Справа № 441/142/15 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/146/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_6 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, виконкому Городоцької міської ради про виділ у натурі частки майна що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року у позові відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_6 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначають, що добровільно ділити спірну квартиру по ? частки відповідач відмовляється, а погоджується лише на поділ по фактичному користуванні, тобто з виділенням йому фактично 2/3 часток, а їм 1/3 частки спірної квартири, з чим вони категорично не погоджуються, так як вони є власниками ? частки спірної квартири, і у такому випадку відхилення від ідеальних часток є більш ніж суттєве: 65/100 ОСОБА_4 та 35/100 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Вважають, що найбільш прийнятним варіантом поділу спірної квартири є варіант згідно висновку будівельно-технічної експертизи ПП «Юридично-експертна компанія «Юрекс» від 27.04.2012 року із уточненням при апеляційному розгляду справи, де частки сторін зміняться на реальні і становитимуть : 54/100 - ОСОБА_4 та 46/100 ОСОБА_2 та ОСОБА_6, із сплатою грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток у розмірі 14 624 грн, оскільки такий варіант поділу є найбільш наближеним до ідеальних часток співвласників.

Просять скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України , під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що сторонам по справі належать у приватній спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 1/2 частка та 1/2 частка ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1.

З оглянутих матеріалів цивільної справи 2/441/13/2013 р. (т.2 а.с.153-155) вбачається, що відповідач ОСОБА_7 до ОСОБА_2,ОСОБА_6 звертався до суду 07.10.2010 р. з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування та реальний поділ спірної наведеної вище квартири, ставив питання про реальний поділ.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив, що відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області від 20.11.2014 року вирішено вимоги позивача, тому такі не підлягають до задоволення.

Однак колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п.п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Для з'ясування обставин справи, у зв'язку із необхідністю володіння спеціальними знаннями, а саме, для вирішення справи необхідні спеціальні знання в області будівництва, ухвалою апеляційного суду від 26.10.16р призначено судову будівельно-технічну експертизу.

За результатами експертизи судом отримано висновок № 01/16 від 15 грудня 2016року.

Судом встановлено , що відповідно до висновоку № 01/16 від 15 грудня 2016року судової інженерно-технічної експертизи про поділ квартири АДРЕСА_2 запропоновані варіанти поділу фактично збігаються з варіантом поділу запропонованим в експертному висновку від №12/11е від 07.04.2012 року (т. 1 а.с. 219-227 ).

Звертаючись до суду з цим позовом про реальний виділ належної йому ідеальної частини у спірному домоволодінні, позивач посилався на те, що згоди щодо такого виділу з іншим співвласником ним не досягнуто, що у свою чергу є підставою для вирішення цього спору судом.

Вирішуючи такі спори, з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням в необхідних випадках висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; в разі потреби дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку; дані про вартість та характер робіт, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

За ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників, або законом.

З оглянутих матеріалів цивільної справи 2/441/13/2013 р. (т.2 а.с.153-155) вбачається, що і позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_6В також звертались до суду 07.10.2010 р. з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування та реальний поділ спірної наведеної вище квартири, ставили питання про реальний поділ та виділення їм у власність приміщень, які зазначені в позовній заяві у справі 2/441/9/2016 р., що розглядається, також з посиланням на варіант поділу за висновком будівельно-технічної експертизи від 27.04.2012 р., де частки сторін зміняться на реальні і становитимуть 54/100 та 46/100 із сплатою грошової компенсації за відхилення від часток в розмірі 14624 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з реєстраційної та інвентаризаційних справ №1124,979 на квартиру АДРЕСА_3, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно серії СЕА №610219 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 - , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 -1/5, ОСОБА_2 3/10 частини квартири АДРЕСА_4, та згідно договору дарування від 24.06.2011року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, серії ВРК №3430222, 1/4 частину квартири належної ОСОБА_7, подаровано ОСОБА_4

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №01/16е від 20 грудня 2016 року вбачається, що вартість квартири АДРЕСА_5 , що визначена витратним методом становить 805702,0 грн. та підвалу що визначено витратним методом 108 813,0 грн. З технічної точки зору, квартиру АДРЕСА_5, можливо поділити у відповідності до розміру часток, що становить 1/2 та 1/2, та з урахуванням порядку користування, що історично склався між співвласниками з відхиленям від ідеальних часток співвласників 54/100 та 46/100 із виплатою ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_6 грошової компенсації за відхилення від частки в сумі 30819,5 грн.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 Житлового Кодексу).

Як встановлено матеріалами справи, а саме довідкою КП «Городоцьке РБТІ» №320 від 03.10.2016 року, що добудов, прибудов чи надбудов не проводилося.

