Справа № 346/1088/17
Провадження № 2/346/855/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючої - судді Беркещук Б.Б.,

секретаря Матушевської Г.Д.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 24 березня 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено письмовий договір позики , згідно якого вона передала а Костюк отримав 22 100 грн., що еквівалентно 2 145,63 дол. США на день укладення договору . Відповідно до п.2 даного договору відповідач зобовязувався повернути вказану суму грошей до 12 травня 2014 року .

В зазначений строк відповідач свого зобовязання по поверненню боргу не виконав, та на даний час кошти не повернув.

Уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму заборгованості із врахуванням індексу інфляції 41 548 грн. , штраф 30 % річних 6 630 грн., пеню 7 449,38 грн., а всього на загальну суму 55 627,38 грн.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду пояснення в яких зазначив, що тривалий час хворіє, являється інвалідом першої групи, має на утриманні двоє дітей учнів. Щодо укладення договорк позики вказав, що коштів у позивача він не позичав, те що вказано у позові не відповідає дійсності. Через цукровий діабет та поганий зір не бачив, що було надруковано у договорі. Вважає, що договір повинен був бути написаний « від руки» і з зазначенням хоча б одного свідка . Оскільки тяжко хворіє, коштів на прожиття та лікування йому не вистачає.

Враховуючи пояснення позивача, представника позивача, письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій же самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК). При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК).

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Встановлено, що відповідно до укладеного Договору позики від 24 березня 2014 року позивач ОСОБА_2 передала а відповідач ОСОБА_3 прийняв у власність 22 100 грн., що еквівалентно 2 145,63 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору. Факт отримання грошей підтверджується особистим підписом відповідача у даному договорі та його особистими письмовими поясненнями: " Я, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 22 100 грн, що еквівалентно 2145 дол. США в чому і розписуюсь" .(а.с.79).

Зазначену вище суму грошей відповідач зобовязувався повернути позивачу готівкою до 12 травня 2014 року.

Як вбачається з п.2 даного Договору після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен написати позичальнику в його примірнику договору про факт отримання (повернення) коштів. Як видно з договору, (та не представлено суду інших доказів повернення коштів) у вказаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобовязань позику не повернув.

Письмових доказів, які б свідчили про безгрошовість укладеного сторонами договору позики, відповідачем суду не подано. Крім того відсутні докази, що договір позики укладений відповідачем під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості або під впливом тяжкої обставини (ст. ст. 230 - 233 ЦК), внаслідок чого допускаються в якості доказів пояснення свідків і правочин визнається недійсним.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що була присутня при укладенні та підписанні договору позики, бачила, що відповідач приходив до позивача додому і остання передала йому гроші 22 тисячі гривень, що на той час становило близько 2 тисяч доларів США. Зазначила, що відповідач був з товаришем Бесєдіним. Відомо свідку про те, що на даний час кошти не повернуті, а відповідач повідомив, що поверне позивачу позичені у останньої кошти, коли заплатить за будинок.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Згідно ст. 527 ч. 1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

В силу ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника

процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 625 ч.ч. 1, 2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 7 Договору позики від 24 березня 2014 року, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми. У разі неповернення суми позики до закінчення її терміну, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання(ч. 2ст. 549 ЦК України).Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання(ч. 3ст. 549 ЦК України). Розмір нарахованої пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, на час такого нарахування.

Суд звертає увагу, що на відміну від неустойки, яка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності, стягнення 30 % річних від простроченої суми не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, слід врахувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х…(І І Z:100), де

І І 1 індекс інфляції за перший місяць прострочення,

І І 2 індекс інфляції за другий місяць прострочення,

. . .

І І Z індекс інфляції за останній місяць прострочення

В даному випадку період прострочення травень 2014 року по лютий 2017 року .

Відповідно до результатів розрахунку (а.с.64-65) сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає 22 100 грн. х1,88 =41 548 грн.

З відповідача також слід стягнути 30 відсотків річних від простроченої суми 22 100 х30%=6 630 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 7 449,38 грн. слід зменшити та стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 000.00 грн. із-за наявності обставин, які мають істотне значення для справи, а саме, що відповідач хворіє, є інвалідом першої групи загального захворювання , потребує стороннього догляду , що підтверджується відповідними документами (а.с.37,38) та у звязку з його тяжким матеріальним становищем.

Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Як вбачається з копії довідки до акту МСЕК та пенсійного посвідчення відповідач ОСОБА_3 являється інвалідом першої групи, а отже з нього не може бути стягнуто судовий збір.(а.с.38)

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 за Договором позики від 24 березня 2014 року суми боргу (41 548 +6 630+1 000) 49 178 грн. , а врешті позову сдід відмовити.

На підставі наведеного та ст.ст. ст.525,526,542,543,554,610-612,625,1046-1051 ЦК України, керуючись ст.ст.88,209,213,214, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 аАДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жительки смт. Отинія вул. Свободи, 7/38 Коломийського району Івано-Франківської області суму боргу 49 178 (сорок дев ять тисяч сто сімдесят вісім) гривень 00 копійок за договором позики від 24 березня 2014 року, з яких: 41 548 гривень суму заборгованості із врахуванням індексу інфляції, 6 630 гривень 30 відсотків річних від простроченої суми, 1000 гривень - пені.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або отримання його копії.

Суддя Беркещук Б. Б.