Справа № 219/4394/16-ц
Провадження № 2/219/48/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Брагіної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про виселення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в:

позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про їх виселення з квартири, розташованій за адресою: Донецька область, м. Артемівськ (нині - Бахмут), АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку органів МВС України, до повноважень якого входить питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку.

В обґрунтування позову вказує, що 29.02.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № GOA0GI. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобовязався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 100000 грн. строком до 28.02.2023 року, а ОСОБА_3 зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 29.02.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки. Згідно з п. 7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 62,60 кв.м., житловою площею 37,40 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. ОСОБА_3 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашения заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими втратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, третя особа зобов'язання за Кредитним договором не виконала. Артемівським міськрайонним судом Донецької області було розглянуто цивільну справу № 0503/10795/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення за кредитним договором № GOA0GI. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30.04.2014 року, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 62,60 кв.м., житловою площею 37,40 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області було порушено виконавче провадження.

Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отриманим від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Відповідно до п. 1.7.1 договору іпотеки від 29.02.2008 року визначений обов'язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження майном без письмової згоди іпотекодержателя. Таким чином, відповідачі та усі інші мешканці, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства, підлягають виселенню з даного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Представник позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі на підставах, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився. Разом з тим, представник відповідача за довіреністю (від 17.12.2007 року) ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Крім того, 1.02.2017 року ОСОБА_5 надав заперечення на позовну заяву (вх. № 2477), в яких вказав, що вимога позивача про виселення відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки, розглядалась Артемівським міськрайонним судом Донецької області при розгляді цивільної справи №0503/10759/212, і за результатом розгляду, рішенням від 18 березня 2014 року, підтвердженим ухвалою суду апеляційної інстанції від 30 квітня 2014 року, що свідчить про набрання рішення суду законної сили, у задоволені позовної вимоги про виселення позивачів було відмовлено. Крім того, безпідставними є обставини, зазначені позивачем про порушення за рішенням апеляційного суду Донецької області виконавчого провадження не підтверджена ніяким доказом, і тому не може прийматись до відома, при ухваленні судового рішення; щодо відсутності його письмової згоди як іпотекодержателя, на реєстрацію інших осіб у предметі іпотеки, передання предмета іпотеки в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, відчуження або інше розпорядження майном, що є предметом іпотеки, бо в зазначеній квартирі зареєстровані за місцем проживання лише відповідачі, і їх реєстрація була здійснення задовго до укладення договору іпотеки. 29 лютого 2008 року між позивачем і третьою особою був укладений договір про іпотечний кредит за № GOA0GI, п.1.3. визначене цільове використання отриманих кредитних коштів на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4. Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем і відповідачами укладено іпотечний договір за № GOA0GI, за яким відповідачі передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_5 (раніш Артемівськ) Донецької області. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 30 квітня 2014 року цивільній справі № 0503/10795/2012, яка набрали на час звернення з позовом по справі №219/4394/1б-ц законної сили, була задоволена позовна вимога позивача по зверненню стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири іншій особі - покупцю. Зазначене рішення суду ні в добровільному порядку, ні в порядку виконавчого провадження не виконувалось. Відповідачі продовжують бути власниками квартири та проживають в ній. За змістом ч.2 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідачі по цій цивільній справі ніякої письмової вимоги про виселення від позивача не отримували, а відповідач при поданні позову до суду не надав жодного доказу про відправлення такої вимоги відповідачам за місцем реєстрації їх місця проживання. Позивачем не надано суду жодних пропозицій, щодо наявності приміщення, яке може бути надано відповідачам для їх постійного проживання, що передбачено ч.2 ст.109 ЖК УРСР. До того ж квартира, що передана відповідачами в іпотеку позивачу не була придбана за рахунок отриманих коштів третьою особою. На підставі вищевикладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, заперечувала проти їх задоволення з підстав, викладених представником ОСОБА_5

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засіданні не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 29.03.2017 року надіслала до суду заяву (вх. № 8108) про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що з позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» не згодна, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи та додатково представлені документи, та оцінивши надані докази, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали договір про іпотечний кредит № GOA0GI (а.с.6-10).

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва.

Відповідно до витягу із статуту (нова редакція) Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (п.1.1 загальних положень), Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків комерційного банку «ПриватБанк», створеного у формі товариства з обмеженою відповідальністю. За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.23).

