АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Лисака І.Н., Яремка В.В.

секретар Костюк Л.С.

за участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача фінансових послуг, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача фінансових послуг .

Вказував на те, що протягом 2015-2016 років він користувався різноманітними фінансовими послугами ПАТ ,,Банк Михайлівський" відповідно до укладених між ними договорів.

23 травня 2016 року розпочато процедуру виведення ПАТ ,,Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації до 22 липня 2016 року.

13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ ,,Банк Михайлівський", а 14 липня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам цього банку.

29 липня 2016 року через ПАТ КБ ,,Правекс Банк" Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому було виплачено в рахунок відшкодування коштів за вкладами 32748 грн 34 коп, 9 листопада 2016 року - 101641 грн 21 коп, 19

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

справа №725/5833/16-ц головуючий у І-й інстанції Піхало Н.В.

провадження 22-ц/794/786/17 суддя-доповідач: Міцней В.Ф

категорія:19/27

грудня 2016 року - 430 грн 67 коп, 24 січня 2017 року - 18001 грн 98 коп, 3 квітня 2017 року - 40120 грн.

Вважав, що кошти в сумі 101641 грн 21 коп, 430 грн 67 коп, 18001 грн 98 коп та 40120 грн відповідач повинен був відшкодувати йому 29 липня 2016 року.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, то він має право на стягнення з нього трьох процентів річних від прострочених сум та інфляційних втрат.

Також вважав, що внаслідок неправомірних дії відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у зневажливому ставленні Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до нього, створенні атмосфери невизначеності та побоювання щодо відмови у виплаті коштів, витраченні додаткового часу на вивчення законодавства та судової практики.

Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь грошові кошти в сумі 14 972 грн 23 коп, у тому числі 5831 грн 52 коп - за прострочення виплати коштів в сумі 101641 грн 21 коп за період з 30 липня по 9 листопада 2016 року, 34 грн 31 коп - за прострочення виплати коштів в сумі 430 грн 67 коп за період з 30 липня по 19 грудня 2016 року, 1718 грн 9 коп - за прострочення виплати коштів в сумі 18001 грн 98 коп за період з 30 липня 2016 року по 24 січня 2017 року, 5388 грн 31 коп - за прострочення виплати коштів в сумі 40120 грн 62 коп за період з 30 липня 2016 року по 3 квітня 2017 року, а також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 31 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Як встановлено судом, протягом 2015-2016 років між позивачем та ПАТ ,,Банк Михайлівський" було укладено декілька договорів банківського вкладу та банківського рахунка.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ ,,Про віднесення публічного акціонерного товариства ,,Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23 травня 2016 року прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в цьому банку з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 липня 2016 року № 1213 розпочато процедуру ліквідації ПАТ ,,Банк Михайлівський" з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), який є спеціальним і пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до ст.3 Закону № 4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Судом встановлено, що 29 липня 2016 року Фондом через ПАТ КБ ,,Правекс Банк" було виплачено позивачу в рахунок відшкодування коштів за вкладами 32748 грн 34 коп, 9 листопада 2016 року - 101641 грн 21 коп, 19 грудня 2016 року - 430 грн 67 коп, 24 січня 2017 року - 18001 грн 98 коп, 3 квітня 2017 року - 40120 грн.

Позивач вважав, що платежі в сумі 101641 грн 21 коп, 430 грн 67 коп, 18001 грн 98 коп та 40120 грн відповідач повинен був відшкодувати йому 29 липня 2016 року, тобто в день здійснення виплати першої частини коштів, а оскільки останній прострочив виплату цих сум, то він відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України має право на стягнення з нього трьох процентів річних від прострочених сум та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки можуть також виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст.11 ЦК).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Передбачена ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність настає у разі прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

За змістом ст.ст.23, п.4 ст.611 ЦК України особа також має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок порушення її прав, зокрема тих, що передбачені змістом зобов'язання.

Проте Законом № 4452-VI не встановлено конкретний строк, протягом якого Фонд здійснює виплату вкладникам гарантованих сум коштів за вкладами.

Частиною 1 статті 28 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Відповідно до ч.3 ст.28 Закону № 4452-VI Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Отже, вказані норми закону не передбачають, що виплата гарантованих сум відшкодування має бути завершена в той же день, в який була розпочата ця виплата.

Крім того, відповідач у своїх письмових запереченнях вказує на те, що позивач отримав гарантовані суми відшкодування за вкладами у ПАТ ,,Банк Михайлівський" за рахунок коштів Фонду по мірі надходження інформації щодо нього від уповноваженої особи Фонду.

За правилами ч.2 ст. ст.26 Закону № 4452-VI Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Також згідно з п.3 ч.5 ст.36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.20 Закону № 4452-VI кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону.

З огляду на викладене відсутні підстави для стягнення з відповідача трьох процентів річних, інфляційних втрат та моральної шкоди.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: