Справа № 461/4536/17 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/6676/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.,

секретаря: Симець В.І.

за участю:. ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТК-Львів" про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Дану ухвалу оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме нежитлове приміщення площею 21,1 кв.м., по вул..Сянській 22 у м .Львові. На момент звернення з позовом власником гаража є ТзОВ «ДТК Львів», який використовуючи свої права щодо предмету спору може в будь-який момент відчужити гараж третім особам що потягне за собою неможливість виконання рішення у справі.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 рокута постановити нову ухвалу, у відповідності до якої забезпечити позов наклавши арешт на нежитлове приміщення площею 21,1 кв.м. по вул.. Сянській 22 у м.Львові, заборонити ТзОВ «ДТК Львів» вчиняти будь-які дії по реконструкції, демонтажу, переобладнанню нежитлового приміщення.

Заборонити Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові видавати будь-які дозвільні документи на забудову, реконструкцію, переобладнання нежитлового приміщення площею 21,1 кв.м., по вул..Сянській 22 у м.Львові та на відповідній земельній ділянці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

Згідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що 03 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТК-Львів" про визнання права власності на спадкове майно.

Крім цього, позивачем подано заяву про забезпечення вказаного позову, у якій вона просила постановити ухвалу, якою накласти арешт на нежитлове приміщення (гараж) площею 21,1 кв.м. по вулиці Підмурній, 5 у м. Львові; заборонити ТзОВ «ДТК-Львів» вчиняти будь-які дії по реконструкції, демонтажу, переобладнанню нежитлового приміщення (гаражу) площею 21,1 кв.м. по вул. Підмурній, 5 у м. Львові та заборонити Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові видавати будь-які дозвільні документи на забудову, реконструкцію, переобладнання нежитлового приміщення (гаражу) площею 21,1 кв.м. по вул. Підмурній, 5 у м. Львові та на відповідній земельній ділянці.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач по справі ТзОВ «ДТК-Львів» проводить будівництво багатоквартирного будинку поруч із предметом спору, а саме цегляним гаражем площею 21,1 кв.м., що знаходиться по вул..Сянській-Підмурній у м.Львові, а тому існує ризик що він може відчужити дане приміщення, знести його з метою розчищення земельної ділянки, яка знаходиться в його периметрі.

Відмовляючи в забезпеченні позову районний суд прийшов до висновку, що позивачем під час подання заяви про забезпечення позову, належним чином не обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в справі, та те, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з матеріалів поданого позову суд не вбачає очевидних ознак протиправності оскаржуваного свідоцтва, позивачем не доведена відповідність та співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати, а тому подане клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно із роз'ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів щодо обґрунтування ризиків про які вона зазначає в заяві про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді