441/1789/17 2/441/879/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2017 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Малахової - Онуфер А.М.

з участю секретаря Пеленської Х.О.

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городку цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на частки в житловому будинку як на майно колгоспного двору,-

в с т а н о в и в :

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, 28.11.2017року звернулись з позовом до Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання за ними права спільної часткової власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на АДРЕСА_1, як на майно «колгоспного двору». Вимоги мотивували тим, що після смерті ОСОБА_6 разом із третьою особою ОСОБА_5 звернулись до приватного нотаріуса Городоцького нотаріального округу Марців І.В. із заявами про прийняття спадщини за законом, згідно договору про поділ спадкового майна, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом - на земельні ділянки. Між тим, нотаріус постановою від 11 вересня 2017 року відмовив ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок на АДРЕСА_1, у зв'язку із тим, що згідно з Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого 21 червня 1988 року статус вказаного житлового будинку визначений як «колгоспний двір» (а.с. 18). З огляду на те, що Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачає здійснення реєстрації майна колгоспного двору, а також через те, що Свідоцтво про право власності видане на ОСОБА_8, вони змушені звертатись до суду із зазначеним позовом для захисту своїх прав.

Представник позивачів ОСОБА_1 в суді позовні вимоги підтримала, окрім цього пояснила, що позивачі є єдиними членами колгоспного двору, а такий не є об?єктом спадкових прав, єдиним способом захисту їх прав є визнання права власності на частки в будинку, як майно «колгоспного двору» за позивачами в судовому порядку.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в суді висловився про задоволення позовних вимог, зазначив, що його довіритель не є членом колгоспного двору, на вказане майно не претендує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, 26.12.2017р. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не заперечив (а.с. 46).

Заслухавши представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

П. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що:

а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно ПВС України №13 від 25.12.1992 року № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього члена двору і поширюється на випадки припинення двору з 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав, а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно Свідоцтва про право власності виданого Самбірським МБТІ 21.06.1988 року (а.с.15), житловий будинок в АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», головою двору значився ОСОБА_9.

Як вбачається технічного паспорта (а.с.20-23), означений будинок збудований у 1962р., складається із чотрирьох житлових кімнат, коридору, веранди, санвузла, загальна площа - 75,1 м.кв., житлова - 55,3 м.кв.

Із витягів погосподарських книг (а.с. 32-35) вбачається, що житловий будинок на АДРЕСА_1 мав статус «колгоспний двір», членами колгоспного двору станом на 1989-1991 рік були: ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_4., що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданим повторно 23.11.2017р. (а.с.12), ОСОБА_10, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 виданим повторно 23.11.2017р. (а.с.13), ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 виданим 22.11.2016р., ОСОБА_3 (позивач 1) та ОСОБА_4 (позивач 2).

Постановою приватного нотаріуса Городоцького нотаріального округу Марців І.В. від 11.09.2017р. (а.с.18), ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що житловий будинок на АДРЕСА_1 згідно поданого правовстановлюючого документу має статус «колгоспного двору».

Таким чином, житловий будинок на АДРЕСА_1 не може бути об'єктом спадкових прав, оскільки має статус «колгоспного двору», позивачі є останніми членами колгоспного двору, відтак з огляду на положення вищезазначеного законодавства позивачі на даний час вважаються фактичними співвласниками вищевказаного житлового будинку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Отже, оскільки житловий будинок на АДРЕСА_1 має статус «колгоспний двір», позивачі є останніми членами колгоспного двору, що не втратили частку в майні цього двору, отже слід визнати за ними право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами як на майно «колгоспного двору».

Керуючись ст.ст. 10, 60, 76-80, 229, 265 ЦПК України, ст.ст. 328-330 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами на АДРЕСА_1, як частку в майні колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами на АДРЕСА_1, як частку в майні колгоспного двору.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів.

Повний текс рішення складено 10.01.2018р.

Суддя: А.М. Малахова-Онуфер