АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2490/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № CNL-701/023/2006, укладеним 24.05.2006р. між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»), у розмірі 50 000 доларів США. зі строком дії договору до 24.05.2021 р. Відповідачі не виконують умов договору у зв'язку з чим, станом на 26.09.2014 року виникла заборгованість за договором кредиту у розмірі 1 520 647,03 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 25 251,70 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 327 009, 51 грн; пені занесвоєчасне повернення кредиту - 1 193 637,52 грн.

У процесі розгляду справи 24.03.2015 р. представник позивача збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 2 735 518,28 грн, яка складається: з заборгованості за тілом кредиту в сумі 25 251,70 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 588 283,47 грн., пені в сумі 2 147 234, 81 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості 2 735 518 грн. 28 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Не погодившись з заочним рішенням суду першої інстанції, 23 лютого 2017 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить вказане заочне рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості солідарно як з поручителя 2 735 518 грн. 28 коп., та стягнення судового збору в розмірі 3654 грн. 00 коп., визнати договір поруки № SCNL-701/023/2006 від 24.05.2006 року з додатками, укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 припиненим.

В обґрунтування скарги зазначила, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права. Вказала, що умови договору поруки від 24.05.2006 року про її дію до повного припинення всіх зобовязань боржника, не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України. Зазначила, що в такому випадку є підстави для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання осовного зобовязання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від визначеної в договорі дати. Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено лише щодо поручителя, ОСОБА_5, в іншій частині рішення не переглядається .

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в передбачених ст. 303 ЦПК України межах вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

24 травня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»), та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав грошові кошти в розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 24 травня 2021 р.

24 травня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Аваль» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SCNL- 701/023/2006, згідно з яким вона зобовязалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_4 його боргових зобовязань та, в разі невиконання ним своїх зобовязань, відповідати як солідарний боржник.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Згідно до умов договору поруки вона припиняється за цим договором з припиненням основного зобов'язання зобов'язання, що є не обов'язковою, а вирогідною подією.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно до наданої довідки про розрахунок заборгованості за кредитним договором CNL-701/023/2006, укладеним 24.05.2006 р., станом на 19.03.2015 року виникла заборгованість за договором кредиту у розмірі 2 735 518,28 грн, яка складається: з заборгованості за тілом кредиту в сумі 25 251,70 доларів США ща за офіційним курсом НБУ складає 588 283,47 грн., пені в сумі 2 147 234, 81 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що основний боржник неналежним чином виконував свої зобовязання, у звязку з чим з його вини виникла заборгованість по аліментам, а тому відповідно до договору поруки ОСОБА_5 має нести з ним солідарну відповідальність.

Однак в частині відповідальності поручителя рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості.

Так суд не з'ясував, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" у п. 2.1.5.1 додаткового договору № 3 від 24 травня 2006 року передбачив дострокове повернення позичальником, ОСОБА_4 наданого йому за вищевказаним договром кредиту: у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 30 календарних днів. Сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов'язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу банку, в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в поному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов'язань. (а.с. 16 на звороті). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості по пені вбачається, що пеня за порушення зобов'язань за договром нарахована за період з 26.09.2013 року, тобто прострочення позичальник припустився принаймні з 25.09.2013 року, Тому відповідно до вказаного п. 2.1.5.1 додаткового договору до договору кредиту ОСОБА_4 повинен був достроково повернути кредит та нараховані відсотки за вимогою банку від 25.10.2013 року - до 25.11.2013 року. Отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Оскільки банк звернувся з позовом до поручителя ОСОБА_3 поза межами передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, 14.10.2014 року, слід визнати, що її порука відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК україни припинилиася.

Колегія суддів вважає за необхідне у даному випадку застосувати правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2015 р. у справі № 6-1077цс15, та від 17 лютого 2016 року по справі № 6-2875цс15, оскільки у даній справі за умовами додаткового договору не вимагається від банку надсилати вимогу про дострокове погашення кредиту.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Таким чином, оскільки в оскарженій частині рішення суд не з'ясував обставини, пов'язані із достроковим припиненням договору поруки, суд помилився із застосуванням наведених норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині солідарної відповідальності поручителя ОСОБА_3 підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову в цій частині у задоволенні позову. При цьому колегія суддів не вбачає підстав для ухвалення окремого рішення про припинення поруки, оскільки таких заяв суд не розглядав, у даному випадку для остаточного висновку достатньо встановлення цього юридичного факту в мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості 2 735 518 (два мільйони сімсот тридцять пять тисяч пятсот вісімнадцять) грн. 28 коп.та стягнення судового збору в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в цій частині до ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді