АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1040/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_7 районна державна адміністрація, про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, яким просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) в розмірі 3,96 умовних кадастрових гектари в адміністративних межах ОСОБА_7 селищної ради Черкаської області, мотивуючи про те, що він працював на різних посадах у радгоспі «Маньківський» та племрадгоспі «Маньківський» з 27.10.1991 та по 03.03.1997. Як колишній працівник колективного підприємства, позивач має право на отримання земельної частки (паю) в процесі проведення розпаювання цього реорганізованого підприємства. У зв'язку з цим, позивач вирішив дізнатись, чи включено його до списків громадян, що мають право на земельну частку (пай), для чого звернувся до ОСОБА_7 селищної ради у якої знаходиться документація по розпаюванню племрадгоспу «Маньківський». ОСОБА_7 селищної ради від 30.09.2016 №1395/02-42 позивачу повідомлено, що за наявними у селищної ради документами (згідно списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в даних списках не значиться. Також позивача повідомлено, що за наявними документами, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно працював в радгоспі «Маньківський» в період з 27.10.1991 по 15.07.1995 та з 16.04.1996 по 03.03.1997, тобто працював до та під час проведення розпаювання радгоспу «Маньківський», мав право на отримання земельної частки (паю), однак з невідомих причин помилково пропущений у списках осіб, які мають право на земельну частку (пай). Сертифікат та державний акт на земельну частку (пай) на ім'я гр. ОСОБА_6, за наявними даними не видавався. Таким чином, з даного листа позивач дізнався, що його не включено в список осіб, які мають право на земельну частку (пай) та фактично позбавлено права на земельну частку (пай), на яку позивач має законне право. З листа відділу Держгеокадастру у ОСОБА_7 районі Черкаської області від 22.09.2016 №0-28-0.8-2109/15-16 позивач дізнався про те, що відповідно до розпорядження ОСОБА_7 РДА від 20.10.2016 №12, вартість земельної частки (паю) по ОСОБА_7 селищній раді становить 119201,82 грн. та середній розмір земельної частки (паю) становить 3,96 га.

Указані фактичні обставини стали підставами для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 13.03.2017 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування вказано на те, що рішенням Маньківського районного суду від 05.03.2003 рішення загальних зборів ВАТ «Маньківське» від 05.04.2001 про розпаювання земель ТОВ «Маньківське» та рішення зборів власників земельних і майнових паїв ТОВ «Мир» від 08.02.2002 про затвердження списку на отримання земельної частки (паю) акціонерами ВАТ «Маньківське» визнані незаконними. Оскільки позивач на час реорганізації племрадгоспу «Маньківський» у ВАТ «Маньківське» перебував з радгоспом у трудових відносинах, отже він став акціонером та мав право на включення його до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай). У вступній частині рішення не вказані всі особи, які брали участь у судовому засіданні. Мотивувальна частина рішення не містить посилання на докази в обґрунтування заперечень відповідачів проти позову. Позивач довідався про порушення свого права з листа ОСОБА_7 селищної ради від 03.09.2016, яким повідомлено про наявність у нього права на земельний пай. Суд, відмовивши у задоволенні позовних вимог через сплив строків позовної давності, не обґрунтував чому саме позивач знав про порушення його права з 1997 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строки позовної давності для захисту свого порушеного права. При цьому суд послався на норми ЦК України ч.4 ст.267 ЦК України.

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що позивач працював з 27.10.1991 по 15.07.1995 у радгоспі «Маньківський», а з 16.04.1996 по 03.03.1997 у племрадгоспі «Маньківський», що підтверджується даними його трудової книжки серії БТ-ІІ № 4320447, виданої 10.08.1987.

04.11.1996 на базі племрадгоспу «Маньківський» згідно наказу ФДМУ по Черкаській області №606 проведено реорганізацію та створено ВАТ «Маньківське».

Державний акт по право колективної власності на землю ВАТ «Маньківське» було видано 20.03.2002 року ОСОБА_7 райдержадміністрацією.

Як колишній працівник племрадгоспу «Маньківський», який на момент реорганізації вказаного підприємства у відкрите акціонерне товариство перебував з ним у трудових відносинах, відповідно, мав право на придбання акцій та міг би стати акціонером товариства, виходячи з цього позивач вважає, що він має право на отримання земельної частки (паю) цього реорганізованого підприємства як потенційний акціонер ВАТ «Маньківський», в звязку з чим він і звернувся до суду з даним позовом.

Однак, листом ОСОБА_7 селищної ради від 30.09.2016 №1395/02-42 позивачу повідомлено, що за наявними у селищної ради документами (згідно списків працюючих та пенсіонерів колишнього ВАТ «Маньківське», які мають право на земельну частку (пай), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в даних списках не значиться. Також позивача повідомлено, що за наявними документами, він - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно працював в радгоспі «Маньківський» в період з 27.10.1991 по 15.07.1995 та з 16.04.1996 по 03.03.1997, тобто працював до та під час проведення розпаювання вказаного радгоспу, мав право на отримання земельної частки (паю), однак з невідомих причин помилково пропущений у списках осіб, які мають право на земельну частку (пай). Сертифікат та державний акт на земельну частку (пай) на ім'я гр. ОСОБА_6, за наявними даними не видавався.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, які входили до складу названих підприємств (КСП) на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, зокрема, постійні працівники члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Затвердження розміру земельної частки (паю) та видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Виходячи зі змісту ст.ст.22, 23 ЗК України та вищевказаного Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

Відповідно до п.24 постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами норм земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення особи до списку, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що 04.11.1996 року племрадгосп «Маньківський» було реорганізовано у ВАТ «Маньківське», при реорганізації кількість акціонерів становила 733 чоловік.

При цьому, колегією суддів на підставі усіх наявних доказів по справі та пояснень сторін встановлено, що позивач ОСОБА_6 не придбавав майна (акцій) державного підприємства племрадгоспу «Маньківський», відповідно, не став акціонером вказаного ВАТ, до того ж він не перебував в жодних правовідносинах (майнових, трудових) з товариством на момент отримання ним Державного акта на право колективної власності на землю - 20.03.2002 року, тому колегія приходить до висновку про те, що позивач згідно до вимог закону не набув права на отримання земельної частки (паю) за захистом якого він звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно суд, при розгляді справи по суті спору, повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права, факт його порушення або оспорювання і можливість його поновлення шляхом обраного способу захисту, оскільки за відсутності порушення субєктивного права чи інтересу або за відсутності самого субєктивного права позовна давність застосуватися не може. Тобто право, яке не порушене позовною давністю не захищається.

Отже, встановивши по даному спору відсутність факту порушень прав позивача, колегія суддів відмовляє в позові лише з цих підстав, без розгляду заяв сторони про застосування строків позовної давності та про поновлення таких строків.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, при постановленні рішення по даній справі, в порушення вимог закону, на вищевказані обставини справи не звернув уваги та не дав їм відповідної правової оцінки, невірно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, вказані порушення призвели до постановлення судом незаконного рішення, яке підлягає скасуванню, згідно ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_7 районна державна адміністрація, про визнання права на земельну частку (пай) - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :