АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1828/17 Головуючий 1-ї інстанції Березовська І.В.
Справа № 635/3602/16-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Харківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання права особистої приватної власності на частину квартири та виключення майна з акту опису та арешту майна, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи: Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області (надалі ХР ВДВС ГТУЮ в Х/о), в якому просила визнати за нею право особистої власності на 2/3 частини житлового будинку №3-а, розташованого по вулиці Зміївська в селі Темнівка Харківської району Харківської області та виключити це майно з акту опису та арешту майна від 25.03.2016року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 09.02.1991року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 У період їхнього шлюбу, а саме 29 липня 2004 року ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №3-а по вул. Зміївська в с. Темнівка Харківського району Харківської області. Вартість придбаного будинку становила 61 430,00грн., що станом на час придбання будинку відповідало еквіваленту 11 550,00дол. США. Вказує, що частина грошей, витрачених на придбання спірного будинку, належала їй особисто і була отримана від продажу належної їй та її батькові однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Між нею та батьком була досягнута домовленість, що вони продають належну їм на праві спільної власності квартиру, а отримані гроші вкладають у придбання спірного житлового будинку. Квартира була продана за 42 040,00грн., що на той час становило 8 000,00дол. США. Вважає, що з урахуванням вищеназваних обставин, 2/3 частини спірного житлового будинку належать їй, оскільки придбані за рахунок її особистих коштів. Також зазначає, що в 2010-2011 роках шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 фактично припинилися. 12 квітня 2016 року із постанови державного виконавця вона дізналася про призначення оцінки спірного будинку за виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 154 264,24грн. за договором позики, укладеного ОСОБА_2 у 2012 році, а саме вже після припинення між ними шлюбних відносин. 25 березня 2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна спірного будинку. Виконавець повідомив, що оцінка будинку призначена для його подальшого продажу на публічних торгах.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, пояснивши, що між ним та позивачкою дійсно існувала усна домовленість, що у разі поділу майна, дружині буде належати 2/3 частини спірного будинку, оскільки позивачкою були надані особисті кошти на придбання будинку в сумі еквівалентній 8000,0дол. США.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник третьої особи - ХР ВДВС ГТУЮ в Х/о не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення її позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи, які суд вважав встановленими, та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 1991 року по 04 серпня 2014 року, який розірвано заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04.08.2014року.

Із договору купівлі-продажу квартири від 17 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2588, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 продали громадянину ОСОБА_7 належну їм на праві приватної спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_2. Вартість проданої квартири становила 42 040,00грн. Вказана квартира належала ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради 14 квітня 2004року за реєстровим №3-04-250383, зареєстроване у КП «Харківське міське БТІ» 15.06.2004року, реєстраційний №6224618, номер запису П-3-28837.

У період шлюбу, а саме 29 липня 2004 року подружжям Червоним на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 за реєстровим №1334, за 61 430,00грн. був придбаний житловий будинок №3-а по вул. Зміївська в с. Темнівка Харківського району Харківської області. Право власності на будинок оформлено і зареєстровано за ОСОБА_2 Текст вказаного договору не містить будь-якого застереження стосовно того, що будинок в якій-то частці придбається за особисті кошти ОСОБА_9

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Колегія суддів погоджується з доводами суду, що позивачем не надано належних і допустимих доказів у підтвердження того, що 2/3ч. спірного житлового будинку придбані за її особисті кошти, які отримані від продажу належної їй та ОСОБА_6 приватизованої квартири.

При цьому слід зазначити, що між укладанням угод, тобто після продажу квартири в м. Харкові та придбання житлового будинку в с.Темнівка Харківського району Харківської області минув тривалий час (42 дні). Доказів того, що отримані від продажу квартири грошові кошти вносилися на відкритий у нотаріуса депозитний рахунок або на якісь інші банківські рахунки і в момент укладання договору купівлі-продажу спірного будинку знімалися чи переводилися з метою оплати його вартості, матеріали справи не містять. Твердження позивача, що з ОСОБА_6 була домовленість після продажу квартири та купівлі будинку забратими його жити до себе, жодним доказом не підтверджено. Так, згідно довідки №282 від 20.04.2016року, виданої виконавчим комітетом Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, у житловому будинку №3-а по вул. Зміївська в с. Темнівка Харківського району Харківської області проживають та зареєстровані: з 22.10.2005року - ОСОБА_1, ОСОБА_10, з 206 року - ОСОБА_11, з 08.09.2010 року ОСОБА_2 (а.с.8).

Окрім того, ніколи раніше позивачем не ставилися вимоги про визнання договору купівлі-продажу будинку від 29.07.2004 року недійсним та перевід на неї права покупця на 2/3ч. цього будинку.

Також судом взято до уваги, що квартира АДРЕСА_2 належала позивачу і ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Доказів того, що частина грошових коштів, які належали ОСОБА_6 від продажу квартири, були подаровані позивачу і в подальшому витрачені на придбання спірного будинку, не надано. Із договору купівлі-продажу квартири вбачається, що ОСОБА_6 лише доручив позивачу отримати належні йому від продажу грошові кошти, а не розпоряджатися ними в подальшому на власний розсуд.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, т.я. придбана в період шлюбу за спільні кошти.

З матеріалів справи також вбачається, що з моменту розірвання шлюбу - з 04 серпня 2014 року вимог про розподіл спільного сумісного майна подружжя позивач не заявляла, тобто вимог щодо визнання за нею право власності на 2/3ч. спірного житлового будинку не ставила. Ці вимоги виникли лише тоді, коли вона дізналася, що у Харківському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 154 264,27грн. і, що державним виконавцем 25 березня 2016 року складено акт опису та арешту майна - житлового будинку №3-а по вул. Зміївська в с. Темнівка Харківського району Харківської області.

Посилання апеляційної скарги на те, що виконавча служба, передавши спірний будинок на продаж з прилюдних торгів, не визначала частку боржника за виконавчим провадженням і, що проведенням прилюдних торгів дитина ОСОБА_11, 2006р.н., позбавляється житла, колегією суддів не приймається, оскільки це є не предметом розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -