АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/2410/17 Головуючий І інстанції - Чудновська І.І..
Провадження № 22-ц/790/4644/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого: - Кіся П.В.

суддів: - Бровченка І.О.,

-Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

30.03.2017 року ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_6, у якому просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 64000,00 грн., заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року відкрито провадження у справі.

31.03.2017 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подано до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідача.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року клопотання ОСОБА_4 про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, як незаконну. Представник позивача зазначив, що суд першої інстанції мав всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Суд не врахував, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконати рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, не згодний з висновком суду, що позивачем не конкретизовано, на яке саме майно відповідача накласти арешт.

Особи, які приймають участь у справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про причини неявки не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, зважаючи на вимоги ст. ст. 1, 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з виділеними матеріалами справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали вимогам цивільно-процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволені клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також не конкретизоване майно відповідача на яке необхідно накласти арешт.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 3, 4 ЦПК України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства у спосіб визначений законом.

Згідно положень ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадження якого знаходиться справа, заходів, щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання прийнятого рішення.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", точне та неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства,які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 зазначеної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовною заявою.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що звернувшись у суд з позовом до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 64 000 грн., позивач, в особі представника ОСОБА_7 31.03.2017 року подав клопотання про забезпечення позову, в якому просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідача.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що предметом позову є стягнення матеріальних збитків - грошових коштів, відповідач має реальну можливість розпоряджатися своїм рухомим майном на власний розсуд та в будь-який момент здійснити його відчуження.

Натомість вимога апеляційної скарги щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно задоволенню не підлягає, оскільки вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

В даному випадку, вимоги у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_6 є неспівмірними по відношенню до ціни позову, яка складає 64 000 грн.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 152 ЦПК України про необхідність дотримання співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, зважуючи на тимчасовий характер обмежень прав відповідача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортного засобу ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 151-153, ст. 303, п.2 ч.2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року скасувати і постановити нову.

Заяву ОСОБА_9 - ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження автомобіля марки «Chery Tiggo», 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого 26.08.2014 року МВС України на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно вимог ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна