Провадження 2/235/2314/17
Справа №235/5130/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги та інших належних звільненому працівникові сум, а також моральної шкоди, треті особи Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, ТОВ «Краснолиманське»,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_4 з позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги, вихідної допомоги та інших належних звільненому працівникові сум, а також моральної шкоди, треті особи Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, ТОВ «Краснолиманське». В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що маючи багаторічний стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості України, розірвавши з власної ініціативи трудовий договір з Відповідачем у зв'язку з виходом на пенсію вперше, Позивач після закінчення тривалого проміжку часу досі не отримав одноразову допомогу та інші суми, що належать йому при звільнені з підприємства, тому був змушений звернутися з цим позовом до суду.

Так, згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 КЗпП України, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка.

ОСОБА_5 до відомостей, які є у трудовій книжці на ім'я ОСОБА_4, дата початку заповнення якої 08.04.1983, Позивач має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості:

01.09.1988 Позивача було зараховано на навчання до СПТУ №94 м. Димитрова за професією «Електрослюсар підземний»;

30.06.1989 відраховано з вищезазначеного навчального закладу за закінченням терміну навчання;

06.07.1989 прийнято на шахту ім. О.Г. Стаханова в/о «Красноармійськвугілля» електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті;

26.04.1994 переведено гірничим майстром з повним робочим днем у шахті;

23.11.1994 звільнено за власним бажанням згідно до ст. 38 КЗпП України;

01.12.1994 прийнято до шахти «Красноармійська-Західна № 1» в/о «Красноармійськвугілля» гірським майстром підземним з повним робочим днем у шахті;

23.04.1997 переведено помічником начальника ділянки підземний;

21.11.1997 прийнято до ДВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» гірничим майстром підземним;

23.12.1997 звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України;

26.01.1998 прийнято на роботу в ДХК «Шахта «Краснолиманська» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем ??у шахті;

28.10.2004 звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України;

з 08.11.2004 по 19.11.2004 проходив заняття у навчальному пункті ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1»;

23.11.2004 прийнято заступником начальника ділянки підземний;

29.06.2005 переведено гірничим майстром підземним з повним робочим днем ?у шахті;

16.08.2007 переведено помічником начальника ділянки підземного;

20.02.2008 переведено заступником начальника ділянки підземний;

09.04.2008 переведено начальником ділянки підземний з повним робочим днем ??в шахті;

01.09.2008 переведено у ВАТ «ШУ «Покровське» начальником зміни підземним з 50% із зайнятістю більшості робочого часу в обліковому періоді на підземних роботах;

18.001.2001 звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України;

З 19.01.2011 по 26.01.2011 проходив заняття у навчальному пункті ВП «Шахта ім. О.Г. Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля»;

27.01.2011 прийнято гірничим майстром з повним робочим днем у шахті;

07.02.2011 звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України;

01.03.2011 прийнято до ТОВ «Краснолиманское» гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті тимчасово;

01.05.2011 переведено гірничим майстром підземним з повним робочим днем ??у шахті.

Далі, згідно з відомостями, які відображено у трудовій книжці на ім'я ОСОБА_4, дата початку заповнення якої 25.11.2014, Позивач ще має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості:

25.11.2014 його було прийнято Відповідачем гірським майстром підземним з повним робочим днем у шахті;

06.07.2017 Позивача було звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію за віком.

Таким чином вбачається, що стаж роботи Позивача на підприємствах вугільної промисловості на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля складає більше ніж 20 років.

Згідно до положень п. 12.15 «Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001», працівнику, який має право на пенсію за віком при звільнені з Підприємства, сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. Зокрема, при стажі роботи в галузі понад 20 роківу вигляді не менше трьох середньомісячних заробітків.

Вимоги зазначеного п. 12.15. «Галузевої угоди» також дублюються у п. 8.10 Колективного договору Відповідача.

Але коли Позивача 06.07.2017 було звільнено, йому була нарахована значно занижена одноразова допомога у сумі 30395,40 грн.

Далі, співробітниками Відповідача, на виконання вимог ст. 116 КЗпП України, про нарахування сум, які Відповідач повинен був виплатити Позивачу при звільненні, було надано ОСОБА_4 довідку від 08.08.2017, ознайомившись з якою Позивач прийшов до висновку, що належну одноразову допомогу йому фактично не нараховано.

Згідно затвердженого 11.07.2006 генеральним директором і головою профкому ДП «ВК «Краснолиманська» «Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам ДП «ВК «Краснолиманська», у розділі 1V «Порядку встановлення безперервного стажу роботи», у п. 23 відображено, що основним документом для визначення стажу роботи є трудова книжка. Стаж роботи, який не встановлено записами у трудовій книжці, може бути підтверджено належним чином оформленими довідками, підписаними керівниками підприємств. Такі довідки видаються на підставі документів з обліку особового складу, табелів та інших документів, що підтверджують стаж роботи.

