Справа № 200/841/16
Провадження № 2/200/1899/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«11» квітня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Женеску Е.В.

за участю секретаря Санжаровської Я.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровського міського виробничого відділу Дніпропетровської регіональної філії Держпідприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання неправомірними дії,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровського міського виробничого відділу Дніпропетровської регіональної філії Держпідприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання неправомірними дії.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 22.07.2015 року № 118/66 позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, на якій розташований належний позивачу гараж. У наданому земельним управлінням міськради переліку землевпорядних організацій під № 8 вказаний відповідач - Дніпропетровська регіональна філія Держпідприємства «Центр державного земельного кадастру». 03 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про укладення договору на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідач прийняв заяву та видав опис документів, які необхідні для розробки проекту землеустрою. Однак відповіддю від 08.12.2015 року відповідач відмовив позивачу в укладенні договору на розробку проекту землеустрою із-за значного виробничого навантаження. Позивач зазначає, що договір на розробку проекту землеустрою є публічним відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України. Тому відповідач не мав права відмовитися від його укладення при наявності у нього можливостей надання споживачу відповідних послуг. З метою зясування факту значного виробничого навантаження і розумного строку для укладення публічного договору на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивач 17.12.2015 року подав відповідачу інформаційний запит. Листом від 21.12.2015 року відповідач відмовився надати запитувану інформацію. Позивач вважає, що відповідач допустив обман споживача та нечесну підприємницьку діяльність, порушив право позивача на інформацію та укладення публічного договору, поставив його у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, які безперешкодно отримали послуги. Неправомірні дії відповідача негативно вплинули на позивача, порушили його звичний душевний стан, викликали тривале хвилювання і переживання. Крім того, неправомірні дії відповідача змусили позивача звернутися до суду, що викликало додаткові затрати часу і сил: він змушений був ходити в юридичну консультацію, готувати матеріали до суду, писати позов. Все це змінило його спосіб життя та посилило моральні страждання. Розмір моральної шкоди оцінює в 6000 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати неправомірним, таким, що порушує права споживача відмову відповідача повідомити інформацію про послуги, що надаються; відмову відповідача укласти публічний договір на надання послуг. Визнати нечесною підприємницькою діяльністю і обманом споживачів відмову відповідача укласти публічний договір на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою м. Дніпропетровськ пров. Кипарисний-1. Стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану позивачу відмовою надати інформацію про послуги і укласти публічний договір в розмірі 6000 грн.

Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який Центр ДЗК укладає з замовниками, не є публічним, оскільки відповідач не брав на себе обовязок виконувати роботи із землеустрою кожному, хто до нього звернеться, жодним нормативно-правовим актом не встановлено обовязок для Центру ДЗК на укладення договору на розробку проекту землеустрою. Відповідач не порушував права позивача на отримання інформації про послуги, які надаються, навпаки, на його інформаційний запит від 17.12.2015 року була надана вичерпна відповідь Позивачем також не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та начебто нанесеною ним шкодою. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення адміністративного позову, надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях від 24 січня 2017 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 22.07.2015 року № 118/66 надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню гаражу за адресою пров. Кипарисний,1.

03 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровської регіональної філії Держпідприємства «Центр державного земельного кадастру» з заявою, в якій просив укласти договір на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, на якій розташований гараж, що належить позивачу.

Листом від 08.12.2015 року відповідач повідомив позивача, що із-зі значного виробничого навантаження та великого обсягу робіт по прийнятим на себе зобовязанням за укладеними договорами, що підлягають безумовному завершенню до спливу строку їх виконання, можливості прийняти пропозицію позивача не вбачається.

17 грудня 2015 року ОСОБА_2 направив відповідачу інформаційний запит, в якому посилаючись на вимоги ст.19,20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив надати йому наступну інформацію:

- яким нормативним документом встановлена максимальна кількість замовлень, що знаходяться на виконанні у відділі;

- яка кількість договорів знаходиться в роботі відділу на даний час;

- коли спливає найближчий строк виконання по укладеним договорам;

- повідомити розумний строк коли буде можливо прийняти замовлення позивача на укладення договору.

Листом від 21.12.2015 року відповідач повідомив позивача, що у Дніпропетровського міського виробничого відділу відсутній обовязок розповсюджувати інформацію про документи, якими регламентується організація роботи відділу, внутрішній виробничий розпорядок роботи та навантаження працівників відділу, у тому числі про максимальну або мінімальну кількість замовлень, що знаходяться у них на виконанні. Інформація щодо кількості договорів, що знаходяться на цей час в роботі відділу, найближчі строки виконання укладених договорів тощо стосується виключно сторін цих договорів, а тому підстав для надання такої інформації іншим особам не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Суть публічного договору полягає у тому, що особа, яка займається публічною діяльністю, тобто постачальник, виконавець роботи або послуги зобовязаний здійснити поставку товару, виконати роботу чи надати послуги і в жодному разі не може відмовити клієнту від укладення з ним договору, або від надання йому відповідних товарів, виконання робіт або послуг.

Аналізуючи положення ст. 633 ЦК України, можна виділити основні ознаки публічного договору, що характерні для цього договору практично у будь-якій сфері його застосування.

Такими ознаками є: 1) наявність зобовязаної сторони договору особи, що діє у сфері публічного договору (підприємець); 2) особа, яка діє у сфері публічного договору, здійснює продаж товарів, виконання робіт або надання послуг широкому загалу споживачів, тобто будь-кому, хто до неї звернеться. Ця ознака знаходить вираз у можливості для будь-якого споживача скористатися послугами (товаром), який пропонується згідно із умовами публічного договору; 3) публічний договір повинен встановлювати однакові умови для всіх споживачів, а пільги надаються лише по оплаті за послуги чи товари в установленому законом порядку.

Однією з підстав для застосування правил публічного договору у випадку, коли підприємець не укладає договори прямо названі в законі як публічні і не є монополістом на ринку, служить критерій публічної діяльності здійснення підприємцем систематичної діяльності у відношенні необмеженого кола осіб (кожного, хто до нього звернеться).

Отже, під публічною діяльністю слід розуміти підприємницьку діяльність, з якої випливає обовязок юридичної чи фізичної особи, що здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів, виконання робіт, надання послуг на однакових умовах, за винятком випадків, встановлених законодавством, для кожного споживача, який до нього звернувся.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що споживачеві надається право на вільний вибір товарів і послуг, а на продавця (субєкта підприємницької діяльності, що виконує роботи чи надає послуги) покладається обовязок усілякого сприяння споживачеві у вільному виборі товарів і послуг. Тобто споживач безпосередньо силу закону вправі вимагати укладення договору для задоволення побутових потреб, якщо цей субєкт неправомірно ухиляється від його укладення. З аналізу змісту названого Закону випливає, що його дія поширюється на всі відносини по виконанню робіт, наданню послуг, продажу товарів громадянам для їх власних побутових потреб, а укладені з цією метою договори є публічними.

Тобто, визнаються публічними всі договори, що підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» землеустрій - сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил; проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про землеустрій» землеустрій забезпечує: а) реалізацію державної політики щодо використання та охорони земель, здійснення земельної реформи, вдосконалення земельних відносин, наукове обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, формування раціональної системи землеволодіння і землекористування, створення екологічно сталих агроландшафтів тощо; б) надання інформації для правового, економічного, екологічного і містобудівного механізмів регулювання земельних відносин на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях шляхом встановлення особливого режиму та умов використання й охорони земель; в) встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів; г) прогнозування, планування і організацію раціонального використання та охорони земель на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях; ґ) організацію території сільськогосподарських підприємств, установ і організацій з метою створення просторових умов для еколого-економічної оптимізації використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, впровадження прогресивних форм організації управління землекористуванням, удосконалення структури і розміщення земельних угідь, посівних площ, системи сівозміни, сінокосо- і пасовищезміни; д) розробку і здійснення системи заходів із землеустрою для збереження природних ландшафтів, відновлення та підвищення родючості ґрунтів, рекультивації порушених земель і землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, висушення, зсувів, вторинного засолення, закислення, заболочення, ущільнення, забруднення промисловими відходами та хімічними речовинами тощо, консервації деградованих і малопродуктивних земель, запобігання іншим негативним явищам; е) організацію території підприємств, установ і організацій з метою створення умов сталого землекористування та встановлення обмежень і обтяжень (земельних сервітутів) у використанні та охороні земель несільськогосподарського призначення; є) отримання інформації щодо кількості та якості земель, їхнього стану та інших даних, необхідних для ведення державного земельного кадастру, моніторингу земель, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про землеустрій» суб'єктами землеустрою є: органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою мають право: а) виконувати роботи із складання документації із землеустрою; б) погоджувати із замовником наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою, строк виконання робіт, їх вартість та порядок оплати; в) вимагати індексації вартості виконаних робіт із землеустрою в порядку, встановленому законом; г) авторства на створену ними документацію із землеустрою; ґ) здійснювати авторський нагляд за реалізацією заходів, передбачених документацією із землеустрою; д) вимагати зупинення робіт, що виконуються з порушенням документації із землеустрою і призводять до нецільового використання земель та їх псування; е) вносити пропозиції щодо оновлення застарілої або розробки нової документації із землеустрою. Розробники документації із землеустрою зобов'язані: а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою; в) виконувати всі умови договору; г) виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Аналіз положень Закону України «Про землеустрій» свідчить, що діяльність розробників документації із землеустрою не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, у статті 28 Закону України «Про землеустрій», яка регламентує права та обовязки розробників документації із землеустрою, відсутнє імперативне зобовязання останніх укладати договори з кожним, хто до них звернувся, а навпаки, зазначена норма надає їм право виконувати роботи із складання документації із землеустрою.

