Номер провадження: 22-ц/785/2796/17
Номер справи місцевого суду: 2-3108/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017 року м. Одеса

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10. 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4

За участю секретаряБахірко А.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третіх осіб: ДБК Нова Аркадія, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради

-про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5

-про визнання майна особистою приватною власністю,

та за обєднаним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третіх осіб : ДБК Нова Аркадія

-про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання привести дачну будівлю в первісний стан,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2005 року позивачка звернулась до суду з позовними вимогами в котрі неодноразово уточняла та зазначала, що в період шлюбу з відповідачем, котрий був зареєстрований 08.10.1988 року, сторони 19.01.1992 році за сумісні кошти подружжя повністю виплатили пай в розмірі 3 585 руб. за 71/1000 частину будови( дачі) розташованої за адресою м. Одеса, вул. Посмітного, 9 на території ДБК «Нова Аркадія», що розташована на земельні ділянці 0,0682 га.

Посилаючись на те, що це майно було придбано в період шлюбу, вона має право на ? його частини, а тому просила суд поділити це майно та визнати за нею право власності на ідеальну долю, що становить 71/2000 часток будівлі( дачі) Одночасно зазначає, що 17.07.1998 року рішенням Виконкому Одеської міської ради №702 передано ОСОБА_6 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 682 кв.м., розташовану в м. Одесі, по вул. Посмітного, 9. На підставі вказаного рішення, 28.12.1998 року ОСОБА_6 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД №019572, на земельну ділянку площею 0,0682 га, розташовану на території Приморського району м. Одеси по вул. Посмітного, 9 для індивідуального дачного садівництва. Посилаючись на те, що частки в праві власності на дачний будинок є в рівними то на підставі ст.30 ЗК України вони з відповідачем набули в рівних частках і право власності на земельну ділянку, що становить 0,682:2=0,0341 га, на котру просить визнати право власності.

Крім того позивачка зазначає, що відповідачем ОСОБА_6 , без її на те згоди,в порушенні встановленого законом порядку було здійснено самовільну реконструкцію дачної будівлі та надвірних споруд, збільшивши загальну площу будівлі до 57,1 кв.м., та змінено склад приміщень, а тому з підстав ст.391 ЦК України просила суд усунути перешкоди в праві власності та зобовязати відповідача привести, за власний рахунок, дачний будинок з господарськими будівлями розташований в м. Одеса по вул. Посмітного, 9, що становить 71/1000 частину ДБК «Нова Аркадія» в попередній стан, відображений у технічному паспорті від 17 лютого 1998 року, який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості».

Крім того, позивачка зазначала, що в період шлюбу, у 1999 році за спільні кошти подружжя придбано автомобіль «MERSEDES-BENZ-230» 1991 року випуску державний номер НОМЕР_1 на ? частину якого вона мала право власності. Посилаючись на те, що спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_6 та ним знято з реєстрації у звязку з продажем без її згоди, просила суд стягнути компенсацію його вартості.

15.06.2010 року відповідач подав зустрічний позов та просив суд визнати особистою приватною власністю 71/1000 частини дачі, розташованої в місті Одесі по вул. Посмітного, 9 та земельну ділянку, площею 0,0682 га, розташовану в місті Одесі по вул. Посмітного, 9. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він з 1997 року постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, припинивши шлюбні відносини та ведення спільного господарства з відповідачкою ОСОБА_5, що підтверджується кореспонденцією, що надходила на імя ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, супровідний лист № 345 станції швидкої медичної допомоги від 7.11.1997 р., та довідкою Станції швидкої медичної допомоги, а тому згідно з частиною 6 статті 57 СК України, просить суд визнати особистою приватною власністю майно, яке набуте ним, за час окремого проживання з відповідачкою у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третіх осіб ДБК «Нова Аркадія», Управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання права власності на 71/2000 частину дачного будинку, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, усунення перешкоди у здійсненні права користування дачним будинком та стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошову компенсації в розмірі 24139,63 гривень, що складає 1/2 частини середньої ринкової вартості автомобіля «Mercedes-Benz 230», 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_2 - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовлено.

У задоволенні обєднаного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третьої особи: ДБК «Нова Аркадія» про усунення перешкод в здійсненні ОСОБА_5 права користування дачним будинком, шляхом зобовязання відповідача привести за власний рахунок дачний будинок з господарськими будівлями в первісний стан, відображений у технічному паспорті від 17 лютого 1998 року, який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» відмовлено.

З моменту набрання рішенням законної сили скасував заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2005 року, а саме:

скасував арешт, накладений на 71/1000 частку будівлі (дачі), розташованої на земельної ділянці площею 0,0682 га за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 9 на території ДБК «Нова Аркадія», яка належить ОСОБА_6, та заборону її відчуження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду в частині відмови в її позовних вимогах-скасувати, з ухваленням нового про задоволення вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин по справ, котрі мають значення для її вирішення та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що суд порушив її права на майно придбане в період зареєстрованого шлюбу.

В судове засідання ОСОБА_6 не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В своїй заяві просить відкласти розгляд справи у звязку з хворобою.

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З врахуванням зазначеного та відсутності доказів знаходження ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні, судова колегія відхиляє клопотання щодо відкладення розгляду справи .

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що зявились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в заявлених вимогах районний суд виходив з того,що ОСОБА_6 з 2002 року здійснював будівництво спірної дачної будівлі, будівництво вказаного майна на даний час не зареєстроване. У звязку з цим,на думку районного суду, до виникнення права власності на таке майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо., які були використані в процесі цього будівництва. При цьому районним судом взято до уваги висновок експерта від 23 .10.2013 року № 10275/630 , а тому не представляється можливим розділити 71/1000 його частин в натурі. Одночасно з врахуванням додаткової експертизи № 3104, котра підтвердила факт самочинних будівель, районний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині права власності на 71/2000 частин дачного будинку. Відмовляючи в частині визнання права власності на ? частину земельної ділянки районний суд виходив з того, що земельна ділянка відповідачем на праві власності набута відповідно до безплатної приватизації, а тому відповідно до ч.1 п.5 ст.57 СК України,котра діяла на час виникнення спірних правовідносин, є його особистою власністю.

Відмовляючи в заявлених вимогах щодо усунення перешкод у праві власності судова колегія приходить до висновку, що знесення самочинних будівель є крайньою мірою та не доведенням ОСОБА_5 можливість приведення спірної будівлі у попередній стан.

Відмовляючи в стягненні компенсації ? частини вартості автомобіля районний суд вважав, що висновок експертного дослідження від 13.11.2014 року № 36 щодо встановлення вартості автомобіля є недопустимим доказом.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує,чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

З посиланням на ст. 331 ЦК України, яка встановлює підстави набуття права власності на новостворене майно, суд зробив висновок, що законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законом порядку.

Такий висновок суперечать фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на законі, якій підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не надав ніякої оцінки доказам, які мають істотне значення для правильного розгляду справи і ухвалення справедливого рішення.

Судом безпідставно не прийнято до уваги, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.10.1988 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2005 р., залишеного без змін ухвалою судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області від 18.12.2007 р. шлюб було розірвано. В мотивувальній частині рішення зазначено, що вони припинили шлюбні відносини з жовтня 2001 року.

Доказами, які знаходяться в матеріалах справи доведено, що в період шлюбу , а саме 19.01.1992 року сторони придбали для літнього відпочинку дачний будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 9 на території ДБК «Нова Аркадія», який складає 71/1000 частку ДБК, повністю сплативши пайовий внесок в розмірі 3585 руб. цей будинок, крім того, внесли кошти на благоустрій ДБК в розмірі 2000 руб. (т. З а. с. 96).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 р., який діяв на період виникнення вказаних правовідносин, член житлово-будівельного, дачного або іншого кооперативу, або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будову або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно.

Набуття подружжям за час шлюбу за спільні сумісні кошти майна відповідно до ст. 22 КпШС України (у редакції 1969 р.), який діяв на момент набуття вказаного майна, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

В звязку з зазначеним, виникло право спільної сумісної власності подружжя на це нерухоме майно.

На підставі розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 02.03.1998 р. за № 145 на імя ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право власності на 71/1000 частину дачі розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 9 на території ДБК «Нова Аркадія». 11 березня 1998 року право власності на вказану дачу було зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» (реєстраційний № 160 стр. 45 кн. 11с).

Видача свідоцтва про право власності на дачу і реєстрація права власності тільки на імя ОСОБА_6, не спростовує презумпції права спільної сумісної власності подружжя, а відповідно і , ОСОБА_5 права на 1/2 частку спірного дачного будинку.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 « Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності», зі змінами від 25.05.1998 р., судам розяснено, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю, або приміщення, та надані члену житлового, та житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках , виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража, чи іншої будівлі.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у пункті 25 вищезазначеної Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна Подружжя» розяснив, що у разі коли речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, виходячи з наведеного, судова колегія приходить до висновку,що дачний будинок, який складає 71/1000 частки ДБК «Нова Аркадія», розташований за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 9 , є обєктом права спільної сумісної власності сторін та частки в майні є рівними.

71/2000 частин ДБК «Нова Аркадія» складається з дачного будинку під літерою «Б» та господарських споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,0682 га по вул. Посмітного, 9 в м. Одесі, відображених в технічному паспорті від 17 лютого 1998 року, який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктив нерухомості».

Проте, районний суд зробив невірний висновок про те, що дача, яка була предметом спору, є новоствореним майном, будівництво якого було розпочато відповідачем з 2002 року, та застосував норми матеріального права, а саме ст. 331 ЦК України, яка не підлягала застосуванню.

Згідно копій технічних паспортів від 26.06.2007 і 15.03.2012 року, та висновку № 102275/630 судової будівельно-технічної експертизи в дачному будинку була проведена реконструкція.

Згідно Висновку № 102275/630 судової будівельно-технічної експертизи (т. 4 а. с. 90) за рахунок проведеного відповідачем внутрішнього перепланування приміщень дачі та часткового зносу внутрішньої перегородки між приміщеннями, загальна площа дачного будинку збільшилась лише на 1,6 кв. м.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 346 ЦК України визначає перелік підстав припинення права власності, з якого вбачається, що проведення перепланування у майні, яке є власністю, не є підставою до припинення права власності на нього.

Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 5 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено в ст. 41 Конституції України.

Оскільки презумпція права власності позивачка ОСОБА_5 встановлена законом, то, здійснивши перепланування дачі без її згоди, відповідач порушив майнове право мирно володіти своїм майном, у звязку з чим, воно підлягає захисту шляхом зобовязання ОСОБА_6 привести за власний рахунок дачний будинок з надвірними спорудами розташований в м. Одесі по вул. Посмітного, № 9 що складає 71/1000 частку ДБК «Нова Аркадія» в первісний стан, відображений в технічному паспорті від 17 лютого 1998 року, який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктив нерухомості».

На підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року, атестованим судовим експертом ОСОБА_7, який працює в Одеській філії ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» у вказаній справі проведено повторну судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку експерта № 0120 від 10.07.2017 р. встановлене наступне:

-технічна можливість приведення перепланованих приміщень дачного будинку, розташованого в м. Одесі по вул. Посмітного, № 9 у первісний стан з організацією наступних приміщень: житлової кімнати пл. 18,5 кв. м.; житлової кімнати пл. 8,1 кв. м.; веранди пл. 13,5 кв.м; веранди пл. 8,7 кв.м; веранди пл. 6,7 кв.м. відповідно до технічного паспорту від 17.02.1998 р., який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» існує.

-перелік робіт, які необхідно виконати по відновленню перепланованих приміщень дачного будинку, розташованого в м. Одесі по вул. Посмітного, № 9 для приведення цих приміщень у відповідність з технічним паспортом, який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктив нерухомості» зазначеного в Додатку № 1 до Висновку /Локальному кошторисі № 2-1-1/.

-технічна можливість зносу самовільно збудованого (відповідно до даних технічного паспорту від 26.06.2007 року) гаражу літ. «Щ» перепланування сараю літ. «Ш», розташованих на земельній ділянці за адресою : м. Одеса, вул. Посмітного № 9 існує.