Крім того, згідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу (для призначення пенсій) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993, визначено, що при відсутності відповідних записів у трудовій книжці, трудовий стаж встановлюється на підставі документів, виданих в тому числі за місцем роботи або архівними установами.

А відповідно до абз. 1 п. 20 зазначеного «Порядку» у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості про трудовий стаж, то для його підтвердження приймаються уточнені довідки підприємств, установ, організацій. Згідно до п. 23 цього ж нормативного акту, документи, які подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.

Згідно до п. 3 вищезазначеного «Порядку підтвердження наявного трудового стажу (для призначення пенсій) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи, для підтвердження трудового стажу, то приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В «Індивідуальних відомостях про застраховану особу», в таблицях форми ОК-5, відображено, що застрахований спірний трудовий стаж Позивача визначено протягом з січня 2011 року по липень 2017 року включно.

Крім того, згідно до положень абз. 7 п. 20 вищевказаного «Порядку» зазначено, що у разі, коли підприємства розміщуються в районах проведення АТО (а згідно Розпорядження КМУ №1053-р від 30.10.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО», м. Родинське віднесено до даного Переліку), то спеціальний трудовий стаж підтверджується даними, які є в наявності в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (знову в нашому випадку згідно до додатків форми ОК-5).

Таким чином, згідно матеріалів ОК-5 на імя Позивача вбачається, що страхові внески на нього проводились ТОВ «Краснолиманське» у період з березня 2011 по серпень 2014 року включно. Тобто продовж 3 роки та 6 місяців.

Крім цього встановлено, що коли Позивач продовжував працювати на зазначеному підприємстві у період з 01 вересня 2014 року по 27 листопада 2014 року, то ТОВ «Краснолиманське» вже не сплачувало страхові внески.

Це сталося через те, що Товариство не могло здійснювати свою виробничу і господарську діяльність і станом на вересень-листопад 2014 року працівники підприємства були змушені знаходиться у простої, що підтверджується наданою суду копією наказу по даному Товариству за №187-к.

Підземний стаж роботи Позивача становить більше ніж 20 років, що підтверджується у наданих суду копіях документів (двох трудових книжок та в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу») і відповідно Позивач має право на нарахування та отримання одноразової допомоги у розмірі не менш ніж трьохмісячний середній заробіток.

Її розмір встановлюється наступним чином:

згідно обчислення середньої заробітної плати (далі СЗП) для виплати цієї допомоги за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 розмір одноразової допомоги встановлюється з врахуванням виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (абз. 3 п. 2), а час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду (абз. 5 п. 2), тобто, оскільки Позивача звільнено 06.07.2017, а починаючи з 06.04.2017 по день звільнення Позивач знаходився на лікарняних, тому для обчислення СЗП у даному випадку бралася заробітна плата за січень та березень 2017 року (лютий не зараховується, тому що Позивач був у відпустці) у звязку з тим, що ці два місяці передують події, а саме розрахунку та нарахуванню середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то саме ці періоди і повинні прийматися до уваги під час підрахунку середнього заробітку, відповідно до положень Постанови КМУ №100.

Для розрахунку позивачем бралися відомості про зарплату за спірні місяці, що містяться в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу» та у отриманих Позивачем розрахункових листках, і які склали:

січень 2017 р.14617,17 грн, березень 2017 р. 10329,83 грн.

СЗП = (14617,17 + 10329,83) : 2 міс. = 12473,50 грн.

Що стосується одноразової допомоги, виплату якої передбачено п. 12.15 вищезазначеної «Угоди» та п. 8.10 Колективного договору, Відповідач повинен був виплатити її Позивачу при звільнені у розмірі 37420,50 грн (розрахунок = 12473,50 (СЗП) х 3 міс). Але оскільки Позивачу вже було нараховано та виплачено суму в розмірі 30395,40 грн, то відповідно Відповідач ще повинен нарахувати та виплатити Позивачу недоплачені 7025,10 грн.

Крім того, Позивач, починаючи з 06.04.2017 по день звільнення тривалий час знаходився на лікарняних, що підтверджується наступними документами:

листком непрацездатності серії АГЮ № 275127 за період з 06.04.2017 по 14.04.2017 включно;

листком непрацездатності серії АГЮ № 275308 за період з 15.04.2017 по 24.04.2017 включно;

листком непрацездатності серії АГУ № 329185 за період з 05.05.2017 по 31.05.2017 включно;

листком непрацездатності серії АГУ № 328487 за період з 01.06.2017 по 06.06.2017 включно;

Крім цього, Позивач у проміжку зазначеної тимчасової непрацездатності знаходився у період з 25.04.2017 по 04.05.2017 включно також на лікарняному, але листка про непрацездатність за зазначений спірний період Позивач не має, тому що його було здано Позивачем співробітникам Відповідача, але, згідно з відомостями, які містяться у розрахунковому листку на ім'я ОСОБА_4 за травень 2017 р., в якому у тому числі відображено факт виплати за 10 днів тимчасової непрацездатності, тобто Відповідач визнає факт перебування Позивача на лікарняному в цей період.

Згідно до пунктів 2 та 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ №1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності проводиться за рахунок коштів роботодавця та обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.

Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин.

Крім того, згідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

ОСОБА_5 до ч. 5 п. 4 зазначеного Закону Роботодавець (Відповідач) несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обовязків, визначених цим Законом.

Згідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають стаж понад восьми років у розмірі 100% середньої заробітної плати, а Роботодавець (Відповідач) згодом надав до Фонду недостовірні данні про стаж роботи Позивача, що призвело до незаконного зменшення розміру страхової виплати у розмірі 70% середньої заробітної плати.

Оскільки Позивачу розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у 2017 р.р. було виплачено тільки у розмірі 70% середньої заробітної плати, то згідно з положеннями ст. 16 і 17 зазначеного Закону застрахована особа має право на судовий захист своїх прав та на вирішення спору в судовому порядку.

Розрахунок заборгованості по виплатах за лікарняні наступний:

Відомості про нарахування заробітної плати за 12 місяців бралися як з «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» так і з розрахункових листків Позивача, тобто розрахунок наступний:

по лікарняним у квітні 2017 року, які почалися з 06.04.2017 та Позивач хворів до кінця місяця, для розрахунку бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, а саме:

1. Березень 2017 року10329,83 грн з 22 робочими виходами (відомості за лютий 2017 р. не враховувалися, тому що Позивач був у черговій відпустці);

2. Січень 2017 року14617,17 грн з 20 р.в.;

3. Грудень 2016 року10504,38 грн, з 22 р.в.;

4. Листопад 2016 року10599,38 грн з 22 р.в.;

5. Жовтень 2016 року11120,29 грн з 20 р.в.;

6. Вересень 2016 року9946,34 грн з 22 р.в. (відомості за серпень 2016 р. не враховувалися, тому що Позивач був у черговій відпустці);

7. Липень 2016 року13796,71 грн з 21 р.в.;

8. Червень 2016 року18245,94 грн з 20 р.в.;

9. Травень 2016 року12286,35 грн з 19 р.в.;

10. Квітень 2016 року16338,20 грн з 21 р.в.;

11. Березень 2016 року18266,41 грн з 22 р.в. (відомості за лютий 2016 р. не враховувалися, тому що Позивач був у черговій відпустці);

12. Січень 2016 року22875,14 грн з 19 р.в.;

Загальна сума якої склала 168926,14 грн з 250 р.в. Середньомісячна зарплата за 12 місяців склала 14077,18 грн/міс та 21 р.в.

Таким чином розмір середньоденної заробітної плати наступний: 14077,18 грн : 21 дн. = 670,34 грн/дн.

В результаті цього Позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності у 25 днів на суму 16758,50 грн = 25 дн. х 670,34 грн., тобто Відповідач виплативши спочатку (2142,80 грн + 3214,20 грн) 5357 грн, а потім ще (857,10 грн + 1285,65 грн) 2142,75 грн, усього 7499,75 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 9258,75 грн.

По лікарняним у травні 2017 року, за якими Позивач хворів продовж усього місяця. Для розрахунку також бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, як і при розрахунку за квітень 2017 року.

В результаті цього Позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності в 31 днів на суму 20780,54 грн = 31 дн. х 670,34 грн., тобто Відповідач виплативши спочатку (857,12 грн + 6496,60 грн +1476,50) 8830,22 грн, а потім ще 342,84 грн, усього 9173,06 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 11607,48 грн

По лікарняним за червень 2017 року, за якими Позивач також хворів продовж усього місяця. Для розрахунку також бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, як і при розрахунку за квітень 2017 року.

У результаті цього Позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності в 30 днів на суму 20110,20 грн = 30 дн. х 670,34 грн. ОСОБА_5 виплатив 8859,00 грн, а повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 11251,20 грн

По лікарняному за липень 2017 року для розрахунку також бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, як і при розрахунку за квітень 2017 року.

В результаті цього Позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності в 6 днів на суму 4022,04 грн = 6 дн. х 670,34 грн. ОСОБА_5 виплатив 1771,80 грн, а повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 2250,24 грн

Таким чином, стосовно виплат по тимчасовій втраті непрацездатності, Позивачу продовж 2017 років було не доплачено 34367,67 грн, які повинно бути стягнуто з Відповідача.

Крім того, встановлено, що Позивач не використовував чергову відпустку в 2017 році, за що Роботодавцем йому було виплачено відповідно до ст. 83 КЗпП України грошову компенсацію у розмірі 7635 грн за 20 діб відпустки.

Згідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У звязку з тим, що факт нарахування компенсації за невикористану відпустку стався у липні 2017 року, як і факт нарахування виплат по тимчасовій непрацездатності, тому розрахунок проводиться з однакової середньоденної заробітної плати (розрахунок наводився вище).

