Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2361/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування рішення виконавчого комітету сільської ради та свідоцтва про право власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що є спадкоємцем майна свого батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач є спадкоємцем ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказала, що вона та ОСОБА_2 успадкували частину будинку АДРЕСА_1.

Даний житловий будинок у 1964 році був розділений на два домогосподарства, одне з яких мало статус колгоспного двору та в якому проживали її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_3, інше - відносилось до суспільної групи - робочий двір, в якому проживала ОСОБА_4

До належної батькам частини домоволодіння, яка складала 59,82 % будинку, площею 71,3 кв.м., входили три житлові кімнати: площею 14,7 кв.м., 17,5 кв.м. та 12,4 кв.м, а також інші приміщення. До належної ОСОБА_4 частини домоволодіння, площа якої становила 47,9 кв.м., входила одна житлова кімната, площею 14,6 кв.м., а також допоміжні приміщення.

Незважаючи на те, що її батьки володіли та користувалися більшою частиною будинку, рішенням виконкому Сінгурівської сільської ради № 24 від 12 березня 1990 року «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки» 1/2 частина житлового будинку була оформлена на ім'я матері відповідача - ОСОБА_4 На підставі цього рішення 26 березня 1990 року їй видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку.

На думку позивачки, виконком Сінгурівської сільської ради не мав права приймати рішення про оформлення права власності на 1/2 частину будинку на ім'я ОСОБА_4 та видавати їй відповідне свідоцтво, так як її частка була меншою.

З огляду на вищезазначене, просила визнати недійним та скасувати рішення виконкому Сінгурівської сільської ради № 24 від 12 березня 1990 року «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки» в частині оформлення права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 та свідоцтво на право власності на 1/2 частину вказаного будинку від 26 березня 1990 року, видане на ім'я ОСОБА_4

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що виконком Сінгурівської сільської ради не був наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності та діяв вуспереч Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду із типовими формами облікової документації, затвердженої Наказом Центрального статистичного управління СРСР від 15 червня 1985 року.

Окрім того, суд залишив поза увагою ту обставину, що згідно з матеріалами проведеної у 1987 році первинної інвентаризації її батькам належало 59,82 % спірного житлового будинку. Зазначена обставина також встановлена рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 липня 2013 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, зазначивши, що суд не надав належної оцінки записам у погосподарських книгах.

На думку відповідача та його представника, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки погосподарські книги не містять переліку приміщень у спірному житловому будинку, якими користувались спадкодавці.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що батьки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 1964 року проживали у окремому домогосподарстві, розташованому в АДРЕСА_1, яке мало статус колгоспного двору. У іншій частині цього домоволодіння, яке належало до суспільної групи - робочий двір, проживала ОСОБА_4. Вказана обставина підтверджується довідками виконавчого комітету Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, а також записами погосподарських книг.

Матеріали інвентаризаційной справи містять інформацію про те, що станом на 22 червня 1987 року квартира №1 спірного домоволодіння складалась із коридору площею 4,4 кв.м., , кухні площею 12,8 кв.м., трьох житлових кімнат: площею 15,1 кв.м., 17,6 кв.м. та 12,4 кв.м., а також веранди й ванної кімнати. До квартири №2 належали наступні приміщення: коридор площею 7,1 кв.м., кладова 5,0 кв.м., кухня площею 15,0 кв.м., житлова кімната 15,0 кв.м., веранда та кладова.

Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сінгурівської сільської ради народних депутатів від 12 березня 1990 року на ім'я ОСОБА_4 оформлено право власності на ? частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1. 26 березня 1990 року виконавчим комітетом Сінгурівської сільської ради на її ім'я видано свідоцтво про право особистої власності на ? частину вказаного домоволодіння.

Цього ж дня свідоцтво про право власності на ? частину спірного домоволодіння видано й на ім'я ОСОБА_5.

17 липня 1994 року ОСОБА_5 померла. Спадщину після її смерті прийняв чоловік ОСОБА_3, який 23 березня 2000 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину вказаного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька та 8 листопада 2013 року на її ім'я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. 12 липня 2001 року на його ім'я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину спірного житлового будинку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 липня 2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні частиною житлового будинку та гаражем.

Цим же рішенням задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 та визнано недійсними державні акти про право власності на землю, видані на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_2

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,1464 га, видане на ім'я ОСОБА_2

Додатковим рішенням від 24 липня 2013 року визначено, що розмір фактичної частки спадкодавця ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1, становить 59,82 % , до складу якої входять : коридор ( 4,4 кв.м.), кухня (11,6 кв.м.), три житлові кімнати (14,7 кв.м., 17,5 кв.м., 12,4 кв.м., веранда (7,2 кв.м.), кладова (3,5 кв.м.), що становить квартиру №1, загальною площею 71,3 кв.м.

Визначено, що розмір фактичної частки спадкодавця ОСОБА_4 у спірному житловому будинку становить 40,18 %, до складу якої входять: коридор (7,1 кв.м.), 2 кладових (5,0 кв.м., 26 кв.м.), кухня (13,5 кв.м.), житлова кімната ( 14,6 кв.м.), веранда (5,1 кв.м.), що становить квартиру №2, загальною площею 47,9 кв.м.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15 серпня 2013 року рішення Житомирського районного суду від 19 липня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 липня 2013 року в частині визначення розміру фактичної частки та зазначення приміщень, які належали спадкодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4, скасовано та постановлено нове рішення,- про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28 січня 2014 року спірний житловий будинок поділено в натурі між сторонами.

Так, ОСОБА_2 виділено наступні приміщення: веранду площею 5,1 кв.м., кладову -2,6 кв.м., кімнату - 17,5 кв.м., коридор 7,1 кв.м., кухню 13,5 кв.м., кімнату - 14,6 кв.м., сарай В, гараж Г, вбиральню Ж, ? частину огорожі, що становить 46/100 частин домоволодіння.

Виділено у власність ОСОБА_1 наступні приміщення: веранду площею 7,2 кв.м., ванну - 3,5 кв.м, коридор - 4,4 кв.м., кухню- 12,8 кв.м., кімнату - 12,4 кв.м., кладову-5 кв.м., кімнату - 14,7 кв.м., літню кухню Б, сарай Д, колодязь К, ? частину огорожі, що становить 54/100 частин домоволодіння.

Відповідно до законодавства, яке було чинним на час прийняття спірного рішення та видачі свідоцтва про право власності на ? частину даного домоволодіння, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджували право приватної власності громадян на житловий будинок.

Відповідно до п.3.1 Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої Наказом Центрального статистичного управління СРСР від 15 липня 1985 року №380, при відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені у цій Інструкції, зацікавлена юридична або фізична особа ( установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради народних депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок та видачу свідоцтва про це.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що спірним рішенням виконавчого комітету та видачею свідоцтва про право власності на ? частину даного житлового будинку на ім'я ОСОБА_4 порушені її права.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали проведеної у 1987 році первинної інвентаризації містять інформацію щодо перебування у власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 59,82 % спірного домоволодіння, не спростовують висновків суду, оскільки поділ в натурі житлового будинку між співвласниками на той час проведений не був. ОСОБА_5 та ОСОБА_4, отримавши 26 березня 1990 року свідоцтва про право власності на ? частину домоволодіння кожна, погодились з визначеними частками та за життя не оспорювали їх розмір.

ОСОБА_3, прийнявши спадщину після смерті дружини, також за життя не ставив питання про поділ будинку в натурі, погодившись із визначеною часткою у спірному домоволодінні.

Посилання в апеляційні скарзі на ту обставину, що виконавчий комітет Сінгурівської сільської ради не був уповноважений приймати спірне рішення, не впливають на правильність висновків суду, оскільки зазначене не було підставою позову.

Таким чином, підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: