№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4242/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Семенюк Т.А., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час перебування з ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі, 28 вересня 2001 року ними було придбано та оформлено на ім'я відповідача 125/1000 частин секції № 7 жилого будинку по АДРЕСА_1.

Оскільки набута під час шлюбу нерухомість є їх спільною сумісною власністю, однак оформлена на відповідача, ОСОБА_7 просить суд поділити спільне сумісне майно, визнавши за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині цієї 125/1000 частин секції № 7 жилого будинку по АДРЕСА_1 за кожним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представники ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказували, що об'єкт нерухомого майна - 125/1000 частин секції №7 жилого будинку загальною площею 1211,60 м кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 під час розгляду Оболонським районним судом м. Києва цивільної справи №2-461/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та прокуратури Оболонського району м. Києва, за участю третіх осіб поділений не був. Вказані вище фактичні обставини, що мають значення для справи, були неповно з'ясовані судом першої інстанції, що призвело до прийняття неправильного рішення по суті спору.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд посилався на лист Київського міського бюро технічної інвентаризації № від 06.01.2017 року, в якому зазначено, що право власності на спірний об'єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 11.01.2002 року. Однак, даний лист не містить інформації про предмет доказування, тобто про посвідчення правовстановлюючого правочину нотаріусом за відповідним реєстраційним номером на користь ОСОБА_8, що свідчить про неналежність даного доказу та необґрунтовану відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказували, що відповідно до інформації наявною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, станом на 22 лютого 2017 року відомості про право власності ОСОБА_9 на 125/1000 частин секції №7 жилого будинку загальною площею 1211,60 м кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відсутні.

В судове засідання позивач та її представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час вирішення справи спірне майно вже не перебуває у власності відповідача, відчужене ним за договором дарування під час перебування у шлюбі з позивачкою, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для включення цього майна до складу майна, що підлягає поділу між подружжям.

Судом установлено, що 09 березня 1993 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданим 09 березня 1993 року ВРАЦС Мінської райдержадміністрації м. Києва (а.с. 6).

28 вересня 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу, на умовах якого ОСОБА_8 придбав 125/1000 частини секції № 7 жилого будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації № 062/14-145(И-2017) від 06 січня 2017 року вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро 125/1000 частин секції № 7 жилого будинку по АДРЕСА_1 на праві власності було зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2001 року, в подальшому право власності на зазначену нерухомість перейшло і зареєстровано за ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого 11 січня 2002 року (а.с. 66).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року поділено майно, що було спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як подружжя.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року скасовано в частині та встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню те, що станом на серпень 2011 року сторони перебували у шлюбі (а.с. 7-27).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи те, що спірна частина жилого будинку по АДРЕСА_1 на час розгляду справи не перебуває у власності відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для включення цього майна до складу майна, що підлягає поділу між подружжям.

Доводи апеляційної скарги про відсутність відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна про право власності ОСОБА_9 на спірну секцію майна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки станом на 2002 рік Київське міське бюро технічної інвентаризації здійснювало реєстрацію права власності на нерухоме майно (Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5), за інформацією якого спірний об'єкт зареєстрований за ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого 11 січня 2002 року.

Встановивши, що спірний об'єкт був подарований ОСОБА_8 під час шлюбу з позивачем, даних про те, що договір дарування визнаний недійсним не має, вимог про визнання цього договору недійсним позивачем у цій справі не заявлялось, суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону і обставинам справи. Статтею 308 ЦПК України встановлено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: