РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2017 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Коваленко П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу окремого провадженняза заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Токмацький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту народження дитини її онуки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 15 березня 2017 року народилася її онука ОСОБА_4 у місті Донецьк, яке на сьогоднішній день є тимчасово окупованою територією. Єдиним наявним документом, що підтверджує факт народження дитини на території тимчасово окупованій, є медичне свідоцтво про народження № 445 від 15.03.2017 та свідоцтво про народження ДНР №028194, видане Ленінським відділом запису актів державного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР. Батьком дитини є ОСОБА_2, матірю ОСОБА_3, які 08.08.2014 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьк, актовий запис №380.

Мати дитини ОСОБА_3 звернулася до Токмацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про видачу свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але у видачі свідоцтва відмовлено у звязку з тим, що заявницею не предявлено медичне свідоцтво про народження, форма якого затверджена Міністерством охорони здоровя України від 08.08.2006 №545.

Встановлення факту народження необхідно заявниці для державної реєстрації народження дитини в органах державної реєстрації Міністерства юстиції України

В судове засідання заявниця не зявилась, надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, причини не явки не повідомили.

Представник Токмацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не зявився, проти задоволення заяви не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 ІІ-ЖС №290513 від 28.03.1973 та його паспортом серії СВ 216056, виданого Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області 23 травня 2000 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08.08.2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьк, актовий запис № 380, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 364463 від 08 серпня 2014 року.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідно до довідки № 383.

15 березня 2017 року ОСОБА_3 у пологовому відділенні м.Донецька народила дівчинку, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження № 445 від 15.03.2017, виданого Центром охорони материнства і дитинства м.Донецька та свідоцтвом про народження серії ДНР № 028194 від 22 березня 2017 року, виданого Ленінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Державної ОСОБА_5 Міністерства юстиції, актовий запис № 160.

ОСОБА_3 звернулася до Токмацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою щодо проведення державної реєстрації народження дитини, однак 21 листопада 2017 року отримала відмову у проведенні державної реєстрації народження у звязку з тим, що заявницею не предявлено медичне свідоцтво про народження, форма якого затверджена Міністерством охорони здоровя України від 08.08.2006 №545.

Встановлення факту народження дитини позасудовим шляхом неможливе, але є необхідним для реалізації батьківських прав відносно дитини та подальша реалізація дитиною своїх конституційних прав і обовязків.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, згідно з принципом 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині має належати з його народження право на ім'я та громадянство.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Обовязок невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України покладений на батьків.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4). За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «ОСОБА_6 проти Республіки Молдови та Росії» (ОСОБА_6 v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «ОСОБА_6 проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (ОСОБА_6 v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

У Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (у п.93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): «Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Статтею 315 ЦПК України передбачений розгляд судом справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно з абз.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Суд встановив, що 15 березня 2017 року ОСОБА_3 народила дитину жіночої статі, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження, свідоцтвом про народження.

Оскільки документи, що підтверджують факт народження дитини заявника, видані медичним закладом та органом реєстрації актів цивільного стану на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає що заявлені вимоги належить задовольнити, встановивши факт народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце народження - м. Донецьк, Ленінський район.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.2, 10, 19, 263-265, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Токмацький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт народження дівчинки ОСОБА_4, яка народилася 15 березня 2017 року в м.Донецьк, Ленінський район. Мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянка України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4. Батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення підлягає негайному виконанню відповідно до ч. 4 ст. 317, п.8 ч. 1 ст.430 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.317 ЦПК України копію рішення невідкладно надіслати до Токмацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги з урахуванням п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: