Справа №718/1634/17
Провадження №2/718/615/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2017 року розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 31.01.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало із відповідачем кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, станом на 30.06.2017 року за ним утворилася заборгованість на суму 30 304 грн., 53 коп., яку банк просив стягнути та витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте, надав суду письмову заяву згідно якої просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку зі спливом строків позовної давності та росив справу слухати без його участі.

Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Судом встановлено, що 31.01.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір, за яким відповідач одержав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і на умовах його повернення у строк, що відповідає строку дії платіжної картки (а.с. 10-35).

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови і правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с.10-35).

У відповідності до Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг клієнту, тобто ОСОБА_1, Банк відкрив картковий рахунок, вид і строк дії якого визначені в заяві і пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку». Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався «Умовами та правилами надання банківських послуг» на підставі яких Відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати за користування кредитом. Також передбачена можливість, односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. Картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк (а.с. 10-35).

Відповідач при оформленні заяви про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки, зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг (а.с.10-11).

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконував та станом на 30.06.2017 року за ним утворилася заборгованість на загальну суму 30 304 грн. 53 коп., з яких 950 грн. 83 коп. складає заборгованість за кредитом, 23 634 грн. 44 коп. - заборгованість за процентами, 3 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частка), 1 419 грн. 26 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-9).

Відповідно дост. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідност. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Постановою Верховного Суду України у цивільній справі № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, визначено, що ч. 3 ст. 254, ст. ст. 256-258, чч. 1, 5 ст.261, ст.1050 ЦК України щодо встановлення початкового моменту перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 цього Кодексу (ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Перевіряючи доводи заявника в частині застосування судами норм закону щодо позовної давності, суд виходить із такого.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Разом з тим, відповідно дост. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК Україниперебіг строку позовної давності починається, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права.

Із правової позиції Верховного суду України у справі №6-154цс15 від 30.09.2015 року слідує, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення права особи (с.261ЦК України).

В силуст. 257 ЦК Українивизначено загальну тривалість позовної давності у три роки.

Згідно ч. 5ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно дост. 267 ЦК України, а саме ч.ч. 3, 4, 5 цієї статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За висновками Верховного Суду України про застосуванняст. 257 ЦК Українидо правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від24 вересня 2014 року,№ 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, строк дії кредитного договору спливає 31.01.2013 року.

Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору, однак при цьому слід врахувати строки позовної давності, що передбачені ст.ст.257,258,259 ЦК України.

Отже, як встановлено судом, у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, як встановлено судом позивач не звертався до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити в зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Відповідно дост.88 ЦПК України в зв'язку з повною відмовою в позові не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення понесених ним судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256,257, ч. 4 ст.267, ст.631 ЦК України, ст. ст.10,57-60,212-215,218 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

У задоволення позову Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : В.М. Мізюк