Справа № 182/5194/17
Провадження № 2/0182/3488/2017
У Х В А Л А

Іменем України

02.10.2017 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Суддя, розглянувши позовну заяву, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Як вбачається з позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2005 року з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини на тверду грошову суму в розмірі 1200 грн. 00 коп. кожного місяця, яка підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2005 року ОСОБА_2 присуджено стягнення аліментів на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, тобто встановлено спосіб стягнення аліментів, а саме - у відповідній частці від розміру заробітної плати, в той же час чинним законодавством передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення.

Крім того, частиною першою статті 373 ЦПК України, передбачено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

За таких обставин, в даному випадку чинним законодавством не передбачено зміну способу виконання рішення суду в позовному провадженні. Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою з відповідною вимогою, не було враховано, що вирішення процесуальних питань, пов"язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах не підлягають розгляду в позовному провадженні. Однак, позивач не позбавлена можливості відповідно до ст. 110 ЦПК України, звернутись до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України.

За змістом положень пункту другого ч.2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін у спорі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилася від позову.

Виходячи з предмету позову та суб'єктивного складу сторін, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, оскільки на час звернення з цим позовом до суду набрало законної сили рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2005 року, яке ухвалено у цивільній справі №2-3631/1-05 р за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто спір між тими ж самими сторонами та той самий предмет вирішено судом, що зумовлює застосування наслідків, передбачених п.2 ч.2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись п.2 ч.2 ст.122, ст.ст. 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом пяти днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: ОСОБА_4