Справа №461/6102/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Лялюка Є.Д.,

при секретарі Збожній О.Р.,

представників відповідача Держипільської А.М., Терещук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівського національного університету ім.Івана Франка, третя особа Міністерство освіти і науки України про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом до Львівського національного університету імені Івана Франка, з участю третьої особи Міністерство освіти і науки України, в якому просить стягнути з відповідача суму не нарахованої і не виплаченої соціальної стипендії за вересень 2014 - грудень 2016 року, включно, з урахуванням компенсації втрати її частини у зв'язку з порушенням встановлених строків виплати, в розмірі 42719,12 грн. та 640,00 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що у серпні 2014 року вона була зарахована на 1 курс філософського факультету Львівського національного університету ім.І.Франка, який є вищим навчальним закладом ІV рівня акредитації, на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Вважає, що факт наявності підземного стажу роботи її батька ОСОБА_5 більше 15 років надає їй право на отримання з вересня 2014 року соціальної стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Однак, навчальний заклад з вересня 2014 року по січень 2015 року виплачував лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб. З лютого 2015 року по грудень 2016 року відповідач не виплачував стипендію взагалі, незважаючи на те, що стипендія, на яку позивач мала право є соціальною, на час спірних правовідносин була гарантована державою і не залежала від успішності навчання студента.

До судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, надали письмові заперечення на позовну заяву позивача, в яких вказують, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», виплата стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, повинна забезпечуватися за рахунок коштів державного бюджету, що прямо встановлено законом, а не за рахунок власних надходжень Університету, як юридичної особи, чиє фінансування, забезпечується її засновником, а саме Міністерством освіти і науки України, що передбачено пунктом 2.4. Статуту Львівського національного університету імені Івана Франка, який затверджений наказом Міністерством освіти і науки України №935 від 15.09.2015 р. Також покликаються на те, що відповідно до абз. 81 п. 4 Положення про Міністерство освіти і науки України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №630 та п. 1 ст. 13 Закону України «Про вищу освіту» завдання з реалізації державної політики в частині стипендіального забезпечення покладається на Міністерство освіти і науки України, яке і визначає нормативи фінансового забезпечення вищих навчальних закладів, а враховуючи ту обставину, що кошти на оплату такої стипендії на рахунки Львівського національного університету імені Івана Франка не нараховувалися, Університет не може перераховувати позивачу стипендію у встановленому розмірі, а тому просять суд з підстав викладених у поданих запереченнях та із урахуванням поданих доказів відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що станом на день звернення до суду ОСОБА_3, згідно довідки виданої Львівським національним університетом імені Івана Франка від 15 серпня 2017 року № 4747, є студенткою четвертого курсу денної форми навчання напрямку культурологія філософського факультету Львівського національного університету імені Івана Франка, де навчається на безплатній формі (а.с.19).

Згідно довідок виданих відповідачем за 2014 - 2015 роки, отримувала стипендію на загальних підставах з вересня 2014 року по січень 2015 року. З лютого 2015 року і по грудень 2016 року стипендія не призначалась (а.с.20-22).

Відповідно до довідки виданої ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» від 26 липня 2017 року №147, батько позивачки ОСОБА_5, працює на ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» по професії електрослюсар підземний 5 розряду з 11 лютого 2013 року по даний час. Стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті згідно ст.1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345 складає 26 років 06 місяців (а.с.18).

Також в судовому засіданні встановлено та не спростовано позивачем, що ОСОБА_3 не зверталася у позасудовому порядку до стипендіальної комісії Львівського національного університету імені Івана Франка із заявою про надання їй стипендії передбаченої ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

У відповідності до вимог ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Основоположні правові, організаційні та фінансові засади функціонування Львівського національного університету імені Івана Франка, у тому числі, щодо виплати стипендій, встановлені Законом України «Про вищу освіту» та Статутом Львівського національного університету імені Івана Франка, який затверджений наказом Міністерства освіти і науки України №935 від 15.09.2015 р.

Згідно п. 1.1. Статуту Львівського національного університету імені Івана Франка Львівський національний університет імені Івана Франка є державною установою, фінансується за кошти державного бюджету і підпорядкований центральному органу виконавчої влади у сфері освіти і науки України.

Відповідно до ч.2 ст.62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного бюджету або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законом порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення та виплати встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст.62 Закону).

Згідно Порядку призначення та виплати стипендій, затвердженого постановою КМУ № 882 від 12 липня 2004 року, стипендії поділяються на академічні та соціальні. Академічні стипендії призначаються особам зазначеним у підпунктах 1-3 та 9 пункту 1 цього Порядку - за результатами навчання у професійно-технічних і вищих навчальних закладах та виявленою при цьому успішністю та зазначеним у підпунктах 4-8 на підставі наказу про зарахування до навчальних закладів та наукових установ, а соціальні - на підставі нормативно-правових актів на отримання державних пільг і гарантій для окремих категорій громадян (п.4).

Академічними стипендіями є: 1) стипендії Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, іменні стипендії, які призначаються учням, студентам, курсантам вищих навчальних закладів, а також курсантам, слухачам та ад'юнктам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів за результатами навчання, розміри та порядок призначення яких визначаються окремими нормативно-правовими актами; 2) іменні або персональні стипендії навчального закладу; 3) ординарні (звичайні) академічні стипендії (п.5).

Відповідно до пункту 6 цього Порядку соціальні стипендії призначаються: 1) студентам і курсантам вищого навчального закладу з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також студентам і курсантам вищого навчального закладу, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків; 2) студентам і курсантам вищого навчального закладу з числа осіб, яким згідно із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гарантуються пільги під час призначення стипендії; 3) студентам і курсантам вищого навчального закладу з малозабезпечених сімей (у разі отримання відповідної державної допомоги згідно із законодавством); 4) студентам, які є дітьми-інвалідами та інвалідами I-III групи; 5) студентам і курсантам вищого навчального закладу, які мають сім'ї з дітьми і в яких обоє з подружжя або одна мати (батько) навчається у вищому навчальному закладі за денною формою навчання; 6) студентам, які навчаються за гірничими спеціальностями, батьки яких загинули або стали інвалідами внаслідок отриманнятравм на виробництві, професійного захворювання під час роботи на вугледобувних підприємствах .

Таким чином, Порядком призначення та виплати стипендії затвердженого постановою КМУ №882 від 12 липня 2004 року не передбачено виплату стипендії особам зазначеним у статті 5. ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882 на Міністерство фінансів України, Міністерство освіти і науки України та інші органи виконавчої влади, у підпорядкуванні яких є навчальні заклади та наукові установи покладено обов'язок забезпечувати призначення і виплату стипендій.

У такому випадку, за наявності неузгодженості між нормативно-правовими актами суд керуючись ч.4 ст.8 Цивільно-процесуального кодексу України, вважає за необхідне керуватися правовими актами, які мають вищу юридичну силу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про вищу освіту», державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначає, що особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих навчальних закладів України для навчання з наданням за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Таким чином, обов'язок по забезпеченню зазначених осіб стипендією у встановленому цією нормою розмірі покладається на органи державної влади до сфери управління яких відноситься вирішення питань стипендіального забезпечення.

Як вбачається із кошторисів Львівського національного університету імені Івана Франка за 2014 - 2016 роки та розрахунків до кошторисів, що затверджені Міністерством фінансів України, як головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової і бюджетної політики, не затверджувалися видатки з державного бюджету на оплату стипендії особам зазначеним у ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Наведене підтверджується і роз'ясненнями Міністерства освіти і науки України від 06 травня 2016 року №1-11-5889 та від 12 жовтня 2016 року № 1/11-13231, направленим у відповідь на звернення відповідача.

Окрім того, із поданих представниками відповідача доказів, які знаходяться у матеріалах справи вбачається, що відповідачем не одноразово вживалися заходи спрямовані на вирішення питання, щодо проведення належного фінансування стипендії для осіб, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, про що, зокрема, свідчать відповіді Міністерства освіти і науки України, як засновника і уповноваженого органу управління Львівського національного університету імені Івана Франка на звернення відповідача датовані 2016 роком.

Відсутність фінансування відповідача для проведення оплати стипендії, яка гарантується ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з боку центральних органів державної влади, на які зазначений закон та Закону України «Про вищу освіту» (ст.3) покладає обов'язок забезпечувати реалізацію гарантованих прав учасників освітнього процесу, щодо одержання гарантованих виплат, підтверджується також довідкою виданою відповідачем від 22.04.2016 року №1966-Р та листом Міністерства освіти і науки України від 06.05.2016 року №1/11-5889, де вказано, що видатки для виплати стипендії дітям шахтарів, які навчаються у Львівському національному університеті імені Івана Франка не були передбачені з моменту набрання чинності Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і по теперішній час.

За таких обставин відповідач не мав достатніх підстав та умов передбачених ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» для призначення і виплати позивачу стипендії у встановленому законом розмірі.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексації частини недоотриманої стипендії, оскільки відповідно до абзацу 5 статті 5 Закону України «Проіндексацію грошових доходів населення» , індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», джерелом фінансування оспорюваних виплат є кошти державного бюджету, які не були виділені відповідачу у встановленому законом порядку.

Водночас позивачем не подано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що заборгованість по виплаті стипендії перед позивачем виникла саме у відповідача чи внаслідок його винних дій або бездіяльності.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, та із урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до Львівського національного університету імені Івана Франка, які на думку суду пред'явлені за неналежністю, оскільки право позивача відповідачем не порушувалось.

У зв'язку з тим, що у задоволені позову ОСОБА_3 до Львівського національного університету імені Івана Франка відмовлено, суд керуючись положеннями ст. 88 ЦПК України відмовляє у стягненні судових витрат з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.4, 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 614, 625 ЦК України, ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в редакції від 01.01.2016 року з наступними змінами, ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» суд ,

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.