Отже, беручи до уваги цілі та мету землеустрою, підстави його здійснення, зважаючи на сторони землеустрою, права, надані розробникам документації із землеустрою, суд приходить до висновку, що договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є публічним у розумінні ст.633 ЦК України, та не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 252 від 07.10.2016 року, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» створене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 грудня 1997 року № 1355 «Про програму створення автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру» та на підставі наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.11.1997 № 110 на базі госпрозрахункового бюро наукових, проектно-вишукувальних, проектно-технологічних робіт і державної землевпорядної експертизи шляхом реорганізації, є правонаступником його майнових прав і зобовязань.

Основною метою підприємства є: адміністрування Державного земельного кадастру створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, технічне, технологічне забезпечення Державного земельного кадастру, збереження та захист відомостей і даних, що містяться в автоматизованих системах; надання користувачам доступу до Державного земельного кадастру; Формування і ведення Державного картографо-геодезичного фонду України та регіональних картографо-геодезичних фондів, які включаються в себе матеріали та дані, що мають загальнодержавне міжвідомче значення і знаходяться у віданні Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до п.2.2 Статуту, предмет діяльності підприємства включає перелік із 77 видів діяльності, серед яких під номером 2.2.31 є «Роботи із землеустрою та землеоціночні роботи».

Крім того, у м. Дніпропетровську функціонує 38 землевпорядних організацій, які виконують роботи з розроблення проектів землеустрою, та щонайменше 14 із них розташовані за тією ж адресою (вул. Набережна Леніна, 29-а), що і Дніпропетровська регіональна філія Держпідприємства «Центр державного земельного кадастру», тобто відповідач не займає монопольне становище у сфері здійснення землевпорядних робіт, відповідно, позивач має можливість укласти договір з будь-якою іншою організацією із названого переліку.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо визнання відмови відповідача укласти публічний договір на надання послуг та визнати нечесною підприємницькою діяльністю і обманом споживачів відмову відповідача укласти публічний договір на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою м. Дніпропетровськ пров. Кипарисний-1 є необґрунтованими, оскільки договір на розроблення проекту відведення земельної ділянки не є публічним, отже, у відповідача є право не укладати зазначений договір, крім того діяльність відповідача щодо проведення робіт із землеустрою не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Стосовно вимоги позивача визнати неправомірним, таким, що порушує права споживача відмову відповідача повідомити інформацію про послуги, що надаються - суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Як уже зазначалося, діяльність Дніпропетровського міського виробничого відділу Дніпропетровської регіональної філії Держпідприємства «Центр державного земельного кадастру» щодо проведення робіт із землеустрою не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, зміст запиту позивача не стосується інформації про послуги (вид, характер, вартість, асортимент тощо), які надаються відповідачем, а стосується лише кількості замовлень, що перебувають на виконанні у відповідача, та строків виконання конкретних замовлень.

У відповідності до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що діяльність відповідача не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає, що надання відповідачем відповіді на поставлені позивачем у інформаційному запиті питання у тому вигляді, в якому вони сформульовані, порушило б права та інтереси інших осіб, зокрема, замовників технічної документації.

Таким чином, зазначена вимога також є необґрунтованою та не може бути задоволена.

Оскільки відповідач не порушив права позивача, то не підлягає задоволенню також вимога про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровського міського виробничого відділу Дніпропетровської регіональної філії Держпідприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання неправомірними дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії рішення, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Е.В.Женеску