначенням показників у куб. м, а не літрах (дописка відповідачем 0,250 куб. м у повідомленні за І 2017 року на суму 17,41 грн.; 0,290 куб. м - у повідомленні за ІІ 2017 року на суму 20,19 грн.; 0,612 куб. м - у повідомленні за ІV 2017 року на суму 42,61 грн. та сума 13,66 грн. невірно перенесена за період з VІ 2017 року до VІІ 2017 року, а разом сума складає - 93,87 грн.), в подальшому не були відкориговані, що підтверджується обіговою відомістю, акт опломбування не оспорювався та не був скасований, тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з на ступного.

Як вбачається із цивільної справи, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в кв. АДРЕСА_1.

ТОВ «Сумитеплоенерго» є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в м. Суми.

18.08.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Сумитеплоенерго» було укладено договір №252 про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Також встановлено, що 22.09.2016 року у квартирі ОСОБА_3, а саме на кухні та в туалеті, було встановлено засоби обліку гарячого водопостачання.

В судовому засіданні представник «Сумитеплоенерго» пояснив, що зазначені показання в судовому рішенні не підтверджуються представленими підприємством повідомленнями щодо сплати за послуги подачі теплопостачання та гарячої води за січень -квітень 2017р., оскільки показання лічильників гарячої води заносилися згідно показників, які позивач передавала самостійно. Дані повідомлення не свідчать про дописку об'ємів використаної позивачем гарячої води в цих місяцях за місяць і ґрунтуються тільки на її розрахунках.

В березні 2017р. їх представником було виконано виїзд за місцем проживання ОСОБА_3 з метою з'ясування фактичних показників лічильника гарячого водопостачання та вирішення питання про опломбування запірної арматури (за її неодноразовими зверненнями), але позивач на надала доступ до квартири, в зв'язку з чим провести обстеження не було можливості.

Дані заперечення узгоджуються з представленими відповідачем розрахунками нарахування до сплати вартості послуг за вказані місяці 2017р. і спростовують наведені висновки місцевого суду.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено у п.7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач, зокрема, має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 21 цього Закону виконавець зобов'язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості та інше.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Відповідно до п.п. 18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оформлення претензій споживачів до виконавців, а саме: у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведені норми матеріального і процесуального закону, колегія суддів визнає, що місцевий суд передчасно прийшов до висновку про неправильне нарахування позивачу показників об'єктів споживання гарячої води, і як наслідок завищення сум до сплати, а тому його рішення в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення різниці невірно нарахованої плати за послуги з постачання гарячої води.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381,382, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 жовтня 2017 року в оскарженій частині скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про стягнення різниці невірно нарахованої плати за послуги з постачання гарячої води відмовити.

В іншій частині рішення залишається без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.

Судді: