Справа № 539/3355/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі Павличенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення дитини на тимчасово окупованій території України.

В заяві вказала, що 26.11.2017 року вона в м.Макіївка Донецької області, вона народила дитину ОСОБА_2.

З травня 2014 року ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, оскільки переїхала з м.Макіївки. Перебувала на обліку по вагітності і пологам у Пісківській АЗПСМ. На початку листопада 2017 року заявник у звязку з хворобою матері вимушена була поїхати до м.Макіївки Донецької області, де у неї почалися перейми та вона народила доньку. Для реєстрації народження дитини заявник звернулася за місцем свого фактичного проживання д Лохвицького районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, однак, отримала відмову через те, що медичне свідоцтво про народження дитини не відповідає вимогам законодавства України.

Встановлення заявленого факту потрібне заявнику для оформлення допомоги при народженні дитини.

Враховуючи вищевикладене, заявник прохає суд встановити факт народження 26.11.2017 року ОСОБА_2 в м.Макіївка Донецької області, згідно свідоцтва про шлюб: мати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання заявник не зявилася, заявивши клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи Лохвицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області проти задоволення заявлених вимог не заперечує.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 26.11.2017 року в м.Макіївка заявник ОСОБА_1 народила дівчинку, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №596, виданим 26.11.2017 року міською лікарнею №6 м.Макіївка. /а.с.9/

Дитина народилася під час перебування заявника у шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.02.2015 року. /а.с.14/

Заявник перебуває на обліку, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. /а.с.8/

При цьому, з наданої обмінної карти вбачається, що ОСОБА_1 у звязку з вагітністю перебувала на обліку в Пісківській амбулаторії загальної практики сімейної медицини. /а.с.10-13/

Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області листом від 08.12.2017 року відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації народження дитини жіночої статі, оскільки для підтвердження факту народження дитини предявлено медичний документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. /а..15/

Згідно ч.1, 3, 4 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 7 листопада 2014 р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Макіївка Донецької області входить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження дитини, виданого закладом, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження заявником доньки ОСОБА_2, встановленим.

Таким чином, керуючись ст.ст.4-13, 293, 294, 315-319, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що 26 листопада 2017 року в м.Макіївка Донецької області народилася ОСОБА_2, матірю якої є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання с.Піски Лохвицького району Полтавської області), батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП не отримував, паспорт серія КО 772763, місце проживання пров.Щорса, 16, с.Піски Лохвицького району Полтавської області).

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_4 В. М.