Справа № 545/1560/17
Провадження № 2/545/1129/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Задорожна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Мачухівська сілська рада Полтавського району, про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, посилаючись на те, що ОСОБА_1, є власником частини домоволодіння, що знаходиться за адресою Полтавський район, с. Мачухи, вул. Жовтнева, буд. 19, право власності на яке набуте на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27.01.1994 року, відповідно до якого визнано право власності в порядку спадкування за заповітом, на 13/15 частин житлового будинку за ОСОБА_1, 2/15 частин визнано за ОСОБА_3.

Відповідно до статті 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Зі змісту даної норми слідує, що в разі понесення одним із співвласників витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник.

Положення ст. 360 ЦК України не містять виключень щодо обов'язку співвласника брати участь в утриманні спільного майна у межах своєї частки у майні, зокрема щодо відсутності цих зобов'язань, у випадку не проживання співвласника у будинку, яка перебуває у спільній власності.

Таким чином, закон не пов'язує витрати на управління, утримання та збереження спільного майна та інші витрати, що виникли з використання об'єкта спільної власності, з фактичним володінням та користуванням співвласниками цим об'єктом.

Відповідач ОСОБА_3 у даному домоволодінні не проживає та в супереч вимогам ЦК України своє майно не утримує: не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану будинку, комунальні послуги не сплачує та взагалі належним їй майном не користується, не приймає жодних заходів необхідних для утримання, збереження, схоронністю спільного майна, домоволодіння в цілому, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Такі витрати пов'язані зі схоронністю житлового будинку та домоволодіння в цілому, в тому числі охороною (освітленням) приміщень від сторонніх осіб в нічний час, а також повязані з утриманням житлового будинку та домоволодіння в належному стані, захистом спільного майна, в тому числі від дії низьких температур, різких перепадів температур, надмірної вологості, а також забезпеченням функціонування обладнання, виконанням поточних робіт, які забезпечують підтримання в належному стані технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку та інших споруд тощо.

Враховуючи, що предмет зобовязання на даний час є неподільним, у відповідності до ст.541 ЦК України, у сторін виникає солідарний обовязок за зобов'язаннями, пов'язаними з утриманням спільного майна. Однак, відповідач не несе жодних витрат на утримання домоволодіння.

Порядок користування між співвласниками не встановлювався ні за домовленістю між сторонами, ні судовим рішенням.

Зважаючи на те, що частка ОСОБА_3 є незначною і не може бути виділена в натурі, частина будинку є неподільною, (вказане підтверджується рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27.01.1994 року) спільне користування нею неможливе, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачу та членам її сімї у звязку з тим, що ні вона ні жоден член родини протягом останніх 20 років не користувалася і не користується своєю часткою у вказаному будинковолодінні.

Крім того, позивач не може в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, а саме здійснити продаж спірного домоволодіння, реєстрацію членів своєї родини за даною адресою, оскільки відповідні дії можна здійснити лише за згодою співвласника, отримати яку не має можливості оскільки зв'язок з Відповідачем втрачено більш як 20 років тому. Жодних відомостей про місцезнаходження та перебування Відповідача немає.

Як зазначено в абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Оскільки у сторін відсутня угода, щодо розміру грошової компенсації, вважають за доцільне встановити розмір компенсації судом. Станом на 26.05.2017 відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна надану ТОВ «Мегаполіс і партнери» оціночна вартість обєкта оцінки, становить 119 983 грн., тобто вартість 2/15 частин становить 15 998 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі - Постанова) наведено перелік справ, які мають розглядатись за правилами виключної підсудності, зокрема позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК).

В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, однак викликалась належним чином, про що є докази у справі, зокрема копія оголошення в газеті «Зоря Полтавщини».

Представник-третьої особи Мачухівської сільської ради в судове засідання не з»явився , викликався належним чином.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є власником частини домоволодіння, що знаходиться за адресою Полтавський район, с. Мачухи, вул. Жовтнева, буд. 19, право власності на яке набуте на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27.01.1994 року, відповідно до якого визнано право власності в порядку спадкування за заповітом, на 13/15 частин житлового будинку за ОСОБА_1, 2/15 частин визнано за ОСОБА_3.

Відповідно до статті 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Зі змісту даної норми слідує, що в разі понесення одним із співвласників витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник.

Положення ст. 360 ЦК України не містять виключень щодо обов'язку співвласника брати участь в утриманні спільного майна у межах своєї частки у майні, зокрема щодо відсутності цих зобов'язань, у випадку не проживання співвласника у будинку, яка перебуває у спільній власності.

Таким чином, закон не пов'язує витрати на управління, утримання та збереження спільного майна та інші витрати, що виникли з використання об'єкта спільної власності, з фактичним володінням та користуванням співвласниками цим об'єктом.

Відповідач ОСОБА_3 у даному домоволодінні не проживає та в супереч вимогам ЦК України своє майно не утримує: не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану будинку, комунальні послуги не сплачує та взагалі належним їй майном не користується, не приймає жодних заходів необхідних для утримання, збереження, схоронністю спільного майна, домоволодіння в цілому, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Такі витрати пов'язані зі схоронністю житлового будинку та домоволодіння в цілому, в тому числі охороною (освітленням) приміщень від сторонніх осіб в нічний час, а також повязані з утриманням житлового будинку та домоволодіння в належному стані, захистом спільного майна, в тому числі від дії низьких температур, різких перепадів температур, надмірної вологості, а також забезпеченням функціонування обладнання, виконанням поточних робіт, які забезпечують підтримання в належному стані технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку та інших споруд тощо.

Враховуючи, що предмет зобовязання на даний час є неподільним, у відповідності до ст.541 ЦК України, у сторін виникає солідарний обовязок за зобов'язаннями, пов'язаними з утриманням спільного майна. Однак, відповідач не несе жодних витрат на утримання домоволодіння.

Порядок користування між співвласниками не встановлювався ні за домовленістю між сторонами, ні судовим рішенням.

Зважаючи на те, що частка ОСОБА_3 є незначною і не може бути виділена в натурі, частина будинку є неподільною, (вказане підтверджується рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27.01.1994 року) спільне користування нею неможливе, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачу та членам її сімї у звязку з тим, що ні вона ні жоден член родини протягом останніх 20 років не користувалася і не користується своєю часткою у вказаному будинковолодінні.

Крім того, позивач не може в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, а саме здійснити продаж спірного домоволодіння, реєстрацію членів своєї родини за даною адресою, оскільки відповідні дії можна здійснити лише за згодою співвласника, отримати яку не має можливості оскільки зв'язок з Відповідачем втрачено більш як 20 років тому. Жодних відомостей про місцезнаходження та перебування Відповідача немає.

Як зазначено в абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Оскільки у сторін відсутня угода, щодо розміру грошової компенсації, вважають за доцільне встановити розмір компенсації судом. Станом на 26.05.2017 відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна надану ТОВ «Мегаполіс і партнери» оціночна вартість обєкта оцінки, становить 119 983 грн., тобто вартість 2/15 частин становить 15 998 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі - Постанова) наведено перелік справ, які мають розглядатись за правилами виключної підсудності, зокрема позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК).

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Ч. 1 ст. 365 ЦК України вказано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. У ч.2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Згідно з ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Зважаючи на те, що виділ у натурі 2/15 частки із спільного майна позивача і відповідача є неможливим, спірна квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, суд дійшов висновку про те, що відповідач має право на отримання грошової компенсації вартості його частки, яка становить 15 998 гривень, і таким чином реалізувати своє право, передбачене ст. 364 ЦК України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні всі правові для задоволення позову про припинення права власності на 2/15 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, буд. 19 с. Мачухи Полтавського району з одночасним визнанням за позивачем права власності на дане нерухоме майно.

Також на адресу суду надійшли заяви від свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в яких останні підтвердили всі фактичні обставини по справі.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.5, 10, 11, 57- 60,88, 174, 212-215, 218, ЦПК України, ст. ст.364, 365 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на частку, яка складає 2/15, у домоволодіні, що знаходиться за адресою Полтавський район, с. Мачухи, вул..Жовтнева, буд. 19.

Визнати право власності на 2/15 частини домоволодіння що знаходиться за адресою Полтавський район, с. Мачухи, вул..Жовтнева, буд. 19 за ОСОБА_1.

ОСОБА_1сплатити ОСОБА_2 грошову компенсації вартості її частки, у майні яка становить 15 998 гривень.

Сплачені судові витрати покласти на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Головуючий: А.Г.Потетій