Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8227/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

11 квітня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді: Казидуб О.Г.

При секретарі: Зайцевій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського Державного Технологічного університету про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди -,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаського Державного Технологічного університету про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди ,вказуючи ,що 02.09.2013 року відповідно до наказу № 312-к, ОСОБА_1 (надалі - Позивач), було прийнято на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії Черкаського державного технологічного університету (надалі - Відповідач).15.062014 року наказом №165-к переведено доцентом кафедри економічної теорії. 24.03.2015 року наказом № 100-к було звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.Вказане звільнення його з посади вважаю незаконним та безпідставним.Відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення.З наказом про звільнення з роботи його ознайомлено не було та копії їх не видавались. Вказані дії Відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Крім того, відповідно до ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Також, Відповідачем не було враховано, те, щоневихід на роботу було вчинено з поважних причин та завчасно з ним погоджено в усній формі, а тому такі дії не можна розцінювати як дисциплінарний проступок та застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Слід також наголосити, що причини його звільнення, наведені в наказі № 100-к (а саме п. 4 ст. 40 КЗпП України), не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Тобто, відповідно до вказаної норми чинного законодавства України про працю, прогулом може вважатись лише невихід на роботу без поважних причин.

27.08.2014 року відповідно до витягу із протоколу № 2 було засідання конкурсної комісії Черкаського державного технологічного університету про участь у обранні за конкурсом на заміщення вакантних посад науково- педагогічних працівників університету, про дострокове припинення контракту з доцентом кафедри економічної теорії та банківської справи ОСОБА_1 в зв'язку з відсутністю навчального навантаження. Прийнявши до уваги дане рішення в нього погіршилося здоров»я. Вважає що, це питання на засіданні розглядалось за його волонтерську допомогу учасникам АТО. 27.08.2014 роук його здоровя погіршилось і взязку з цим він звернувся за допомогою до лікарні.

З 28.08 2014 року по 06.09.2014 року та з 09.09.2014 року по 20.09.2014 року він був відсутній на роботі з поважних причин, про що Відповідач був належним чином повідомлений, (листки не працездатності додається)

Відповідно до виписки №08018 КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» кардіологічне відділення йому було поставлено діагноз: Гіпертонічна хвороба 2 ст. ступінь 3, кризовий перебіг (гіпертензивні кризи 27.08.2014 р, 09.09.2014), гіпертензивне серце, ризик 3 (високий).

19 вересня 2014 року його представник за дорученням до деканату свого факультету, за попередньою домовленістю по телефону. Надавши заяву про надання йому відпустки за власний рахунок у зв'язку зі станом здоров'я. Дана заява була прийнята про, що свідчать підписи заступника завідуючого кафедри ОСОБА_2 та декана ОСОБА_3 Поспілкувавшись про відпустку за власний рахунок прийняв рішення та написав ще одну заяву про надання йому відпустки за власний рахунок з 19.09.2014 року по 31.08.2015 року та надав вищевказану виписку на якій стоїть підпис ОСОБА_2 про отримання. Відпустка за власний рахунок йому була потрібна для санаторно-курортного лікування відповідно до вищевказаної виписки. На листках непрацездатності також стоїть підпис ОСОБА_2 та особисто заповнювала листи непрацездатності. Відповідач, незважаючи на нашу завчасну домовленість про його відсутність на роботі не повідомляв його ні яким чином про нібито його відсутність Займаючись своїм здоров'ям не підозрюючи змови проти нього дізнаюсь, що його звільнено.

Таким чином, причини його невиходу на роботу 14-15, 16 квітня 2012 року є поважними та не можуть вважатись прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення його з цієї підстави є незаконним. Також дане звільнення є незаконним, оскільки звільнення вагітних жінок відповідно до ст. 184 КЗпП України забороняється.Зокрема, відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Таким чином, з викладеного вбачається, що Відповідач звільнив його без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити його на попередній роботі. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення йомуі не було нарахована середньомісячна заробітна плата Відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Такими незаконними діями Відповідача йому заподіяно значної моральної шкоди, оскільки це спричинило порушення його нормальних життєвих зв'язків та породило невпевненість у майбутньому.

Внаслідок незаконного звільнення він змушений був позичати кошти у знайомих з метою забезпечення сім'ї та лікування. Ці обставини змусили його докладати значних зусиль для організації свого життя, шукати кошти необхідні для забезпечення його сім'ї. Його моральні страждання посилювались постійним нервовим стресом та, пов'язаними з ним конфліктами у сім'ї та з оточуючими.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом позивачеві шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.Таким чином, керуючись вимогами Постанови ПВС України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» він оцінює завдану йому моральну шкоду в суму 100000 гривень.

Згідно з положеннями ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Черкаського державного технологічного університету 100-к від 24.03.2015 р., в частині звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри економічної теорії та банківської справи; поновити ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри економічної теорії та банкірської справи з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;стягнути з Черкаського державного технологічного університету 100000 гривень завданої моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та зазначив ,що звернутися до суду лише в вересні 2016 року ,оскільки у в нього не було можливості, оскільки отримував від керівництва погрози та відчуття страху за волонтерську роботу, зараз помінялося керівництво і він бажає поновити ся на роботі.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4В позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у запереченні (арк.спр.30).

Суд заслухавши учасників процесу ,вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку ,що в позові необхідно відмовити з наступних підстав .

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Наказом №332-к від 01.09.2012 року про прийом науково-педагогічних працівників по кафедрі економічної теорії прийнято ОСОБА_1 на посаду старшого викладача на умовах строкового договору з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року.

Відповідно до наказу №312-к від 02.09.2013 року прийнято ОСОБА_1 на посаду старшого викладача на умовах контракту з 02.09.2013 року по 31.08.2015 року, який подав документи в установлений термін та був обраний за конкурсом.

Відповідно до наказу №165-к від 10.06.2014 року ОСОБА_1 старшого викладача кафедри економічної теорії доцентом кафедри економічної теорії, як такого що був обраний за конкурсом прийнято на посаду на умовах контракту з 15.06.2014 року по 31.08.2017 року.

Відповідно до контракту №9 від 15.06.2014 року укладеного між Черкаським державним технологічним університетом та ОСОБА_1, з якого вбачається ,що ОСОБА_1 приймається на посаду доцента кафедри економічної теорії на термін дії з 15 червня 2014 року по 31 серпня 2017 року та підписаний позивачем та в.о. ректора ЧДТУ ОСОБА_6.

Відповідно до протоколу №2 засідання Конкурсної комісії ЧДТУ від 27 серпня 2014 року слухали про дострокове припинення контракту з доцентом кафедри економічної теорії та банківської справи ОСОБА_1 в зв»язку з відсутністю навчального навантаження та ухвалили рекомендовано ректору достроково припинити контракт з ОСОБА_1 в зв»язку з відсутністю навчального навантаження.

Пунктом 5 контракту №9 від 15.06.2014 року ,який укладено між ОСОБА_1 та ЧДТУ в особі в.о. ректора ОСОБА_6 ,зміни, припинення та розірвання контракту:

п.5.1.Зміни та доповнення до цього контракту вносяться тільки за згодою сторін складеною у письмовій формі і засвідченою обома сторонами як додаткова угода.

5.2.Цей контракт припиняється:

а)після закінчення терміну дії контракту. При цьому за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий термін;

б) за згодою сторін п.1ст.36 КЗПП України;

в) з ініціативи адміністрації університету у випадках, передбачених статтями 40,41 КЗпП України;

г)з ініціативи працівника у випадках,передбачених статтями 38,39 КЗпП України.

Відповідно до ч.3ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт,в якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін(в тому числі матеріальна),умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Педагогічні та науково-педагогічні працівники до ч.3ст.54 Закону України «Про освіту» приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Як вбачається з листків непрацездатності ОСОБА_1 - доцент кафедри економічної теорії знаходився на лікарняному з 28.08.2014 року по 05.09.2014 року та з 09.09.2014 року по 19.09.2014 року, у лікарняному зазначено ,що стати до роботи 06.09.2014 року це була субота ,08.09.2014 року (понеділок) позивач на роботу взагалі не виходить та знаходиться знову на лікарняному з 09.09.2014 року по 19.09.2014 року(арк.спр.8-9). Хто заповнював лікарняний лист пояснити позивач не зміг та заявити клопотання про допит даної особи з відділу кадрів в якості свідка не було заявлено.

Як вбачається з довідки Черкаського державного технологічного Університету від 06.12.2016 року №1901/01-17 (арк.спр.54), оригінали заяв ОСОБА_1 - доцент кафедри економічної теорії від 19.09.2014 року щодо надання йому відпустки за власний рахунок з 19.09.2014 року по 31.08.2015 року або з 19.09.2014 року по 15.12.2014 року до відділу кадрів Черкаського державного технологічного університету не надходили, відповідно накази про надання відпусток не складалися. А тому на думку суду керівник навчального закладу після отримання заяви ,відповідно до положення ст.26 ЗУ «Про відпустки» повинен прийняти рішення щодо надання такої відпустки або відмові в надані такої відпустки та оформити наказом ,що позивачем та його представником зроблено не було .

Листки непрацездатності ОСОБА_1 - доцента кафедри економічної теорії серія АГО №464527 від 28.08.2014 року про звільнення від роботи з 28.08.2014 року по 05.09.2014 року та серія АГО №454969 від 19.09.2014 року про звільнення від роботи з 09.09.2014 року по 19.09.2014 року у відділі кадрів ЧДТУ не були зареєстровані, оплата по них не проводилась.

