22-ц/775/775/2017(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Ковтуненко О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Мироненко І.П.,

секретар Герасимова Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Позивач вказує, що суд першої інстанції неповно зясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 про час і місце розгляд справи неодноразово повідомлялася за останнім відомим місцем проживання; до суду не зявилася; про причини неявки суд не повідомила; судова повістка для вручення відповідачу була направлена до житлово - експлуатаційної організації (а.с.82, 83, 88, 90, 92, 102,105,107-110).

З урахуванням вимог п.10 ч.2 ст.2, ст.371 ЦПК України, справа розглянута у відсутність відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог банку з таких підстав.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не доведено того, що відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка була стороною кредитного договору від 02 серпня 2010 року, одна й та сама особа, що кредитний договір укладено саме з ОСОБА_1, що існують будь-які зобовязання останньої перед банком за вказаним договором.

З висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Встановлено, що 02 серпня 2010 року був укладений кредитний договір між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Згідно актового запису про шлюб від 03 вересня 2010 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і після шлюбу взяла прізвище «Єфименко» (а.с.95-96).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 02 серпня 2010 року в сумі 46 389,33 грн. до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Досліджуючи дані, що ідентифікують особу, яка була стороною кредитного договору без номеру від 02 серпня 2010 року та є відповідачем у справі, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 є стороною кредитного договору, який був укладений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з ОСОБА_3, а тому, висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог банку до відповідача у справі ОСОБА_1, є неспроможним.

Перевіряючи судове рішення, з урахуванням доводів апеляційної скарги, про незаконність рішення про відмову у позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 02 серпня 2010 року, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 2, 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про стягнення кредитної заборгованості, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Апеляційним судом встановлено, що 02 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримала в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» представив суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 02 серпня 2010 року, станом на 26 березня 2017 року, копію паспорта громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрацію АДРЕСА_1, анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені 06 березня 2010 року та реєстраційні документи банку (а.с.4-33, 43).

Договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

У зв*язку з порушеннями відповідачем зобов*язань за договором, виникла заборгованість, яка, станом на 26 березня 2017 року, визначена позивачем в сумі 46 389,33 грн. та складається з наступного: 5 109,81 грн. заборгованість за кредитом, 35 694,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачу нараховані штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 2 185,21 грн. - процентна складова.

Частиною ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Встановлено, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 "Правил користування платіжною карткою» боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку, зокрема з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежів з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною правил та/або тарифів банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ клієнт зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

На підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків.

Згідно п. 2.1.1.3.5 "Умов та правил надання банківських послуг" клієнт доручає банку здійсню списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах с підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком частці в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Згідно п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

З представлених апеляційному суду документів вбачається, що відповідач мала декілька платіжних карт і строк дії останньої картки - до березня 2017 року (позов подано до суду 06 квітня 2017 року).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи викладені обставини та норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки ОСОБА_1 не виконала умови договору по погашенню заборгованості за кредитом та процентами, рішення суду про відмову у позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитом 5 109,81 грн. та заборгованість за процентами 35 694,31 грн., а всього 40 804,12 грн.

З позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що крім іншого, позивачем заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та комісією 2 900 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 185,21 грн. штраф (процентна складова).

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог банку в цій частині, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Між тим, у даній справі, суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, який визначає неможливість стягнення з боржника за кредитним договором пені та штрафу за певних умов.

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і

оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердивПерелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 проживає у м.Маріуполі, тобто проживає у зоні проведення антитерористичної операції, заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, згідно розрахунку заборгованості нараховані з жовтня 2014 року, а тому, на ці вимоги банку розповсюджується дія норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Рішення про припинення антитерористичної операції на сьогоднішній день не прийнято, тому дія закону не припинилася.

Отже, вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та комісією 2900 грн. 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2185,21 грн. штраф (процентна складова) є безпідставними, а тому, рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України, у звязку з ухваленням нового рішення, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у справі по оплаті судового збору в сумі 3 360 грн.(1600+1760), які складаються з витрат по сплаті судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги (а.с.1,70).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2017 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором без номеру від 02 серпня 2010 року, станом на 26 березня 2017 року, в сумі 40 804,12 грн.(сорок тисяч вісімсот чотири грн.12 коп.), яка складається із заборгованості за кредитом 5 109,81 грн., заборгованості по процентам 35 694,31 грн.

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею та комісією, штрафу (фіксована частина та процентна складова) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір 3 360 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий Л.М.Кочегарова

Судді : С.А.Зайцева

ОСОБА_5