Справа №576/1766/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Колодяжний А. О.
Номер провадження 22-ц/788/1910/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Глухівська міська рада як орган опіки і піклування

про визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и л а :

25 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який мотивувала тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем і справі і мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. З серпня 2017 року вони з відповідачем проживають окремо. 19 вересня 2017 року ОСОБА_5 силоміць забрав до себе сина ОСОБА_6, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дітей відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційних скарг зазначають, що судом не надано належної оцінки їх доводам про те, що відповідач свого власного житла немає, в квартирі де проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_6 він не зареєстрований і дана квартира належить на праві власності родичам відповідача, які мають намір її продати. Також судом не перевірені неправомірні дії відповідача, який силоміць разом зі своїми родичами з нанесенням тілесних ушкоджень позивачці та її родичам забрав сина ОСОБА_6 чим також заподіяв моральну шкоду як самому ОСОБА_6 так і сину ОСОБА_7.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційних скарг, заперечення проти апеляційних скарг представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 26 квітня 2014 року по 14 листопада 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі і дана обставина підтверджується рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року (а.с.107). Фактично сторони припинили шлюбні відносини з серпня 2017 року.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, а саме: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі по 713 грн. на кожну дитину, а всього 1 426 грн. щомісячно, починаючи з 21 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

До припинення шлюбних відносин сторони разом з малолітніми дітьми та сином позивача від першого шлюбу ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали в квартирі АДРЕСА_1 і дана квартира належить на праві спільної часткової власності матері відповідача ОСОБА_12 та її родичам (а.с.112-114).

Після припинення шлюбних відносин позивач разом зі своїми неповнолітніми дітьми перейшла проживати до належної їй на праві власності квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.11-15). В цій же квартирі вона зареєстрована разом зі своїми неповнолітніми дітьми (а.с.10).

Між сторонами виникли неприязні відносини з приводу визначення місця проживання сина ОСОБА_6 і 19.09.2017 року відповідач разом зі своїми родичами примусово забрав у позивача малолітню дитину і перевіз її проживати за місцем свого фактичного проживання у квартиру АДРЕСА_1. З приводу конфлікту виниклого між сторонами та їх родичами Конотопським ВП ГУ НП В Сумській області проводиться досудове розслідування за ознаками злочину передбаченого ст.125 ч.1 КК України (а.с.97-103).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звертались до Комісії з питань захисту дітей Глухівської міської ради Сумської області з проханням визначити місце проживання та способи їх участі у вихованні малолітніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Комісією з питань захисту дітей Глухівської міської ради Сумської області було ухвалено рішення від 13 жовтня 2017 року, яким вирішено визначити місцем проживання ОСОБА_6 - сім'ю батька ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1, малолітнього ОСОБА_7 - сім'ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2.

Також, вказаним рішенням визначено способи участі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6, 2012 року народження: ОСОБА_5 вранці відводить ОСОБА_6 до дитячого садочка; з дитячого садочка його забирає мати; ОСОБА_5 о 18 годині забирає хлопчика у матері і веде до себе додому; у п'ятницю мати забирає дитину і син ОСОБА_6 знаходиться у неї до 09 години неділі. З 09 години неділі дитина перебуває у батька.

Відмовляючи в задоволенні позову про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін у справі місцевий суд виходив з того, що спір між ними щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7, 2016 року народження фактично відсутній, а щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6, 2012 року народження, то суд погодився з висновком органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання цієї дитини разом з батьком.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ч.ч. 7 і 8 ст. 7 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно положень ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Виходячи з цього, колегія суддів не може погодитись з висновками місцевого суду щодо безпідставності вимог позивача, оскільки при вирішенні спорів між батьками дитини і наявності у них рівних прав відносно своїх неповнолітніх дітей пріоритетне значення все ж мають права дитини, яка внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження що відповідає принципам закладеним у Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач, звертаючись з позовом до суду, обґрунтовувала його тим, що між нею та відповідачем у справі існує спір з приводу визначення місця проживання їх малолітніх дітей і тому просила визначити їх місце проживання разом з нею. В той же час, відповідач, заперечуючи проти позову в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_6, 2012 року народження, не звернувся із зустрічним позовом про визначення місця проживання сина разом з ним, а отже судом спір між сторонами з приводу проживання їх малолітніх дітей фактично не вирішено.

Також місцевий суд, при вирішенні спору між сторонами не надав критичну оцінку висновку виконавчого комітету Глухівської міської ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яким визначено за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 - сім'ю батька ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1, малолітнього ОСОБА_7 - сім'ю матері ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.33-34).

При цьому виконкомом Глухівської міської ради не було перевірено чи набув батько дитини право власності або право користування квартирою АДРЕСА_1, зважаючи на ту обставину що він та його малолітній син в цій квартирі не зареєстровані, квартира належить на праві спільної часткової власності його родичам і згода співвласників квартири щодо проживання в ній малолітньої дитини не отримувалась.

Крім того, передаючи дитину для проживання відповідачу у справі, орган опіки та піклування в порушення вимог передбачених ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України, не перевірив його майновий стан і чи має він самостійний дохід достатній для утримання малолітнього сина, оскільки як вбачається з пояснень сторін відповідач офіційно не працює і постійного доходу немає.

У висновку органу та піклування є посилання на проведену за дорученням служби у справах дітей за участю малолітнього ОСОБА_6 методики "Малюнок сім'ї". В той же час у ньому відсутнє посилання на особу спеціаліста що проводив дане дослідження, його кваліфікацію, не долучено протокол бесіди з дитиною.

Не надано органом опіки та піклуванні оцінки і обставинам примусового відібрання відповідачем малолітньої дитини у її матері що стало приводом до порушення кримінального провадження за цим фактом.

Крім того, ні органом опіки та піклування ні судом не встановлені подальші наміри відповідача та його можливості щодо особистого виховання малолітнього сина, оскільки, як вбачається з пояснень позивача у справі даних нею в суді апеляційної інстанції, за декілька днів до призначеного судового засідання з розгляду апеляційних скарг, відповідач, не пояснюючи причини, добровільно передав малолітнього сина ОСОБА_6 позивачу у справі. З пояснень представника відповідача вбачається, що останній виїхав на тривалий час за межі України з метою працевлаштування , тому не мав можливість самостійно піклуватися про сина.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), що, в свою чергу, призвело до поверхового вирішення спору.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволенню.

У зв'язку із задоволенням апеляційних скарг, в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відшкодувати позивачу понесені судові витрати по справі за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 640 грн. та 704 грн. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Глухівська міська рада як орган опіки і піклування про визначення місця проживання дітей.

Визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 640 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції та 704 грн. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 26 грудня 2017 року.

Головуючий -

Судді -