Згідно п.1.1 Договору про іпотечний кредит кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 100000, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 15 % річних. У п.1.3 Договору зазначено, що кредит надається строком погашення не пізніше 28.02.2023 року на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6.

Виконання позичальником зобовязань за Договором забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: м. Артемівськ, вул. Корсунського, 90/60, договору поруки № GOA0GI від 29.02.2008 року (п.3.1 Договору ).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 29.02.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки (а.с.11-13).

Згідно з п.1.1 договору іпотеки відповідач з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з договору про іпотечний кредит надав в іпотеку нерухоме майно житлового призначення, а саме: 3-кімнатну квартиру зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 62,60 кв.м., житловою площею 37,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7.

Приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, у звязку з посвідченням договору іпотеки, 29 лютого 2008 року накладено заборону відчуження зазначеної в договорі 3-кімнатної квартири, зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Корсунського, 90/60, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до припинення чи розірвання договору (зареєстровано в реєстрі за № 1320, зареєстровано в реєстрі накладення заборон за № 52) (а.с.14).

Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Однак, ОСОБА_7 у порушення умов договору про іпотечний кредит не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією.

18 березня 2014 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було ухвалене рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було відмовлено (а.с.15-17).

Рішення апеляційного суду Донецької області від 30 квітня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме - рішення Артемівського міськрайонного суду від 18.03.2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOA0GI від 29.02.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 в розмірі 278 220,04 грн., з яких 96 011,13 грн. заборгованість за кредитом, 104 129,12 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 52 787,06 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 25 292,73 грн. штраф, звернуте стягнення на предмет договору іпотеки № GOA0GI від 29.02.2008 року - на квартиру, загальною площею 62,60 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Корсунського, 90/60, та належить ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1, ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а.с.18).

Спірна квартира, загальною площею 62,60 кв.м, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Бахмут (раніше - Артемівськ), АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по ? частці) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 травня 2007 року (серія САЕ № 762753), виданого Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради згідно з розпорядженням від 23.05.2017 року № 23705 (а.с.145-147,171).

У відповідності з вимогами частин 1-2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселенні всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 3 ст. 109 Житлового кодексу України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з довідки № 195, виданої ПП «ВІЛС» від 12.05.2016 року, за адресою: м. Артемівськ (нині Бахмут), вул. Корсунського, 90/60, зареєстровані власник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та його дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 8.07.1980 року (а.с.70).

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Саме до цього зводяться правові висновки Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Відповідно до листа Бахмутської міської ради (№ 2653 від 10.07.2017), який надійшов на запит суду 11.07.2017 року, відповідно ст. 109 Житлового кодексу Української PCP від 30.06.83 № 5464-Х із внесеними до нього змінами виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до ст. 132-2 цього Кодексу, але на території Бахмутської міської ради не сформований фонд житла для тимчасового проживання. У гуртожитках, які є комунальною власністю територіальної громади м. Бахмут, також відсутні вільні кімнати, які підлягають заселенню. Додатково повідомляємо, що відповідно до ст.ст. 42, 43 Житлового кодексу Української PCP житлові приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, та в порядку черговості. На квартирному обліку при виконкомі Бахмутської міської ради станом на 1.07.2017 року перебуває 1493 родини, які потребують поліпшення житлових умов. В списках громадян, які перебувають на квартирному обліку при виконкомі Бахмутської міської ради, під № 1 перебуває родина з 15.08.1979 року (а.с.177).

Оскільки у справі, що розглядається, квартира, розташована за адресою: Донецької області, м. Бахмут (раніше Артемівськ), АДРЕСА_1, яка є предметом іпотечного договору, придбана відповідачами не за рахунок отриманого кредиту, ще до укладення договору про іпотечний кредит (свідоцтво про право власності від 23.05.2007 року), а також, те, що на території Бахмутської міської ради не сформований фонд житла для тимчасового проживання, що виключає можливість надання іншого постійного житла, тому в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення без надання іншого постійного жилого приміщення необхідно відмовити. В судовому засіданні не встановлено обставин та не надано доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Тому, на підставі викладено, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Приватбанк» слід відмовити.

В частині позову про зняття з реєстрації відповідачів суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 (п.3) Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Тому суд вважає, що вимога про зняття з реєстрації є похідною від вимоги про виселення, в звязку з чим вимоги в частині зняття з реєстрації також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 21-215, 218 ЦПК України, ст. 109 ЖК України, Закону України "Про іпотеку", суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_8 зі зняттям їх з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення, а третьою особою в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

ОСОБА_8