АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4040/17 Справа № 209/4741/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місяця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ", Комунальне підприємство Камянської міської ради "Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду", про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що вони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 липня 1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 14 лютого 2013 року ОСОБА_5. 07 лютого 2014 року позивач ОСОБА_3, уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_4, 16 квітня 2014 року в них народилася дочка ОСОБА_6. Відповідачка та новонароджена дитина були зареєстровані у спірній квартирі та фактично проживали в ній. Згодом відповідач вирішила припинити сімейне життя та спільне проживання. Попередивши позивачів, за день до відїзду, вона забравши всі свої особисті речі та документи, разом із дочкою ОСОБА_7 виїхала на постійне місце проживання до Автономної республіки Крим, де проживає її мати. Більше року відповідачка не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, її особисті речі у квартирі відсутні.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: Відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місяця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, ТОВ "Абонент ХХІ", КП Камянської міської ради "Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду", про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачі просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення їх позовних вимог, оскільки вважають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Позивачці ОСОБА_2 належить 1/3 частка вказаної квартири, позивачу ОСОБА_3 належить 2/3 частки цієї квартири.

07 лютого 2014 року позивач ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с. 9 - оберт).

16 квітня 2014 року у позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4 народилася дочка ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 9).

Згідно довідки про склад сімї (а.с. 10), відповідачка ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_6, як члени сімї позивача ОСОБА_3, були зареєстровані у належній позивачам квартирі, розташованій за адресою: м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), АДРЕСА_2. Відповідачка ОСОБА_4 вселилися до спірної квартири та була в ній зареєстрована як член сімї власника житла.

В заявленому позові позивачі зазначили, що відповідачка та малолітня ОСОБА_6 не проживають у спірній квартирі більше одного року, що підтверджується актом про непроживання від 23 грудня 2016 року, затвердженим начальником КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 11 - оберт).

Проте, в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що у вересні 2015 року відповідачка зібрала свої речі та речі дитини та поїхала до Криму, а в серпні 2016 року відповідачка повернулася до спірної квартири і приблизно два тижні проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, а потім забрала все своє майно та речі дитини та знову поїхала до Криму. До теперішнього часу відповідачка за місцем реєстрації отримує соціальну допомогу до досягнення дитиною трьох років.

Позивач ОСОБА_3 вказував у судовому засіданні, що відповідачка в 2015 і в 2016 році їздила до своїх батьків, а фактично не проживає в квартирі з травня 2016 року. В останній раз відповідачка повернулася з Криму до спірної квартири в серпні 2016 року та повідомила, що буде жити в Криму. Після чого, вона забрала всі свої речі та речі дитини та поїхала в Крим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачка ОСОБА_4 не втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3, оскільки вона, як член сімї власника житла, не проживає у вказаному житловому приміщенні менше ніж один рік.

Доводи апеляційної скарги позивачів зводяться до пояснення обставин співжиття відповідачки та ОСОБА_3, їх сімейних відносин та фактично не стосуються предмету даного спору.

Однак, будь-яких пояснень щодо своїх свідчень про те, що відповідачка деякий час проживала у спірній квартирі у серпні 2016 року позивачі у апеляційній скарзі не надали, а тому, посилання на неправомірність рішення суду першої інстанції є безпідставними, з огляду на приписи ст. 405 ЦК України.

У відповідності до вимог ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Що не позбавляє права позивачів у подальшому звернутись із зазначеними вимогами у відповідності до приписів ст.405 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П. Красвітна

ОСОБА_9