Розрахунок недоплаченої компенсації за невикористану відпустку:

670,34 грн х 20 дн. = 13406,80 грн.

Фактично виплачено7635,00 грн.

Таким чином Відповідач повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 5771,80 грн.

ОСОБА_5 до розділу «Спори, що виникають із трудових відносин» Висновків Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за 2010-2011 р.р., встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не було виплачено належні йому суми в день звільнення, якщо він у цей день не був на роботінаступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справипо день ухвалення рішення. У разі не проведення відповідного розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволені позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку він мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (постанови Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі №6-39цс11, від 21.11.2011р у справі №6-60цс11).

Таким чином необхідно стягнути наступну суму за весь період затримки розрахунку:

Весь час затримки всіх виплат складає період з 06.07.2017 (день звільнення) по 05.10.2017 включно (дата складання позову), що дорівнює 92 доби.

Тому середній заробіток за весь період затримки складає:

СЗП = (14617,17 + 10329,83) : 2 міс. = 12473,50 грн.

Середньоденна зар. пл. 12473,50 грн : 21 вих. = 593,98 грн.

593,98 грн х 92 дн. = 54646,16 грн., які підлягають стягненню з Відповідача.

Крім вказаного, незаконними діями Відповідача ОСОБА_4 було спричинено моральну шкоду.

Життя Позивача у результаті не отриманих ним виплат по вихідній допомозі зазнало суттєвих змін, тому що у нього не було достатньо коштів для утримання своєї сімї, і він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно наданої суду копії довідки від 06.07.2017 Позивач після курсу лікування, який тривав більш ніж чотири місяці, пройшов медичну комісію у Покровській ЦРЛ і по стану здоровя йому було протипоказано роботу в підземних умовах, тому і був змушений звільнитися з підприємства. Після чого Позивачу довелося витрачати кошти, які він отримує у вигляді пенсії, на своє лікування, щоб відновити в міру можливості своє здоров'я. При цьому, Позивач, розраховував на отримання від підприємства передбачених йому виплат у вигляді одноразової грошової допомоги, але через протизаконну бездіяльність Відповідача він цю допомогу не отримав, тому Позивач повинен був докладати додаткових зусиль для організації та врегулювання свого життя, утримання членів своєї родини.

Законодавством України не визначено порядку чи системи підрахунку цієї компенсації, але вважає, що відповідним нанесеній Позивачу не матеріальній шкоді буде сума у розмірі 2000 гривень за перенесені страждання від затримки виплати вихідної допомоги та інших належних Позивачу як звільненому працівникові сум.

Крім цього, коли Позивач зіткнувся зі спором з Відповідачем, то потребував правової допомоги, тому звернувся до юридичної фірми «ОСОБА_6 і право», від якої інтереси Позивача представляє адвокат ОСОБА_1.

ОСОБА_5 до положень ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як роз'яснено в п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення чого надане Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката та фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Як роз'яснено у п. 48 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, тощо).

ФОП ОСОБА_6 виконав взяті на себе зобов'язання за договором про надання юридичної допомоги №441 від 15.08.2017, що підтверджується кошторисом № 441від 15.08.2017 на виконання робіт з надання правової допомоги, відповідно до якого загальна вартість послуг фахівця в галузі права складає 4000,00 гривень. Згідно квитанції до прибутково-касового ордеру № 397 від 15.08.2017 Позивач сплатив ФОП ОСОБА_6 3000 гривень, що і склало таким чином судові витрати Позивача.

Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь одноразову допомогу в розмірі 7025,10 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь суму недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 34367,67 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь не виплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5771,80 грн.

Стягнути з Державного підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не проведеного під час звільнення, до дати постановлення рішення, сума якого станом на 05.10.2017 становить 54646,16 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь відшкодування нанесеної йому моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_4 всі судові витрати, які на час звернення до суду становлять 5000 грн.

Позивач до судового засідання не зявився, просив розглядати справи без його участі, за участю його представника, на позовних вимогах наполягає.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. В запереченнях на позов зазначила, що 26.01.1998 р. ОСОБА_4 був прийнятий гірником очисного забою 5 розряду ДП «ВК «Краснолиманська» згідно наказу № 72/к.

28.10.2004р. ОСОБА_4 на підставі його заяви було звільнено за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України згідно наказу № 1484/к від 02.11.2004 р.

25.11.2014 р. ОСОБА_4 був прийнятий на роботу на посаду гірничим майстром підземним з повним робочим днем дільниці №10 ДП «ВК «Краснолиманська» згідно наказу №4978/к.

ОСОБА_7 на підставі його заяви було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ч.1 ст.38 КЗпП України згідно наказу №4819/к.

На момент звільнення його стаж роботи на підприємстві склав 2 роки 7 місяці 11 днів.

10.07.2017р. на адресу підприємства надійшла заява Позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно п.8.10 Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська» та п.12.15 Галузевої угоди, датовану 12.03.2016 р.

Після аналізу доданих до заяви Позивача документів було встановлено, що загальний стаж Позивача у вугільній галузі складає загалом 23 роки 11 місяців 9 днів, а також на ДП «ВК «Краснолиманська» 9 років 4 місяця 15 днів. 08.08.2017 року Відповідачем була надана довідка № 587 від 08.08.2017 р. про нарахування сум при звільненні, що одноразова вихідна допомога буде сплачена згідно п. 12.15 Галузевої Угоди між міністерством промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, де чітко зазначено, що працівник, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і ін.), (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років)

для жінок для чоловіків

-7,5 -10 - одного середньомісячного заробітку;

-12,5 -15 - двох середньомісячних заробітків;

-17,5 -20 - трьох середньомісячних заробітків.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснюється за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100. Одноразова вихідна допомога у звязку зі звільненням по виходу на пенсію, після здійснення обовязкових утримань у сумі 30 395,40 грн. (трьох середньомісячних заробітків) була перерахована Позивачу. Даний факт підтверджується довідкою № 1355 від 12.10.2017 р. Умови п. 12.15 ДП «ВК «Краснолиманська» виконало в повному обсязі.

Умови п. 8.10 Відповідачем згідно заявленої вимоги Позивачем, на момент його звільнення 06.07.2017р., не могли бути виконані, бо, як зазначено в п. 8.10 кол. договору одноразова вихідна допомога (в розмірі три місячного с/заробітку) у звязку зі звільненням на пенсію проводиться за рахунок прибутку підприємства. Згідно звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2017 року зазначено, що прибутку за цей період не було. Даний факт підтверджується довідкою без № від 19.09.2017р.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги Позивача щодо стягнення одноразової вихідної допомоги у звязку зі звільненням по виходу на пенсію у сумі 37420,50 грн. є безпідставними та необґрунтованими. На даний час підприємством проведено з Позивачем повний розрахунок у повній відповідності до норм чинного законодавства України.

Позовні вимоги щодо стягнення недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 34 367,67 грн. також не підлягають задоволенню у звязку з необґрунтованістю.

Згідно норм ст.24 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років у розмірі 50% середньої заробітної плати (доходу), а на час знаходження на лікарняних Позивачем, у Відповідача не було відомостей про страховий стаж більш ніж три роки Позивача.

Приймаючи до уваги той факт, що Позивача було прийнято на роботу 25.11.2014 р. виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності була здійснена у повні відповідності до вимог ст.24 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

На даний час позивачу були виплачені всі належні при звільненні працівникові суми, даний факт підтверджується довідкою № 1355 від 12.10.2017 р.

У звязку з безпідставністю та необґрунтованістю вищезазначених позовних вимог підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України відсутні. Таким чином, вимоги Позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно норм ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, на думку Відповідача, Позивачем не було надано до суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, які б підтверджували факт моральних та психічних страждань. Жодних медичних документів, або інших доказів, які б свідчили про глибину моральних страждань Позивача до суду надано не було.

Представник третьої особи Покровське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, просив розглянути позовні вимоги на розсуд суду. У відзиві на позов зазначив, що відповідно до ст. 21 закону України від 23.09.1999 р. № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених раніше діючим законодавством. Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

ОСОБА_5 до пункту 2 розділу III Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) від 18.06.2014 р. № 10-1 (далі - Положення № 10-1) індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (форма ОК-5) або додатком 2 (форма ОК-7) до цього Положення № 10-1. У формі ОК-5 відображаються дані про суму заробітку для нарахування пенсії та кількість днів страхового стажу за місяцями та сплата страхових внесків на загальнодержавне обов'язкове пенсійне страхування; У формі ОК-7 наводять дані про суму заробітку,, з якої сплачено ЄСВ та кількість днів страхового стажу за місяцями та про сплату єдиного внеску. Для обчислення страхового стажу працівника роботодавцю потрібна інформація про заробіток працівника за 12 місяців перед настанням страхового стажу з якого сплаченої єдиний внесок, та кількість днів страхового стажу. Самостійно роботодавець може отримати відомості щодо застрахованої особи лише за період перебування такої особи у трудових відносинах з ним. Відомості за інші періоди йому може повідомити сам працівник. Слід зазначити, що індивідуальні відомості надаються при пред'явленні паспорта, довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтва про загально-обов'язкове соціальне страхування чи пенсійного посвідчення за місцем проживання.

Обчислення середньої заробітної плати для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, а також оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця здійснюється у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (зі змінами та доповненнями).

Розмір призначення допомоги залежить від страхового стажу (стаття 24 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105 від 23.09.1999р.), зокрема:

1)50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років;

2)60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п'яти років;

3)70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від пяти до восьми років;

4)100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років.

