АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5468/17 Головуючий 1 інстанції - Шмадченко С.І.
Справа № 640/2169/17 Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Бровченка І.О.,Кіся П.В.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 липня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів та неустойки, -

в с т а н о в и в:

13 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_2) про стягнення коштів та неустойки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 жовтня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір про установку на балконі його квартири рам з металопластика. Вартість металопластикової конструкції становила 8273 грн. Він сплатив відповідачу завдаток 500 грн. Договір він підписав, при цьому не прочитав його. Відповідач йому договір сам прочитав і казав, що оплату за ПВХ конструкцію може розстрочити на 3 роки. Оскільки він є пенсіонером, погодився підписати договір. Наступного дня він пішов до товариша, який йому уважно прочитав договір та роз'яснив умови договору. Після чого він приїхав до офісу ФОП ОСОБА_2, який його направив до відділення банку, розташованого у магазині «Алло» для отримання кредиту, але представник банку відмовив йому в отриманні кредиту.

03 листопада 2016 року він направив до відповідача цінним листом заяву про розірвання договору і повернення йому сплачених коштів. До даного часу відповідач йому гроші не повернув, що змусило його звернутися до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ФОП ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 суму завдатку у розмірі 500 грн.

У задоволенні позову про стягнення неустойки у розмірі 7 462,08 грн відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 640 грн

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови судом в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача неустойки та винести в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог в частині стягнення неустойки, суд першої інстанцію виходив з того, що вимоги позивача в цій частині є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню

З таким висновком суду першої інстанції погоджується судова колегія.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 29 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір (індивідуальний номер заказу GA 00105) про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій.

Пунктом 2.1 зазначеного договору було встановлено вартість виробу в розмірі 8 273 грн, в тому числі замовником був сплачений завдаток в розмірі 500 грн відповідно до пункту 2.2 договору, а пунктом 2.3 передбачений борг «до передачі у власність» - 7 773 грн.

03 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 із заявою про розірвання договору, посилаючись на частину 3 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів».

ФОП ОСОБА_3 у своєму листі від 28 листопада 2016 року на ім'я ОСОБА_1 повідомив останнього про необхідність сплати до 10 грудня 2016 року боргу відповідно до умов договору. Зазначивши, що у разі несплати боргу договір буде розірваний без повернення внесеного завдатку (відповідно до пункту 4.2).

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на частину 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу своїх вимог щодо стягнення з відповідача неустойки, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Статтею 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначені права споживача в разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями.

Частиною 2 цією статті передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків.

Частиною 9 передбачено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

За таких підстав, виходячи з аналізу статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд вважає, що стягнення неустойки можливе лише за умови, що споживачем була отримана продукція або перша поставка такої продукції, тобто товар вже був реалізований покупцю, і споживач сплатив суму грошей за цю продукцію у повному обсязі.

В даному випадку, позивач продукцію не отримав і кошти за неї не сплатив, у зв'язку з чим вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь