Справа № 375/1222/16-ц Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/5674/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 19.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області, ухвалене в смт. Рокитне 19 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа Насташівська сільська рада Рокитнянського району Київської області про визнання заповіту недійсним,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання заповіту недійсним.

Заявлені позовні вимоги мотивувала тим, що є донькою ОСОБА_5, який помер 02 квітня 2016 року. За життя її батько склав заповіт, в якому заповідав земельну ділянку ? частки її брату ОСОБА_6, а ? частку ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В травні 2016 року вона звернулася до Насташівської сільської ради з проханням видати довідки для прийняття спадщини та дублікат заповіту, секретарем сільської ради було її повідомлено та надано для огляду заповіт в новій редакції, що відрізнявся від попереднього, зокрема в частині спадкоємців, якими зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_2

Вважала, що заповіт не відповідає вимогам щодо його форми, фраза «заповіт прочитано мною вголос» знаходиться внизу заповіту, тобто під текстом, а повинна бути написана перед підписом та власноручно заповідачем; фраза написана каліграфічно, а підпис на заповіті викладений нечіткими літерами, що викликає підозру та сумнів щодо належності вчинення напису заповідачу. Вважала також, що на момент вчинення правочину ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, оскільки переніс два інсульти, наслідком яких став параліч тіла, неясність розуму, амнезія.

На підставі вищевикладеного просила визнати недійсним заповіт, складений за життя ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений секретарем Насташівської сільської ради 11 січня 2016 року. Усно уточнивши позовні вимоги в судовому засіданні 19 жовтня 2017 року, представник позивача просила визнати нікчемним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений секретарем Насташівської сільської ради 11 січня 2016 року, з підстав порушення вимог щодо його форми та порядку посвідчення.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено, визнано нікчемним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений секретарем Насташівської сільської ради 11 січня 2016 року, реєстровий номер 23.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що представником позивача було заявлено клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, проте в подальшому сторона позивача відмовилася від оплати експертизи та матеріали повернені до суду без її проведення.

Крім того, судом за клопотанням представника позивача була призначена та проведена почеркознавча експертиза на предмет того, чи виконаний підпис у заповіті спадкодавцем ОСОБА_5 чи іншою особою. За висновком експертизи недостатньо зразків почерку та підпису для стверджувальної відповіді, проте судом взагалі не взято до уваги в оскаржуваному рішенні висновок даної експертизи.

Також суд допустився помилки, в основу рішення поклавши покази свідків сторони позивача, а покази свідків сторони відповідачів в частині стану здоровя заповідача сприйняв як такі, що підтверджують психічний розлад здоровя останнього, хоча свідки стверджували протилежне.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 направила відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначила, що аналізуючи докази по справі медичну документацію, показання свідків, пояснення сторін та їх представників, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заповіт, складений ОСОБА_5, посвідчений секретарем Насташівської сільської ради ОСОБА_10 з порушенням вимог цивільного законодавства і тому правомірно визнаний судом нікчемним.

Крім того, звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач вказує на те, що за клопотанням представника позивача була призначена та проведена почеркознавча експертиза на предмет того, чи виконаний підпис у заповіті спадкодавцем ОСОБА_5 Наголошує, що згідно повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи взагалі така експертиза не була проведена, натомість апелянт вводить суд в оману, повідомляючи, що експертиза проведена та відповідно до висновку недостатньо зразків підпису та почерку для стверджувальної відповіді.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 04 червня 2009 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, згідно якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку посвідчено державним актом серії ЯГ № 251814, виданим 06 квітня 2004 року, заповів: ? частину ОСОБА_6, ? частину ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а. с. 15).

11 січня 2016 року секретарем виконавчого комітету Насташівської сільської ради ОСОБА_10 посвідчено заповіт ОСОБА_5, згідно якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку посвідчено державним актом серії ЯГ № 251814, виданим 15 червня 2006 року, ОСОБА_5 заповів ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (а. с. 68, 69).

Позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5 (а. с. 12).

02 квітня 2016 року ОСОБА_5 помер (а. с. 7).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 18/15 від 04 квітня 2016 року, хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті: хронічна серцево-легенева недостатність ІІІ ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця (а. с. 54).

Згідно епікризу № 493 від 03 лютого 2014 року, ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Рокитнянської ЦРЛ 14 днів в період з 03 лютого 2014 року по 17 лютого 2014 року з діагнозом «церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією по ішемічному типу» (а. с. 19).

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого а/к № 775 КЗ Рокитнянської районної ради амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Насташка, 02 квітня 2014 року ОСОБА_5 доставлений в ОЗПСМ с. Насташівка дружиною із діагнозом «гостре порушення мозкового кровообігу в правій гемісфері по ішемічному типу». 11 січня 2016 року хворий оглядався на дому, діагноз «гостре порушення мозкового кровообігу в лівій гемісфері по ішемічному типу». 15 та 21 січня 2016 року хворий оглядався на дому під час лікування. 24 лютого 2016 року огляд лікарем на дому (а. с. 56).

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого а/к № 775 КЗ Рокитнянської районної ради амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Насташка, призначено амбулаторне лікування. 02 квітня 2016 року при наростанні серцевої слабкості хворий помер (а. с. 57).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 і визнаючи заповіт нікчемним, суд першої інстанції виходив із того, що при посвідченні секретарем виконавчого комітету Насташівської сільської ради заповіту від 11 січня 2016 року не було дотримано цивільне законодавство в частині посвідчення заповіту фізичної особи, яка має фізичні вади.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 30 жовтня 2015 року № 03-1-VІІ обрано секретарем Насташівської сільської ради ОСОБА_10, покладено на неї обовязки щодо державної реєстрації актів цивільного стану та обовязки щодо ведення нотаріальних справ (а. с. 67), таким чином, ОСОБА_10 є особою, уповноваженою на посвідчення заповітів.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Як видно із змісту заповіту (а. с. 69), заповіт від 11 січня 2016 року посвідчено секретарем виконавчого комітету Насташівської сільської ради ОСОБА_10, умовами заповіту передбачено, що земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку посвідчено державним актом серії ЯГ № 251814, виданим 15 червня 2006 року, ОСОБА_5 заповів ОСОБА_8 та ОСОБА_2 Зміст ст. ст. 1241, 1307 ЦК України заповідачу розяснено. Текст заповіту надрукований, має час посвідчення «09 годин 00 хвилин» та у нижній частині під підписом секретаря виконкому сільської ради містить зроблений від руки запис «заповіт мною прочитано вголос» із підписом від імені ОСОБА_5

Таким чином, заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем та посвідчений уповноваженою на це посадовою особою, тобто загальні вимоги до форми та порядку посвідчення заповіту є дотриманими.

Суд першої інстанції встановив, що спадкодавець ОСОБА_5 мав фізичні вади, а отже посвідчення його заповіту мало відбуватися при свідках, відомості про яких в тексті заповіту відсутні, а особи, присутні під час посвідчення заповіту, є не свідками, а сторонніми заінтересованими особами.

Разом із тим, судом не прийнято до уваги, що присутність свідків під час посвідчення заповіту вимагається при наявності не будь-яких фізичних вад, а лише тих, які перешкоджають заповідачу самостійно прочитати заповіт. Самі по собі перенесений інсульт, параліч кінцівок, погана, незвязна мова, на що посилається суд першої інстанції, не можуть свідчити про наявність такої перешкоди.

При цьому медична документація, наявна в матеріалах справи, не є беззаперечним доказом наявності таких фізичних вад, оскільки для встановлення зазначених обставин необхідні спеціальні знання у галузі медицини, яких у суду немає.

Із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається, що під час складання та посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_5 скаржився на будь-які фізичні вади, які б перешкоджали йому самостійно прочитати заповіт.

В позовній заяві ОСОБА_3 також зазначала, що слова «заповіт прочитано мною вголос» знаходяться внизу заповіту, тобто під текстом, а дана фраза повинна бути написана перед підписом та власноручно заповідачем.

Дійсно, згідно п. 1.7 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Разом із тим, оскільки після слів «заповіт прочитано мною вголос» також знаходиться підпис заповідача, місце їх розташування в заповіті не є принциповим і не є підставою для нікчемності заповіту, оскільки це не суперечить загальним вимогам щодо форми заповіту, а заповідачем висловлено своє вільне волевиявлення щодо розпорядження належним йому майном.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що належні, допустимі, достовірні та достатні докази наявності обставин, які б свідчили про нікчемність оспорюваного заповіту, відсутні.

Також колегія суддів враховує, що при зверненні до суду із позовом позивач просила визнати заповіт недійсним з підстав невідповідності заповіту внутрішній волі заповідача, який не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також з підстав неналежності запису на заповіті ОСОБА_5, однак в подальшому після зміни підстав позову вони не були предметом розгляду суду.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, який набрав чинності 01 січня 2005 року та діяв на час розгляду справи судом першої інстанції, позивач до початку розгляду справи по суті має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Суд першої інстанції зазначені вимоги процесуального закону залишив поза увагою та розглянув вимоги позивача, які були змінені представником позивача під час судового засідання без подання письмової заяви про зміну предмету або підстав позову.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оцінюючи вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання недійсним з підстав невідповідності заповіту внутрішній волі заповідача, який не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також з підстав неналежності запису на заповіті ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що дані вимоги також не знайшли свого підтвердження в суді.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року по справі було призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_5, разом із тим така експертиза проведена не була в звязку із відкликанням за заявою представника позивача.

Крім того, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року за клопотанням представника позивача по справі була призначена почеркознавча експертиза. Відповідно до повідомлення про неможливість проведення експертизи від 11 вересня 2017 року, в звязку із тим, що досліджувані підпис та рукописний запис від імені ОСОБА_5 в заповіті, та зразки почерку та півдписів ОСОБА_5 виконані в різних умовах, вони є неспівставними, тому експертом було повідомлено про неможливість проведення експертизи.

Відтак належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилалась позивач, останньою не надано, порушення прав позивача не доведено, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення позову про визнання заповіту недійсним.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, із порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням постанови про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити постанову.

Відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа Насташівська сільська рада Рокитнянського району Київської області про визнання заповіту недійсним.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

ОСОБА_11