Представник третьої особи ТОВ «Краснолиманське» до судового засіданні не зявився, надав суду клопотання про розгляду справи за його відсутністю з урахуванням пояснень на позов та документів, які додані до клопотання розглянути справу на розсуд суду. З пояснення на позов вбачається, що 05.09.2014р. невідомими озброєними особами відбулося незаконне захоплення ДП «ВК «Краснолиманська» на території якого здійснювала свою господарську діяльність третя особа. Третя особа не має можливості надавати докази про наявність чи відсутність трудових відносин з позивачем. Вважає, що підтвердження наявного трудового стажу позивача може відбуватися згідно вимогам п.20 ППКМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993р., зокрема, стосовно підтвердження періоду роботи на підприємстві третьої особи у відповідності до абз. 7 п. 20 вказаного Порядку, тобто згідно даним з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування.

Виходячи зі змісту наданої довідки Держреєстру ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» форми ОК-5, за позивача, як за найманого робітника, ТОВ «Краснолиманське» вносило страхові внески в період з березня 2011р. по серпень 2014р., а з листопада 2014р. такі внески почало вносити ДП «ВК «Краснолиманська». Тобто можливо припустити, що у товаристві позивач працював з березня 2011р. по серпень 2014р.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно трудової книжки на імя ОСОБА_4, дата заповнення якої 8.04.1983 року працював:

01.09.1988р. - зараховано на навчання до СПТУ №94 м. Димитрова за професією «Електрослюсар підземний»;

30.06.1989р.- відраховано з вищезазначеного навчального закладу за закінченням терміну навчання;

06.07.1989р. - прийнято на шахту ім. О.Г. Стаханова в/о «Красноармійськвугілля» електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті;

26.04.1994р. - переведено гірничим майстром з повним робочим днем у шахті;

23.11.1994р. - звільнено за власним бажанням згідно до ст. 38 КЗпП України;

01.12.1994р. - прийнято до шахти «Красноармійська-Західна № 1» в/о «Красноармійськвугілля» гірським майстром підземним з повним робочим днем у шахті;

23.04.1997р. - переведено помічником начальника ділянки підземний;

21.11.1997р. - прийнято до ДВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» гірничим майстром підземним;

23.12.1997р. - звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України;

26.01.1998р. - прийнято на роботу в ДХК «Шахта «Краснолиманська» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем ??у шахті;

28.10.2004р. - звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України;

з 08.11.2004р. по 19.11.2004р. проходив заняття у навчальному пункті ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1»;

23.11.2004р. - прийнято заступником начальника ділянки підземний;

29.06.2005р. переведено гірничим майстром підземним з повним робочим днем ?у шахті;

16.08.2007р. - переведено помічником начальника ділянки підземного;

20.02.2008р. - переведено заступником начальника ділянки підземний;

09.04.2008р. - переведено начальником ділянки підземний з повним робочим днем ??в шахті;

01.09.2008р. - переведено у ВАТ «ШУ «Покровське» начальником зміни підземним з 50% із зайнятістю більшості робочого часу в обліковому періоді на підземних роботах;

18.001.2001р. - звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України;

З 19.01.2011 по 26.01.2011р.- проходив заняття у навчальному пункті ВП «Шахта ім. О.Г. Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля»;

27.01.2011р.- прийнято гірничим майстром з повним робочим днем у шахті;

07.02.2011р.- звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України;

01.03.2011р.- прийнято до ТОВ «Краснолиманске» гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті тимчасово;

01.05.2011р.- переведено гірничим майстром підземним з повним робочим днем ??у шахті.

Запис про звільнення з ТОВ «Краснолиманське» відсутній (а.с.15-27).

Згідно з відомостями, які відображено у трудовій книжці на ім'я ОСОБА_4, дата заповнення якої 25.11.2014, позивач ще має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості:

25.11.2014р. прийнято до ДП «ВК «Краснолиманська» гірським майстром підземним з повним робочим днем у шахті;

06.07.2017р. -звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію за віком (а.с.28-30).

Таким чином з матеріалів вбачається, що стаж роботи ОСОБА_4 на підприємствах вугільної промисловості на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля складає більше ніж 20 років.

Періоди знаходження ОСОБА_4 на лікарняних підтверджуються листками непрацездатності (а.с.54-57).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 вбачається, що у 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роках ОСОБА_4 працював у ПАТ «ШУ «Покровське», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська», за нього сплачувались страхові внески (а.с.59-61).

ОСОБА_5 до кошторису № 446 від 28.08.2017 року, квитанції до прибуткового ордера ОСОБА_8 сплатив за надання правової допомоги суму у розмірі 5000 гривень (а.с.62-69).

Пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

ОСОБА_5 до п. 20 Порядку 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування.

ОСОБА_5 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Краснолиманське» зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно за п.п.18 п.1 Додатку до розпорядження № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів Україні» м. Родинське Донецької області, де знаходиться підприємство ТОВ «Краснолиманське», входить до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

У вересні та в жовтні 2014 року ТОВ «Краснолиманське» не сплачувало страхові внески. В цей період Товариство не могло здійснювати свою виробничу і господарську діяльність і станом на вересень-жовтень 2014 р. працівники підприємства були змушені знаходиться в простої, що підтверджується копією наказу по даному Товариству за №187-к (а.с.78-85).

Період роботи ОСОБА_4 у ТОВ «Краснолиманська» також підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так свідок ОСОБА_9, суду показав, що знає ОСОБА_9 працював у ТОВ «Краснолиманське» з 2005 по 2014 рік. З позивачем працював з 2011 року, потім пішли на шахту. На ДП «ВК «Краснолиманська» їх прийняли по новій трудовій книжці. Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він працював на ТОВ «Краснолиманське» з 2006 р. по вересень 2014 р. Позивач працював з 2011 року на першій дільниці горним майстром. В 2014 році всією дільницею на шахту.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача про те, що у позивача не достатньо стажу для отримання виплат. Це спростовується матеріалами цивільної справи. Крім того в запереченнях відповідача зазначено, що загальний стаж роботи у вугільній галузі складає загалом 23 роки 11 місяців 9 днів.

На ДП «ВК «Краснолиманська» проведено інвентаризацію трудових книжок, що підтверджується актом від 18.12.2015 року. Під час інвентаризації в приміщенні відділу кадрів виявлені трудові книжки робітників ТОВ «Краснолиманське» в кількості 717 штук (а.с.125). Наказом від 24 грудня 2015 року здійснена видача на руки фізичним особам оригіналів трудових книжок (а.с.126). В тому числі і трудову книжку ОСОБА_4 (а.с.128-129). Тобто в розпорядженні підприємства-відповідача була первісна трудова книжка позивача, в якій наявний трудовий стаж.

Наказом ДП «ВК «Краснолиманське» № 4819/к від 06.07.2017р. звільнено ОСОБА_4 за ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію (а.с. 107).

Згідно довідки від 12.10.2017р. при звільненні ОСОБА_4 виплачені суми: 32843,68 гривень 23.08.2017 року; 9523,73 гривні 31.08.2017 року (а.с.108).

Підземний стаж роботи ОСОБА_4 становить більше ніж 20 років, що підтверджується матеріалами цивільної справи і відповідно він має право на нарахування та отримання одноразової допомоги у розмірі не менш ніж трьохмісячний середній заробіток.

Згідно обчислення середньої заробітної плати (далі СЗП) для виплати цієї допомоги за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 розмір одноразової допомоги встановлюється з врахуванням виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (абз. 3 п. 2), а час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду (абз. 5 п. 2), тобто, оскільки позивача звільнено 06.07.2017, а починаючи з 06.04.2017 по день звільнення позивач знаходився на лікарняних, тому для обчислення СЗП у даному випадку бралася заробітна плата за січень та березень 2017 року (лютий не зараховується, тому що позивач був у відпустці) у звязку з тим, що ці два місяці передують події, а саме розрахунку та нарахуванню середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то саме ці періоди і повинні прийматися до уваги під час підрахунку середнього заробітку, відповідно до положень Постанови КМУ №100.

січень 2017 р.14617,17 грн, березень 2017 р. 10329,83 грн.

Середня заробітна плата = (14617,17 + 10329,83) : 2 міс. = 12473,50 грн.

Виплата одноразової допомоги передбачено п. 12.15 вищезазначеної «Угоди» та п. 8.10 Колективного договору, відповідач повинен був виплатити її позивачу при звільнені у розмірі 37420,50 грн (розрахунок = 12473,50 (СЗП) х 3 міс). Але оскільки позивачу вже було нараховано та виплачено суму в розмірі 30395,40 грн, то відповідно відповідач ще повинен нарахувати та виплатити Позивачу недоплачені 7025,10 грн.

ОСОБА_5 до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року, якім визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, передбачено як вид матеріального забезпечення виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

ОСОБА_5 до статті 22 Закону у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Зазначена допомога виплачується Фондом соціального страхування України застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_5 до статті 24 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років; 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п'яти років; 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п'яти до восьми років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років.

Позивач стверджує, відповідач не заперечує, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачена не в повному обсязі.

Статтею 21 Закону визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

З матеріалів справи вбачається наявність у позивача страхового стажу понад вісім років, тому визначений розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у звязку із хворобою як особі, що має страховий стаж менше 3-х років, не відповідає вимогам законодавства. ОСОБА_5 до ст. 15 Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не донараховані з вини відповідача суми допомоги по тимчасовій непрацездатності підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

ОСОБА_5 до «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого Постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001, цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці).

Згідно абз. 1 п. 3 цього «Порядку» середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на кількість календарних днів зайнятості без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність … відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Позивач, починаючи з 06.04.2017 по день звільнення тривалий час знаходився на лікарняних, що підтверджується наступними документами:

листком непрацездатності серії АГЮ № 275127 за період з 06.04.2017 по 14.04.2017 включно;

листком непрацездатності серії АГЮ № 275308 за період з 15.04.2017 по 24.04.2017 включно;

листком непрацездатності серії АГУ № 329185 за період з 05.05.2017 по 31.05.2017 включно;

листком непрацездатності серії АГУ № 328487 за період з 01.06.2017 по 06.06.2017 включно;

Крім цього, Позивач у проміжку зазначеної тимчасової непрацездатності знаходився у період з 25.04.2017 по 04.05.2017 включно також на лікарняному, але листка про непрацездатність за зазначений спірний період Позивач не має, тому що його було здано Позивачем співробітникам Відповідача, але, згідно з відомостями, які містяться у розрахунковому листку на ім'я ОСОБА_4 за травень 2017 р., в якому у тому числі відображено факт виплати за 10 днів тимчасової непрацездатності, тобто Відповідач визнає факт перебування Позивача на лікарняному в цей період.

Згідно до пунктів 2 та 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ №1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності проводиться за рахунок коштів роботодавця та обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.

Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин.

Крім того, згідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

ОСОБА_5 до ч. 5 п. 4 зазначеного Закону Роботодавець (Відповідач) несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обовязків, визначених цим Законом.

Згідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають стаж понад восьми років у розмірі 100% середньої заробітної плати, а Роботодавець (Відповідач) згодом надав до Фонду недостовірні данні про стаж роботи Позивача, що призвело до незаконного зменшення розміру страхової виплати у розмірі 70% середньої заробітної плати.

Позивачу розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у 2017 р. було виплачено у розмірі 70% середньої заробітної плати, тому згідно з положеннями ст. 16 і 17 зазначеного Закону застрахована особа має право на судовий захист своїх прав та на вирішення спору в судовому порядку.

Позивачу продовж 2017 років було не доплачено 34367,67 гривень, дана сума підлягає стягненню з підприємства-відповідача.

Позивач не використовував чергову відпустку в 2017 році, за що Роботодавцем йому було виплачено відповідно до ст. 83 КЗпП України грошову компенсацію у розмірі 7635 грн за 20 діб відпустки.

Згідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У звязку з тим, що факт нарахування компенсації за невикористану відпустку стався у липні 2017 року, як і факт нарахування виплат по тимчасовій непрацездатності, тому розрахунок проводиться з однакової середньоденної заробітної плати.

Розрахунок недоплаченої компенсації за невикористану відпустку:

670,34 грн х 20 дн. = 13406,80 грн.

Фактично виплачено7635,00 грн.

Таким чином з відповідача треба стягнути 5771,80 гривень.

Оскільки при розгляді справи встановлено, що при звільненні працівника були порушені вимоги ст.116, КЗпП України, своєчасно не проведено розрахунок та відповідачем не доведено відсутність їх вини у цьому, то відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право вимагати виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

ОСОБА_5 до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічне розяснення викладено у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016р. по справі №6-788цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи питання про розмір виплат передбачених ст.. 117 КЗпП України суд виходить з того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Таким чином необхідно стягнути наступну суму за весь період затримки розрахунку:

Весь час затримки всіх виплат складає період з 06.07.2017 (день звільнення) по 14.12.2017р. включно (дата винесення рішення), що дорівнює 162 дні.

Тому середній заробіток за весь період затримки складає:

593,98 грн х 162 дн. = 96224,76 гривень., які підлягають стягненню з відповідача.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що при розгляді справи встановлено, що мало місце порушення передбачених законом прав працівника, що само по собі вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань і що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, є підставою для відшкодування власником або уповноважений ним органом працівнику моральної шкоди. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципами розумності і справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. За таких обставин суд, враховуючі ступінь порушень життєвих стосунків і характер додаткових зусиль для організації життя позивача, характер та тривалість моральних страждань позивача в звязку з затримкою виплати належних працівнику сум, вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 2000 гривень.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_5 до розяснень викладених у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір, згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI, підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати на надання правової допомоги, які відповідно до ст. 79, 84 ЦПК України віднесено до судових витрат. Позивач за надання правової допомоги сплачено 5000 гривень, що підтверджується матеріалами справи, та ці кошти підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Задовольняючі позовні вимоги суд з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір не сплачений позивачем при зверненні до суду з позовних вимог майнового та немайнового характеру у сумі 3522 грн 24 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 59, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 116,117, 213-235 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги та інших належних звільненому працівникові сум, а також моральної шкоди, треті особи Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, ТОВ «Краснолиманське», задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_4 одноразову допомогу в розмірі 7025 (міс тисяч двадцять пять) гривень 10 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_4 суму недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 34367 (тридцять чотири тисячі триста шістдесят сім)гривень 67 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_4 суму не виплаченої компенсації за невикористану відпустку в розмірі 5771 (пять тисяч сімсот сімдесят одну ) гривню 80 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку до дати постановлення рішення в сумі 96224 (девяносто шість тисяч двісті двадцять чотири ) гривні 76 копійки.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (пять тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь держави судовий збір в розмірі 3522 (три тисячі пятсот двадцять дві) гривні 24 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

В судовому засіданні 14 грудня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено протягом пяти днів.

Суддя