-вартість робіт по приведенню дачного будинку, розташованого по вул. Посмітного № 9 в м. Одесі у відповідність з технічним паспортом від 17 лютого 1998 року, який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», становить 78791 (сімдесят вісім тисяч девяносто одну) грн.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами ч. 2 ст. 59 ЦПК України, яка встановлює правило допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобом доказування в цивільній справі, зокрема, є висновок експерта.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Частина 2 ст. 150 ЦПК України передбачає, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів в його правильності, судом може буті призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експерту).

Отже, висновок судового експерта ОСОБА_7 за № 0120 від 10.07.2017 р. за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, враховуючи викладені положення цивільного процесуального закону, є допустимим доказом.

Судова колегія критично оцінює пояснення ОСОБА_6 щодо порушення процесуальних норм відносно порядку та проведення експертизи

Обґрунтовуючи свою заяву, відповідач посилається на те, що повторна експертиза була призначена судом з порушенням процесуального закону, а саме без допиту судового експерта ОСОБА_8, яка виготовила попередній висновок № 7434/24 від 30.05.2016 р., у зв'язку з чим, відповідач був позбавлений права поставити запитання експерту.

З вказаним доводом відповідача погодитись не можливо оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України, яка регулює питання призначення судом повторної експертизи, не вимагається проведення допиту експерта, який проводив первинну експертизу перед призначенням повторної експертизи.

Відповідно до розяснень, наданих в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 р. « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» підставою призначення повторної експертизи є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

За приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У зв'язку з тим, що сам ОСОБА_6 не заявив до апеляційного суду клопотання про допит експерта ОСОБА_9, доводи про порушення судом його процесуальних прав є безпідставними.

Також у своїй заяві відповідач зазначає, що суд в ухвалі від 31.10.2016 р. не зазначив підстав проведення повторної експертизи і доручивши її проведення недержавній установі порушив процесуальний закон.

Доводи відповідача є необґрунтованими з наступних підстав.

Повторна судова будівельно-технічна експертиза була призначена судом за клопотанням ОСОБА_5 , яке містить підстави для її проведення.

Доручивши проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи Одеській філії ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» апеляційний суд діяв у відповідності до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», якою передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють не тільки державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не с працівниками зазначених установ.

Згідно з ч. З ст. 10 названого Закону до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Посилання відповідача на порушення експертом порядку дослідження обєкту експертизи є також безпідставним.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження його доводів про те, що експертом не було застосовано методів дослідження, не було зроблено замірів будівлі, не взято проб будівельних матеріалів.

Порядок проведення судової експертизи встановлено ст. 157 ЦІІК України. Законом України «Про судову експертизу» та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. № 53/5 у редакції від 26.12.2012 р. № 1950/5.

Заява відповідача не містить доводів щодо порушення судовим експертом ОСОБА_7. В. при проведені повторної судової будівельно-технічної експертизи будь-яких положень зазначених нормативно-правових актів.

Пунктом 1.4. вищевказаної Інструкції встановлено, що визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.

З висновку судового експерта ОСОБА_10, вбачається, що під час проведення експертизи, ним застосовані нормативні акти, методики, науково-технічна та довідкова література. Здійснено натурне дослідження дачного будинку з використанням вимірювальних та технічних засобів. Зроблений аналіз правовстановлюючих документів, технічної документації та інших письмових доказів, які знаходяться у матеріалах цивільної справи та надані судом експерту у 6 томах.

Крім того, доводи ОСОБА_6 про порушеннями процесуальних норм відносно порядку та проведення експертизи спростовуються висновком № 0120 від 10.07.2017 р. за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, в якому вказано які саме обстеження зроблено експертом при дослідженні об'єкту експертизи дачного будинку з господарськими спорудами, розташованого в м. Одесі по вул. ГІосмітного, 9.

За таких обставин, судова колегія бере за основу висновок експерта № 0120 від 10.07.2017 р. який передбачає технічну можливість приведення реконструйованого будинку в попередній стан.

Судова колегія критично оцінює висновок № 7434/24 від 30.05.2016

так як він суперечить даним технічного паспорту 2007 року та 2012 року та посилання на п.2.22 ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки».Основні положення» вимагаються для будинків котрі будуються та проектуються , а не для дачних будинків, який використовується протягом року з метою позаміського відпочинку.

Не приймається до уваги і звіт про оцінку виконання СМР від вересня 2017 року так як дійсна вартість спірного обєкта значно занижена та не відповідає ринковій вартості, а виттрати на проведення дачного будинку в первісний стан спростовуються висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи № 1020 від 10.07.2017 року, відповідно до якої вказані витрати складають 78 791 грн.

На підставі ст. 30 Земельного Кодексу України (введений в дію 15.03.1991 року, та який діяв на момент вказаних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цим обєктом переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і , якщо інше не передбачено в договорі відчуження - будівлі та споруди.

При переході права власності на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих обєктів.

Згідно ч.4 ст. 120 ЗК України та відповідно до п. п. «г» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в редакції 19.03.2010 р. при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що при набутті права власності на дачний будинок , сторони в рівних частках набули право власності на земельну ділянкою, а тому право позивачки повинно бути захищено та за нею визнано право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,682 га, що становить площу 0,0341 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 9 .

Матеріалами справи встановлено, що в період шлюбу, у 1999 році був придбаний автомобіль «MERSEDES-BENZ 230», 1991 року випуску, держномер 87774 ОА котрий з 09.12.1999 року до 12.09.2006 року був зареєстрований за ОСОБА_6, та знятий ним з обліку у звязку з продажем.

Як вже зазначалось, згідно ч. 2 ст. 68 СК України розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї та не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Своєї згоди на продаж вказаного автомобіля ОСОБА_5 не надавала.

Відповідно до Висновку експертного дослідження № 36т від 13.11.2014 р., проведеного Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Одеській області середня ринкова ціна котрого , складала 48279,26 грн., тобто ? частини вартості автомобіля має бути стягнута з ОСОБА_6 в розмірі 24139,63 грн.

Вказаний висновок відповідачем не спростований та в силу ст. 57 ЦПК України є доказом, яким підтверджена середня ринкова вартість автомобілю на момент його продажу відповідачем .

З врахуванням вищезазначеного та у відповідності до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Районний суд помилково вважав, що в звязку з реконструкцією спірного дачного будинку вимоги позивачки не підлягають задоволенню, а земельна ділянка є особистою власністю відповідача, що є порушенням вимог ст.213-215 ЦПК України та не застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права котрі підлягали застосуванню, неповно зясував обставини по справі, що мають значення для вирішення справи, а тому в силу ст.309 ч.1,4 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, про задоволення вимог ОСОБА_5 в повному обсязі.

Судова колегія не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині зустрічних позовних вимог за відсутності доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 218,303,309 , 316,317,319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третіх осіб: ДБК Нова Аркадія, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради про розподіл спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю, та за обєднаним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третіх осіб : ДБК Нова Аркадія про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання привести дачну будівлю в первісний стан задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? ідеальну частку у праві сумісної власності подружжя, яка становить 71/2000 частин ДБК «Нова Аркадія» і складається з дачного будинку під літ « Б» та господарських споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,0682 га по вул. Посмітного, 9 в м. Одеса, відображених в технічному паспорті від 17 лютого 1998 року,який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості».

Визнати за ОСОБА_5, право власності на ? частину земельної ділянки площею 0, 0682 га, що становить площу 0,0341 га, розташовану в м. Одеса,вул. Посмітного, 9.

Усунути перешкоди в здійснені ОСОБА_5 права користування дачним будинком, шляхом зобовязання ОСОБА_6 привести, за власний рахунок, дачний будинок з господарськими будівлями розташований в м. Одеса по вул. Посмітного, 9, що становить 71/1000 частину ДБК «Нова Аркадія» в первісний стан, відображений у технічному паспорті від 17 лютого 1998 року, який виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості»,способом визначеним у висновку експерта за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи № 0120 від 10.07.2017 року .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 компенсацію ? частини вартості автомобіля «MERSEDES-BENZ 230» 1991 року випуску державний номер НОМЕР_1 розмірі 24139,63 грн.( двадцять чотири тисячі сто тридцять десять 63 коп.).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до касаційного суду на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.П.Заїкін

ОСОБА_4