Відповідно до листа Городоцької міської ради, яка погодилась з висновком експерта щодо облаштування окремого входу та відповідно до пояснень допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_9, яка зазначила, про технічну можливість облаштування окремого входу як зазначено у висновку експертизи.

Наявність неприязних відносин, що не заперечується сторонами, є підставою для реального поділу квартири.

13 грудня 2017 року апелянти в судовому засіданні заявили про відмову від вимог про стягнення з ОСОБА_4 грошової компенсації в сумі 30819,5 грн., про наслідки закриття апеляційного провадження повідомлені та ухвалою апеляційного суду в тій частині закрито провадження.

За наведеного судова колегія приходить до переконання, що спірний будинок слід поділити між сторонами згідно висновку будівельно-технічної експертизи , а саме виділити виділити ОСОБА_2, ОСОБА_6 в натурі ? частку квартири №2 у будинку №22 на вул. Січових Стрільців у м. Городок Львівської області, виділити у власність приміщення першого поверху частину коридору 2-1 розміром 1.40х 2.45 м. площею 3.3 кв.м, коридор 2-2 площею 6.6 кв.м., комірку 2-3 площею 3.0 кв.м, мансардний поверх коридор 2-11 площею 8.3 кв.м, житлові кімнати 2-12 та 2-13 площею відповідно 17.3 кв.м. та 12.5 кв.м., кухню 2-14 площею 8.6 кв.м, вбиральню 2-15 площею 1.4 кв.м, сходову клітку 1 площею 6.2 кв.м., підвальні приміщення під літ. 11 та 111 площею 8.4 та 14.5 кв.м. та виділити ОСОБА_4 в натурі ? частку квартири №2 у будинку №22 на вул. Січових Стрільців у м. Городок Львівської області, у власність приміщення першого поверху - частину коридору 2-1 розміром 1,40х2,45 м, площею 3,4 кв.м., кухню 2-4, площею 13,8 м., коридор 2-5, площею 8,4кв.м., коридор 2-6, площею 1,3 кв.м., вбиральню 2-7, площею 1,3 кв.м., ванну 2-8, площею 6,0 кв.м., житлову кімнату 2-9, площею 23,4 кв.м., житлову кімнату 2-10, площею 17,8.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК України ).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст. ст. 58-59 ЦПК України.

Відповідно до ч.4ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак відповідач ОСОБА_4 не погоджуючись на запропонований варіант поділу не клопотав про призначення додаткової експертизи при цьому суд розяснив вимоги ч.4ст.10 ЦПК України щодо призначення експертизи.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно врахувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки , адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв»язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Також обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, на думку колегії суддів, не суперечить положенням ст. 16 ЦК України, та положенням Закону та Постанови, і повністю узгоджується з приписами ст. 11 ЦК України та ст. 19 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку оскільки до запропонованого варіанту поділу експертом з технічної точки зору, квартиру АДРЕСА_5, можливо поділити у відповідності до розміру часток, що становить 1/2 та 1/2, та з урахуванням порядку користування, що історично склався між співвласниками з відхиленям від ідеальних часток співвласників 54/100 та 46/100, тому позов підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає підставними.

Тому повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, визначивши правовідношення сторін та застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволенні позовних вимог .

Згідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким:

виділити ОСОБА_2, ОСОБА_6 в натурі ? частку квартири №2 у будинку №22 на вул. Січових Стрільців у м. Городок Львівської області, виділити у власність приміщення першого поверху частину коридору 2-1 розміром 1.40х 2.45 м. площею 3.3 кв.м, коридор 2-2 площею 6.6 кв.м., комірку 2-3 площею 3.0 кв.м, мансардний поверх коридор 2-11 площею 8.3 кв.м, житлові кімнати 2-12 та 2-13 площею відповідно 17.3 кв.м. та 12.5 кв.м., кухню 2-14 площею 8.6 кв.м, вбиральню 2-15 площею 1.4 кв.м, сходову клітку 1 площею 6.2 кв.м., підвальні приміщення під літ. 11 та 111 площею 8.4 та 14.5 кв.м.

виділити ОСОБА_4 в натурі ? частку квартири №2 у будинку №22 на вул. Січових Стрільців у м. Городок Львівської області, у власність приміщення першого поверху - частину коридору 2-1 розміром 1,40х2,45 м, площею 3,4 кв.м., кухню 2-4, площею 13,8 м., коридор 2-5, площею 8,4кв.м., коридор 2-6, площею 1,3 кв.м., вбиральню 2-7, площею 1,3 кв.м., ванну 2-8, площею 6,0 кв.м., житлову кімнату 2-9, площею 23,4 кв.м., житлову кімнату 2-10, площею 17,8.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий

Судді