Справа №442/225/17
Провадження №2/442/669/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 20000 грн. заборгованості за договором позики, 1142,47 грн. 3% річних від простроченої суми, 10958,72 грн. інфляційних втрат, та 20000 грн. моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.01.2015 року позичив ОСОБА_2 20000 грн., які останній зобовязався повернути до 25.01.2015 року про що надав відповідну розписку. Проте, відповідач взятих на себе зобовязань не виконав позичених коштів не повернув. З цих підстав, просить стягнути з відповідача борг за договором позики у вищевказаному розмірі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки.

Вислухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено, що 05.01.2015 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого позивач позичив відповідачу кошти в розмірі 20000 гривень, а відповідач зобовязався повернути вказану суму коштів до 25.01.2015 року.

Факт укладення такого договору та передачі вказаних коштів відповідачу стверджується розпискою позичальника відповідача, а також показами свідка ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище наведене, а також наявність у позивача розписки, що свідчить про неповернення відповідачем боргу, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 20000 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1142,47 грн. (3%х695/365х20000).

Щодо стягнення інфляційних втрат, то розмір такого за період з 25.01.2015 року по 19.12.2016 року становить 38781,30 грн., проте на виконання вимог ст. 11 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 10958,72 грн. інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає такі позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем не представлено жодного доказу та обґрунтування на заподіяння відповідачем йому такої, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 551,21 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 20000 гривень заборгованості за договором позики, 1142,47 гривні 3% річних від простроченої суми заборгованості, 10958,72 гривень інфляційних втрат та 551,21 гривень судових витрат, а всього: 32652,40 гривні.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Суддя О.В. Крамар