Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/1266/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Дубина Л.А.
Провадження № 22-ц/778/3626/17 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником АДРЕСА_1. У вказаній квартирі крім нього зареєстрована, але не проживає малолітня ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2013 року була влаштована у КУ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-Ш ступенів» ЗОР, а на теперішній час усиновлена та виїхала на постійне місце проживання до США.

Він має намір розпорядися належною йому квартирою, але реєстрація малолітньої ОСОБА_4 перешкоджає йому у повній мірі реалізувати своє право власності на нерухоме майно.

Враховуючи вищенаведене просив суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними тощо до влаштування у відповідні заклади, та вважав вимоги необґрунтованими.

Проте, колегія не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 14.01.2013 року є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5)

Згідно довідки Департаменту реєстраційний послуг Запорізької міської ради №04-27/4-3760 від 27.02.2017 року місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7)

Рішенням виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська №169 від 20.06.2007 року ОСОБА_3 було призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_4 (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Баглійської районної ради у м. Дніпродзержинськ №161 від 15.04.2015 року було припинено опіку ОСОБА_3 над малолітньою ОСОБА_4 та збережено право користування малолітньою житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 43).

Крім того, згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.11.2016 року малолітня ОСОБА_4 була усиновлена громадянами США та виїхала на постійне місце проживання до США. Зазначеним рішенням обов'язок щодо дотримання майнових та житлових прав малолітньої ОСОБА_4 покладено на громадянина США ОСОБА_5 (а.с.34-38).

Відповідно до ч.3-5 ст.232 Сімейного Кодексу України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Згідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Обов"язок дотримання житлових прав неповнолітньої ОСОБА_4 покладено на усиновлювачів

Таким чином, на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 вже не був опікуном малолітньої ОСОБА_4, вона не відноситься до членів сім"ї власника житла у розумінні ст.405 ЦК України ,а тому визнання останньої такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, не буде порушувати її житлові права гарантовані ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства».

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи, доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«Позовну заяву ОСОБА_3 до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.12.2017 року

Головуючий:

Судді: