Справа №504/4251/16-ц
№2/504/580/17
Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
судді Рідник І.Ю.
секретаря Сокурцової Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доброслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення боргу за договором позики, -
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, пославшись в обґрунту-вання позову на наступне.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення в газеті «Одеські вісті» №26 від 11.04.2017 року у зв'язку зі зняттям з реєстраційного обліку за місцем проживання на підставі судового рішенням від 22.03.2016 року /а.с.19,23,29/. За згодою позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 207 ЦК визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Право-чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сто-роні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом установлено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виникли договірні зобов'язання, які регулюються договором позики.
З оригіналу розписки від 09.02.2015 року убачається, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 в борг 200 (двісті) доларів США строком на два місяця зі сплатою щомісяця процентів в розмірі 500 (п'ятсот) гривень /а.с.28/.
Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 30.10.2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 і перейшла на прізвище чоловіка - ОСОБА_1 /а.с.9/.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позов розглянуто в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих ним письмових доказів.
Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві.
Згідно зі ст.192 ЦК гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, у зв'язку з чим позивач обґрунтовано визначила суму боргу в іноземній валюті у грошовій одиниці України -гривні.
Статтею 525 ЦК визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.ст.1049,1050 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Згідно ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Отже, враховуючи, що відповідачем було порушено зобов'язання по поверненню суми позики в обумовлений строк, розмір процентів за порушення грошового зобов'язання за домовленістю сторін був встановлений договором в розмірі 500 гривень щомісяця, вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу в національної валюті України та процентів за порушення грошового зобов'язання в розмірі, визначеному у договорі, ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_1 від 02.12.2015 року ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи по загальному захворюванню /а.с.8/.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» інваліди ІІ групи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції на день звернення позивача до суду з даним позовом, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640.00 гривень.
На підставі ст.ст.11,192,202,207,525,533,610,625,1046,1047,1048,1050 ЦК і керуючись ст.ст.3,11,60,88,209,212-215,224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга позивачем на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: