Провадження № 2/761/5355/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Піхур О.В.

при секретарі Гигоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Профспілки працівників освіти і науки України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1(далі - позивач ) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Профспілки працівників освіти і науки Українипро визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги, які були уточнені під час розгляду справи, позивачі обґрунтовують тим, що 12 січня 2017 року відбулось засідання Президії Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України» на якій було прийнято рішення про проведення в першій декаді лютого 2017 року Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності, затверджено склад організаційного комітету Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності, доручено голові організаційного комітету Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності ОСОБА_2 розробити та затвердити на засіданні організаційного комітету порядок підготовки та проведення з'їзду. Вказане вище рішення Президії Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України» прийнято із грубим порушенням норм Статуту Громадської організації «Спілка ректорів вищих навчальних закладів України», вимог чинного законодавства, а отже рішення Президії необхідно вважати недійсним. Як вбачається зі змісту п. 4.10. статуту ГО «Спілка ректорів ВНЗ України» у Президії ГО «Спілка ректорів ВНЗ України» відсутні повноваження по скликанню з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності. Отже, вказане рішення Президії було прийняте з порушенням вимог статуту ГО «Спілка ректорів ВНЗ України», Закону України «Про об'єднання громадян», Закону України «Про громадські об'єднання» порушує права та законні інтереси позивачів, а тому є незаконним та підлягає скасуванню. Позивачі є засновниками та членами Громадської організації «Рада представників вищих навчальних закладів України» (надалі за текстом ГО «Рада представників ВНЗ України»), яку зареєстровано 26 грудня 2016 року. Відповідно до п. 1.4. Статуту ГО «Рада представників ВНЗ України» організація є громадським об'єднанням, засновниками та членами якого є фізичні особи. Організація проводить свою діяльність на всій території України. Відповідно до п.2.1 .Статуту ГО «Рада представників ВНЗ України» головною метою діяльності організації є координація та консолідація зусиль вищих навчальних закладів державної форми власності та їх представників(делегатів), прийняття рішення про проведення з'їздів представників вищих навчальних закладів державної форми власності відповідно до статті 19 Закону України «Про вищу освіту», здійснення підготовчих та організаційних заходів щодо проведення з'їздів представників вищих навчальних закладів державної форми власності, задоволення і захист прав та інтересів членів Організації, підвищення ролі вищих навчальних закладів у суспільному житті країни. Відповідно до п. 5.1.Статуту ГО «Рада представників ВНЗ України» керівними органами Організації є: загальні збори членів Організації, Президія Організації, Голова Організації, виконавчий орган - Секретаріат Організації, а також Ревізійна комісія Організації. Відповідно до п. 5.7.8. Статуту ГО «Рада представників ВНЗ України» до виключної компетенції Загальних зборів належить прийняття рішення про проведення з'їздів представників вищих навчальних закладів державної форми власності у випадках, визначених законодавством України. Відповідно до п. 5.7.9. Статуту ГО «Рада представників ВНЗ України» до виключної компетенції Загальних зборів належить прийняття рішення про обрання та відкликання членів організаційного комітету з'їзду представників вищих навчальних закладів державної форми власності. Фактично, прийнявши рішення про проведення в першій декаді лютого 2017 року Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності, затвердження складу організаційного комітету Третього всеукраїнського з'їзду вищих навчальних закладів державної форми власності, Відповідач перебрав на себе повноваження, які належать загальним зборам ГО «Рада представників ВНЗ України» (її членів, які с учасниками зборів), що є порушенням прав та охоронюваних законом інтересів позивачів у справі.