Крім того позивачі брали на себе обов»язок принести оригінали заяв (арк.спр.11,12) від 19.09.2014 року, але суду дані заяви не надали. Як вбачається з копій заяв ,на думку суду вони ідентичні ,лише мають виправлення з 31.08.2015 року на одній із заяв на 15.12.2014 року та копії різні резолюції за підписом викладача кафедри ОСОБА_2, яка не є керівником. В судове засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з»явилися ,як зазначив представник позивача, що вони працюють за межами м.Черкас.

Як вбачається з доповідної зав.кафедри економічної теорії та банківської справи ОСОБА_7 17.02.2015 року ректору ЧДТУ професору ОСОБА_6 ,що ОСОБА_1 з 20 вересня 2014 року відсутній на роботі. До цього був на лікарняному з 01.09.2014 року по 19.09.2014 року. Інші документи ,які б могли пояснити відсутність викладача на роботі з 20 вересня 2014 року до цього часу в університет не надходили. Вживалися заходи щодо контактів з доцентом ОСОБА_1 Б.Д.1) на телефонні дзвінки не відповідає; 2)складений акт про відсутність працівника на робочому місці. 3) листи- попередження 4) особисте відвідування за домашньою адресою адресою АДРЕСА_1. Спроба вийти на зв»язок і отримати будь-яку інформацію про місце знаходження ОСОБА_1 виявилися безрезультатними. В зв»язку з відсутністю доцента ОСОБА_1 на роботі з вересня 2014 року відбувся перерозподіл його навчального навантаження між викладачами та просить вжити заходів для з»ясування причин та додаткової фіксації відсутності на роботі.(арк.спр.52) .

Також як вбачається з доповідної зав.кафедри економічної теорії та банківської справи ОСОБА_7 24.03.2015 року ректору ЧДТУ професору ОСОБА_6 , що ОСОБА_1 з 20 вересня 2014 року відсутній на роботі. Документи ,які могли б могли пояснити відсутність викладача на роботі з 20 вересня 2014 року до цього в університет не надходили. Було вжито заходів щодо встановлення контакту з доцентом ОСОБА_1,а саме 1) телефонували ОСОБА_1 щодня ,починаючи з 09 год до 17 год., телефонували з різних телефоних номерів, на дзвінки ОСОБА_1 не відповідав; 2) були складені акти про відсутність працівника на робочому місці з 22.09.2014р.3) надсилалися листи попередження у вересні -грудні 2014 року; 4) була спроба відвідування за домашньою адресою м.Черкаси ,вул.Благовісна 184 в.3. Спроба вийти на зв»язок і отримати будь-яку інформацію про місце знаходження ОСОБА_1 виявилися безрезультатними. З метою врегулювання ситуації було направлено на ім»я ректора доповідну записку із конкретизацією усіх вжитих заходів від 17.02.2015 року.

Як встановлено в судовому засіданні ,ОСОБА_1 відповідно до наказу №100-к від 24.03.2015 року про звільнення, його було звільнено 24.03.2015 року на підставі п.4ст.40 КЗпП України, в зв»язку з тим ,що він був відсутній на робочому місці, без поважних причин в період з 01.09.2014р. по 24.03.2015 року. Позивач разом його представником в судовому засіданні стверджували ,що позивач ОСОБА_1 весь час перебував у відпустці без збереження заробітної плати ,але дані доводи не підтверджені належними доказами. Крім того , ректор на думку суду не міг згідно чинного законодавства надати позивачу таку тривалу відпустку, оскільки закон чітко обмежує строки такої відпустки 15 днями.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про відпустки»,за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Як вбачається з книги обліку руху трудових книжок, представник позивача ОСОБА_4 відповідно до довіреності отримав трудову книжку 24.03.2015 року та надав копію з трудової книжки про звільнення при подачі позову та відповідно до листка звільнення пройшов всі підрозділи ЧДТУ з відмітками та в листку звільнення написано звільнено 24.03.2015 року та даний листок звільнення представник позивача надав суду.

А тому , також до задоволення не підлягає вимога про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1,ч.4 ст.20 Закону України «Про освіту» навчальний заклад очолює його керівник( завідувач, директор, ректор, президент тощо).Керівники навчальних закладів ,що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, відповідними обласними ,міськими, районними органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

А тому , враховуючи вище викладене, суд вважає ,що звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач як власник комунального навчального закладу , має право на визначення форми та умов договору з керівником цього закладу, у тому числі шляхом укладення контракту. Обставини на які посилається ОСОБА_1 на обґрунтування своїх доводів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні ,оскільки позивача звільнено за п.4ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин, що узгоджується п.5.2. підпунк «в» контракту та припиняється з ініціативи адміністрації університету у випадках, передбачених статтями 40,41 КЗпП України, а тому в позові необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 208, ч. 3 ст. 209, 212-216 ЦПК України, ст. ст.21,40 КЗпП України, Закон України Про освіту»,Закон України «Про відпустки»,суд-,

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Черкаського Державного Технологічного університету про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - в і д м о в и т и .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів.

Головуючий: ОСОБА_8