Справа № 530/893/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.07.2017 року Зіньківський районий суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Водолага А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради ,Зіньківського району, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа КП Полтавського технічного бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнаня частково недійсним та скасування свідоцтва на право власності на житло в частині ОСОБА_1, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В судове засідання не з»явились позивач, представник відповідача Опішнянської селищної ради, відповідачі, представник третблї особи, про час і місце розгляду справи були повідомлені в законом встановленому порядку, позивач і відповідачі направили в адрес суду зави про розгляд справи без їх участі.

Справа розглядалась в порядку ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд встановив.

Позивач ОСОБА_1 просить суд:

- визнати частково недійсною та скасувати приватизацію квартири АДРЕСА_1в частині долі належної ОСОБА_1;

- визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 01.08.1997 року;

- визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво на право власності на житло НОМЕР_1 від 01.08.1997 року, а саме АДРЕСА_1, видане Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації в частині права власності ОСОБА_14;

- визнати за ОСОБА_10 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_11 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_15 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Відповідно матеріалів справи, на підставі розпорядження органу приватизації КСП « Жовтень» від 20.03.1997 року N3 видано свідоцтво від 1.08.1997 року НОМЕР_1 на право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва дана квартира належить на праві приватної, спільної власності громадянам ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1 та ОСОБА_12. Право власності на дану квартиру виникло відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач вважає, що приватизація вказаної квартири була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в 2016 році, під час розгляду питання щодо постановки позивача, як члена сім'ї військовослужбовця на квартирний облік Центрального управління СБ України, позивачу стало відомо, що в 1997 році її батьки здійснили приватизацію зазначеної квартири, в тому числі і на ім'я позивача. В 1997 році позивачу було 14 років, вона була неповнолітньою, а тому від її імені рішення про приватизацію житла приймали батьки. В 1999 році вона будучи неповнолітньою, у віці 16 років, знялася з реєстрації по місцю проживання батьків, та виїхала на навчання до м. Харкова і до смт. Опішня для постійного проживання не поверталась. Бажання в той час приватизувати житло позивач не висловлювала, заяву про приватизацію не підписувала та не подавала. Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають у квартирі. Заяву про приватизацію вказаної квартири подавали її батьки без згоди позивача, тому позивач вважає, що видане на підставі поданих документів свідоцтво про право власності на квартиру не відображає її волевиявлення, оскільки оформлене без її участі, а батьків вона не уповноважувала за неї приймати такі серйозні рішення. Такі помилкові дії батьків під час приватизації квартири в якій вона не проживає з 1999 року, призвели до порушення права позивача на житло та позбавили її самостійно реалізувати своє право на отримання повноцінного житла по місцю її постійного проживання з чоловіком та дитиною. Її батьки діяли під впливом помилки щодо правової природи правочину, його змісту, прав сторін, що в свою чергу привело до порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Із 1999 року позивач не проживає у зазначеній квартирі, не приймає участі в її утриманні і їй не було відомо, що вона є співвласником. Так як на сьогодні орган приватизації КСП «Жовтень» ліквідований, правонаступник відсутній, то визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло повному обсязі, призведе до порушення прав на житло інших співвласників вказаної квартири, які приватизували квартиру на законних підставах. Тому позивач просить визнати частково недійсним свідоцтво на право

власності на житло від 1 серпня 1997 року НОМЕР_1, виключивши з свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1, залишивши в ньому ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12. Ст.47 Конституції України гарантує право кожного на житло. Основними формами реалізації конституційного права на житло є будівництво житла, придбання житла у власність, оренда житла, безкоштовне отримання. Про те, що позивач має у приватній спільній власності квартиру, дізналася в 2016 році. Тому вона вважає, що строк позовної давності на звернення до суду, позивачем не порушений.

Відповідач Опішнянська селищна рада Зіньківського району, відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 не заперечують проти задоволення заявлених позовних вимог, про що направили до суду відповідні заяви.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутисчя до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як передбачено нормою ст.2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року N 9"Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідачі здійснивши приватизацію квартири порушили законні права та інтереси позивача передбачені ст.24,33 Конституції України та позбавили її можливості самостійно використовувати право на приватизацію житла.

Законні права позивача також прописані та закріплені ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнорадно-правовими документами про права людини, якими кожній людині закріплено право на житло.

Враховуючи вище викладені обставини, а саме порушенням відповідачами вимог ст.ст.19,24,33 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнорадно-правовими документами про права людини, ст.345, ч.ч. 2,4 ст.369 Цивільного кодексу України, ст.ст.17,18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, що призвело до порушення законних прав ОСОБА_1, а саме: проведення приватизації ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 та оформлення права її власності на неї, без участі (згоди) ОСОБА_1, участі її належного представника, в зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, що полягають у можливості самостійно, особисто або за участю належним чином уповноваженим її представником обирати житло та вчиняти дії щодо її приватизації в передбачений законом спосіб.

Позивач вважає, що за таких обставин, свідоцтво про право власності на житло видане 1 серпня 1997 року колективним сільськогосподарським підприємством «Жовтень» та розпорядження від 20.03.1997 року № 3, рішенням суду повинно бути частково скасоване.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити в порядку ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.197,214-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнаня частково недійсним та скасування свідоцтва на право власності на житло в частині ОСОБА_1, визнання права власності - задоволити.

Визнати частково недійсною та скасувати приватизацію квартири АДРЕСА_1, в частині надання ОСОБА_1 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 01.08.1997 року, видане органом приватизації колективного сільськогосподарського підприємства «Жовтень», згідно з розпорядженням від 20.03.1997 року № 3 на квартиру АДРЕСА_1, в частині надання ОСОБА_1 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним та скасувати розпорядженням органу приватизації колективного сільськогосподарського підприємства «Жовтень»від 20.03.1997 року № 3 на квартиру АДРЕСА_1, в частині надання ОСОБА_1 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 право власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Апекляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з ня його проголошення. Особи, які брали участиь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення направити сторонам.

СуддяА. В. Водолага