№ 207/2926/17
№ 2/207/1672/17
11 грудня 2017 року м. Камянське .
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Крупновій І.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Камянське справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання правочину недійсним , стягнення суми ,
Представник відповідача ТОВ «Єврокар Україна» у судове засідання двічі не явився , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином , причину неявки суду не повідомив , тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність та провести заочний розгляд справи .
Суд , вислухавши пояснення осіб , які беруть участь у справі , вивчивши матеріали справи вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав .
У судовому засіданні встановлено , що 28 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна» укладений Договір фінансового лізингу № 3206 , предметом якого є надання автомобіля ZAZ Sens на суму 6866,02 доларів США , що еквівалентно 176800 гривень 00 копійок ( а.с. 11 - 18 ).
Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець ( виконавець , виробник ) не повинен включати у договори із споживачем умови , які є несправедливими . Умови договору є несправедливими , якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача . Якщо положення договору визнано несправедливим , включаючи ціну договору , таке положення може бути змінено або визнано недійсним . У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору , на вимогу споживача : такі положення також підлягають зміні ; або договір може бути визнаним недійсним у цілому .
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку , що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак : по-перше , умови договору порушують принцип добросовісності ( пункт 6 частини першої статті 3 , частина третя статті 509 ЦК України 2003 року ) ; по-друге , умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін ; по-третє , умови договору завдають шкоди споживачеві .
Несправедливими є , зокрема , умови договору про : виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань , включаючи умови про взаємозалік , зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) ; встановлення жорстких обовязків споживача , тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів) ; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату , здійснену споживачем , у разі відмови споживача укласти або виконати договір , без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону) .
Згідно ст. 215 ЦК України 2003 року підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог , які встановлені частинами першою - третьою , пятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Недійсним є правочин , якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин ) . У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається .
За змістом статті 808 ЦК України 2003 року , якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем , продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості , комплектності , справності предмета договору лізингу , його доставки , монтажу , запуску в експлуатацію , тощо . Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем , продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу .
Як вбачається із договору , автомобіль марки/моделі Zaz Sens на суму 6866,02 доларів США , що еквівалентно 176800,00 гривень , не може вважатися предметом договору лізингу , оскільки дана річ не визначена індивідуальними ознаками , а саме : не вказано який це саме транспортний засіб , його виробника , модель , комплектацію , рік випуску , колір тощо .
Згідно ч. 1 ст. 807 ЦК України 2003 року предметом договору лізингу може бути неспоживна річ , визначена індивідуальними ознаками , віднесена відповідно до законодавства до основних фондів .
Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦК України 2003 року річ є визначеною індивідуальними ознаками , якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками , що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей , індивідуалізуючи її . Речі , визначені індивідуальними ознаками , є незамінними .
Невизначена річ індивідуальними ознаками не може бути предметом лізингу, отже між сторонами договору під час підписання договору та специфікації не було досягнуто угоди відносно предмету лізингу , що є істотною умовою для даного виду правочинів .
Згідно договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості , комплектації , справності предмету лізингу , його заміни , введення в експлуатацію , усунення несправностей протягом гарантійного строку , своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог , монтажу тощо . За вищезазначені зобовязання відповідає продавець . Проте , у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару , його найменування та місцезнаходження , куди має звертатися споживач у випадку порушення якості , комплектації та інших умов з продажу товару .
Оспорюваний правочин не відповідає вимогам чинного законодавства , внутрішній волі позивача та не спрямований на реальне настання правових наслідків , тому суд вважає , що його необхідно визнати недійсним з застосуванням наслідків , передбачених ст. 216 ЦК України 2003 року .
При розподілі судових витрат суд враховує , що позовні вимоги задоволені у повному обсязі , при зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору , тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 203 , 215 , 216 , 807 , 808 ЦК України 2003 року , ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» , ст. 8 , 15 , 60 ЦПК України , суд
Визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 3206 від 28 серпня 2017 року , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» судовий збір на користь держави у сумі 2240 гривень 00 копійок .
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення . Заява про перегляд заочного рішення може бути подана в строк 10 днів після одержання його копії.

Суддя С.А. Скиба