Тому позивач просив суд визнати дії Профспілки працівників освіти і науки України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.03.2017 незаконними; зобов'язати Профспілку працівників освіти і науки України розглянути звернення ОСОБА_1 від 02.03.2017 у присутності ОСОБА_1 та/або його представника; зобов'язати Профспілку працівників освіти і науки України розглянути звернення ОСОБА_1 по суті, а саме надати відповіді на такі запитання: чи мали право члени профспілки обирати профком і чи відповідає порядок і спосіб виборів профкому профспілкової організації КЗ «ПДЗОВ «Супутник» ст. 14, 37 ЗУ «Про профспілки і гарантії їх діяльності» і п. 26.1 і 47.3 Статуту Профспілки працівників освіти і науки України? Чи відповідає діяльність виборного органу (профкому) профспілкової організації КЗ «ПЗДОВ «Супутник» ч.1 ст.43 КЗП України, ст. 37 ЗУ «Про професійні спілки і гарантії їх діяльності», п.26.1, 47.3, 44 Статуту Профспілки працівників освіти і науки України? Чи був повноважним від 29.10.2014 до 01.09.2015 профком профспілкової організації КЗ «ПЗДОВ «Супутник» згідно з нормами ч.1 ст.43 КЗП України, ст..37 ЗУ «Про професійні спілки і гарантії їх діяльності», п.26.1, 47.3, 44 Статуту Профспілки працівників освіти і науки України? Чи є законним рішення виборного органу (профкому) профспілкової організації КЗ «ПЗДОВ «Супутник» від 29.10.2014 до 01.09.2015 ч.1 ст.43 КЗП України?; стягнути судові витрати з відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти вимог позову та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач звернувся до голови Профспілки працівників освіти і науки України ОСОБА_3 з листом від 02.03.2017 року, в якому він вказував, що до нього як до громадського діяча, звернулися ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - звільнені з роботи сторожі Комунального закладу «Позаміський дитячий заклад оздоровлення і відпочинку «Супутник», які були членами профспілки, та за твердженнями яких у закладі було створено незаконний профком, який дав незаконну згоду на їхнє звільнення. Позивач просив, посилаючись на Закон України «Про звернення громадян», надати йому особисто відповіді на запитання, які вказані в позовній заяві (а.с. 3).

Листом від 10.03.2017 року за вих. № 26-з голова Профспілки працівників освіти і науки України ОСОБА_3 надав відповідь на лист позивача від 02.03.2017 року щодо правомірності звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які працювали сторожами Комунального закладу «Позаміський дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Супутник» (с. Михайлівка Диканського району Полтавської області), законності дій профкому при наданні згоди на їх звільнення (а.с. 4).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) це добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Метою діяльності Профспілки є здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів Профспілки (ст. 2 Закону).

Професійні спілки у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні (ст. 12 Закону). Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з'їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству.

Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об'єднань.

Згідно із статутними вимогами Профспілка працівників освіти і науки України представляє права та інтереси членів Профспілки за їх дорученням. Як встановлено в судовому засіданні до ЦК Профспілки не надходило звернень безпосередньо від ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як членів Профспілки, щодо порушень їх трудових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як вбачається з положень ст. З Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

При цьому, пропозицією (зауваженням) є звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - це письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань ( ч.І ст.5 ЗУ «Про звернення громадян»).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги ( ч. 7 ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян»).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 15 Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинногозаконодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Як вбачається зі змісту заяви позивача від 02.03.2017 року він звернувся до голови Профспілки працівників освіти і науки України як громадський діяч в інтересах інших осіб сторожів КЗ «Позаміський дитячий заклад оздоровлення і відпочинку «Супутник», які звільнені з роботи та які були членами профспілки, та за твердженнями яких у закладі було створено незаконний профком, який дав незаконну згоду на їхнє звільнення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи пояснення та надані у справі докази, беручи до уваги, що позивач не є членом Профспілки працівників освіти на науки України; до листа від 02.03.2017 року щодо надання інформації позивачем не долучено довіреностей на представництво інтересів звільнених осіб; порушені в листі питання не стосуються реалізації соціально-економічних, політичних та особистих прав, свобод і законних інтересів особисто позивача; лист від 02.03.2017 року не містить відомостей, які підтверджують порушення відповідачем законних прав та інтересів особисто позивача; лист не відповідає вимогам ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян», тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-218, 294 ЦПК України; ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Профспілки працівників освіти і науки України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя