Справа № 466/8940/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)
18 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова
у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.
при секретарі Пірко Д.А
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,
у с т а н о в и в:
15 листопада 2017року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з нього на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуте майно в сумі 528,00гривень.
В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що громадянин ОСОБА_1 7 березня 2015 року був призваний до Збройних Сил України по мобілізації.
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07 березня 2015 року №54 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника-снайпера 5 механізованого батальйону.
17 березня 2015 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову службу, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України.
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 22 квітня 2015 року №1826 виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 призупинена з 17 березня 2015 року.
В період починаючи з 11 дня самовільного залишення частини і до дня видання наказу командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 про призупинення виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 виплачено грошове забезпечення розмір якою складає 528,00 гривень.
Відповідно до акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 аудиторського звіту від 29 грудня 2016 року №234/5 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року солдат ОСОБА_1 має заборгованість перед військовою частиною-польова пошта НОМЕР_2 в сумі 528,00 гривень.
Таким чином, самовільне залишення солдатом ОСОБА_3 військової частини призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України, на підставі наявних доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що положеннями статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», статті 10 Закону України «Про оборону України», пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року №406/2011, передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та яким здійснюється управління військовим майном, у тому числі закріплення військовою майна за військовими частинами.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі ЗС України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби ЗС України, затверджених Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби ЗС України» від 24.03.1999 року надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України,
Військова частина НОМЕР_1 у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України. Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади.
Відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ України військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства оборони України, має гербову печатку та здійснює діяльність в сфері оборони.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року №113-VІII, який набув чинності 20 січня 2015 року, в Україні з 20 січня 2015 року діє особливий період.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, і також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи і моменту введення воєнного стану і Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до зазначених Законів України громадянин ОСОБА_1 07 березня 2015 року був призваний до Збройних Сил України по мобілізації.
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07 березня 2015 року № 54 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника-снайпера 5 механізованого батальйону.
17 березня 2015 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову службу, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України.
Відповідно до пункту 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється і дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 22 квітня 2015 року №1826 виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 призупинена з 17 березня 2015 року.
В період починаючи з 11 дня самовільного залишення частини і до дня видання наказу командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 про призупинення виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення розмір якою складає 528,00 гривень.
Відповідно до акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 аудиторського звіту від 29 грудня 2016року №234/5 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 1 січня 2015року по 30 червня 2016року солдат ОСОБА_1 має заборгованість перед військовою частиною-польова пошта НОМЕР_2 в сумі 528,00 гривень.
Таким чином, самовільне залишення солдатом ОСОБА_1 військової частини призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі.
Відповідно до вимог статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно з пункту 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999року №551-XIV, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Пунктом першим статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зазначене положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача в користь позивача безпідставно набуте майно на суму 528,00гривень.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 84, 89, 280-282, 314 ЦПК України суд, -
в и р і ш и в:
позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ЄРДПОУ НОМЕР_3 , р/ НОМЕР_4 , МФО 820172, Держказначейська служба України м. Київ безпідставно набуте майно на суму 528 (п`ятсот двадцять вісім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцять днів з дня проголошення рішення.
Суддя Г. Б. Білінська