РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13518/16-ц

пр. № 2/759/1164/17

09 жовтня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Святошинськоїрайнної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від дитини,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, просить суд зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу приймати участь у вихованні та у вільному спілкуванні із сином; призначити наступні способи участі позивача у вихованні сина: необмежене особисте спілкування із сином два дні у тиждень: суботу та неділю; проведення разом із сином відпустки; у дні коли позивач зустрічається із сином, він має право забирати його із дому/школи особисто, зобов'язати відповідача надати точну інформацію про фактичне місце знаходження сина та стягнути з відповідача судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що сторони перебували у шлюбі у якому народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає разом із відповідачем, однак позивач зазначає, що відповідач здійснює на дитину психологічний тиск та постійно здійснює перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини.

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 22).

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала безпідставними, оскільки будь яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною вона не вчиняла, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 27, 28, 36).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у сторін є спільний неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно довідки Форми№3 від 30.12.2016 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 20).

Згідно характеристики ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 учня 2-Б класу СЗШ №72 він має хороший фізичний і розумовий розвиток, має середній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Мати відвідує всі батьківські збори, приводить дитину до школи, а батько ОСОБА_4 останній раз приходив до школи 01.09.2016 (а.с. 31).

Згідно висновку психологічного обстеження неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що дитина має добрі стосунки з мамою та позитивно ставиться до неї, хоче спілкуватися із обома батьками. Але більшу перевагу віддає спілкуванню з мамою. ОСОБА_4 дуже любить матір та ображається на батька, коли він погано ставиться до неї, що може бути причиною відмови від спілкування з татом (а.с. 32, 33).

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.

У попередніх судових засіданнях стороною позивача не надано суду належних та достовірних доказів, які б в своїй сукупності свідчили проте, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, та здійснює певний вплив на сина задля перешкод позивача у спілкуванні з дитиною.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що стороною позивача не доведено факту чинення йому будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною з боку відповідача, враховуючи те, що судом було встановлено відсутність позивача на засіданні комісії 04.05.2017 з питань захисту прав дитини Святошинської РДА у м. Києві для надання відповідного висновку (а.с. 28). Натомість, оцінивши надані суду пояснення відповідача, описані позивачем доводи поданого позову, суд приходить до висновку, що непорозуміння, які виникли між сторонами стосовно спілкування батька з дитиною більше стосуються тих відносин, що наразі існують між батьками, в той час як виховання дитини має здійснюватися батьками спільно з позиції рівності у спілкуванні з дітьми та досягнення консенсусу та взаємних поступок.

Згідно довідки Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, встановлено, що у позивача існує заборгованість перед відповідачем по аліментах присуджених на утримання сина, яка станом на 27.02.2017 становить 18000 грн 00 коп. (а.с. 30).

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»; ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції «Про права дитини»; ч. 2 ст. 2, ч. 7 ст. 7, с. 153, ст. 159 СК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, Конституцією України,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Святошинськоїрайнної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: