Справа № 441/1017/16 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/2232/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ПАТ «Фідобанк» - Горенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23 січня 2017 року в позові Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/3530/5/07115 від 26.11.2007 р. в сумі 16534.18 доларів США в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки КІА модель ЧЕРАТО 1.6, 2007 року випуску, колір бежевий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визначення способу реалізації предмету застави і початкової вартості - відмовлено в повному обсязі за відсутністю доказів на підтвердження позовних вимог.

Дане рішення оскаржило ПАТ «Фідобанк».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_3 задоволити. Вважають, що при ухваленні рішення мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначають, що до позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості, в якому, крім суми неповернутих коштів, відображено дати та суми сплат здійснених відповідачем за Кредитним договором. Відповідачем в заперечення чи спростування позовних вимог, не надано доказів того, що поданий розрахунок є неправильним чи містить недостовірну інформацію відносно погашень. Крім того, представником відповідача в судовому засіданні підтверджено, що до останньої сплати (06.12.2010 року) не відбулось повне погашення заборгованості за Кредитним договором, а саме не повернуто суми отриманих коштів. Також, зазначають, що не погоджуються з висновком щодо недоведеності підстав першочергового зарахування погашеної відповідачкою суми кредиту на рахунок процентів, а не на тіло кредиту.

В судове засідання відповідач (її представник) не з'явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлялася про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, та посилаючись, зокрема, на ст. 55 Конституції України, ст.ст. 510, 526, ч.1 ст. 530, 589, 590, 599, 610. 611 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу», - виходив з того, що 26.11.2007 р. між АТ «ЕРСТЕ Банк» (правонаступник ПАТ «ФІДОБАНК») та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна No 014/3530/5/07115, згідно якого позичальник отримала кредит в сумі 17100.00 дол. США з розрахунку 10.99% річних. За положенням пунктів 5.2 Договору передбачено, що повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно до 15 числа кожного місяця, строк дії останнього пов'язаний зі строком повернення кредиту і встановлено на термін до 25.11.2015 р. Відповідно до Дублікату договору застави від 26.11.2007 р. (а.с.13) пункту 2.2 зобов'язання, забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений, сплачені проценти, інші платежі. Позичальник за даним Договором передає в заставу, а банк приймає рухоме майно - транспортний засіб - автомобіль марки КІА модель ЧЕРАТО 1.6, 2007 року випуску, колір бежевий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1. Заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Позичальника за цим договором. За домовленістю сторін вартість Предмету застави складає 96 200 грн. Пунктом 1.4 визначено, що предмет застави є власністю Позичальника (відповідача). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Так, судом встановлено, що позивач звертався до суду з вищенаведеним позовом до відповідачки, Рішенням від 05.02.2015 р. колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в позові ПАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором - відмовлено. Отже, оскільки Позивач, не спростувавши суму заборгованості позову та не підтвердивши належними та допустимими доказами звернувся до суду з ідентичними вимогами, які були встановлені попередніми судами. Позивачем не доведено підстави першочергового зарахування погашеної відповідачкою суми кредиту на рахунок процентів, а не на тіло кредиту. За наведеного вище, в позові щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ФІДОБАНК» заборгованість за кредитним договором № 014/3530/5/07115 від 26.11.2007 р. в розмірі 16534.18 дол. США слід відмовити. Проте, позивач не скористався своїм правом, щоб довести всі обставини, на які посилався при обґрунтуванні позову, зокрема правильність розрахунку боргу. З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги ПАТ «ФІДОБАНК » є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача просила про застосування до позовних вимог строків позовної давності. Проте, з урахуванням того, що і не заперечує сам представник, відповідачкою останній платіж було внесено в грудні 2010 року. З огляду матеріалів цивільних справ № 2/441/14/2014р. провадження 1305/2215/2012р. справи за позовом ПАТ «ФІТОБАНК» до ОСОБА_3 розглядаються в судах з 2012 р. Отже, суд не знайшов підстав для застосування строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, - 26.11.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/3530/5/07115, за яким відповідач отримала у користування кредит у розмірі 17100 доларів США строком користування до 25.11.2014 року зі сплатою 10.99 % річних.

У зв'язку із неналежним виконанням умов договору позивачем мало місце звернення Банку до нотаріуса про вчинення виконавчого напису та звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається із рішень апеляційного суду Львівської області, що набрали законної сили та не оскаржувались, зокрема, і позивачем, у справах: №1305/2-109/12 (рішення від 13.09.2012 року) та №1305/2215/12 (рішення від 5.02.2015 року), виконавчий напис, який було вчинено для звернення стягнення на автомобіль, що був переданий в забезпечення для належного виконання умов договору, з метою погашення заборгованості за договором - визнано таким, що не підлягає виконанню та скасовано, у задоволенні ж позову про стягнення заборгованості відмовлено.

Як вбачається із матеріалів даної справи предмет позову у даній справі є схожим, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за договором у практично тому ж розмірі за невеликою різницею, а також посилається на те, що просить стягнути таку не достроково, а після закінчення строку, що був передбачений договором.

Колегія суддів вважає, що за наявності згаданих судових рішень, які набрали законної сили та якими встановлені обставини, що мають приюдиційне значення при розгляді інших справ, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову.

Як вбачається із згаданих судових рішень, виконавчий напис, який був вчинений з метою погашення заборгованості був визнаний таким, що не підлягає виконанню та скасований з тих підстав, що в час його вчинення законодавством не було передбачено такого способу звернення стягнення на рухоме майно (рішення від 13.09.2012 року). Крім цього, рішенням від 5.02.2015 року з посиланням на висновок судово-економічної експертизи №7699 від 21.08.2013 року (а.с. 199-206 матеріалів справи №1305/2215/12), встановлено недоведеність нарахованої заборгованості за кредитним договором за відсутністю у матеріалах справи документів за період з 1.01.2010 року по 28.09.2012 року. Тобто в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, що відповідно не позбавляє Банк на повторне звернення з вимогами про стягнення заборгованості.

На даний час Банком жодних інших документів, окрім наданих у матеріалах загаданих справ, суду надано не було, клопотань про проведення експертного дослідження, яким би був підтверджений практично той же розмір заборгованості (16281,32 доларів США на час подання позову у згаданій справі про стягнення боргу без врахування пені, на даний час - 16534,18 доларів США) подано не було.

Крім цього, Банком у даній справі не згадується і про укладення додаткових договорів до кредитного договору, про нарахування заборгованості, з врахуванням укладення яких, йшлося у попередній справі та якими було збільшено обсяг відповідальності. У даній же справі позивач просить стягнути практично ту ж заборгованість не посилаючись на укладення додаткових договорів до нього.

Зважаючи на наведене нараховану заборгованість слід вважати недоведеною, а позов таким, що вірно відхилений за недоведеністю позовних вимог, що знову ж не позбавляє Банк на звернення до суду за наявності для цього підстав із вимогами доведеними належними доказами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Фідобанк» - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра