Справа № 347/1367/16
Провадження № 22-ц/779/1732/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4, про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на 1/2 частки в майні колгоспного двору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду, ухваленого суддею Крилюк М.І. 06 жовтня 2017 року в м. Косів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4, про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на 1/2 частки в майні колгоспного двору.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з часу народження та по даний час вона проживає у АДРЕСА_1

Однак, у квітні 2015 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 у 1998 році приватизувала весь будинок, чим порушила її права на частку в майні колгоспного двору.

Згідно із записами у погосподарських книгах житловий будинок по вулиці АДРЕСА_2 станом на 01 січня 1991 року відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. На момент набуття чинності ЗУ «Про власність» головою колгоспного двору був її батько ОСОБА_5, який працював у колгоспі імені Леніна на посаді колгоспника. Членами колгоспного двору були її мати - ОСОБА_3, яка теж працювала в колгоспі імені Леніна, та неповнолітні діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Її батько помер в ІНФОРМАЦІЯ_1 а сестра у 2008 році виїхала на постійне місце проживання за межі України. Вона з мамою та своєю неповнолітньою дитиною залишилися проживати у будинку, щодо якого виник спір про право власності.

У зв'язку з наведеним, просила скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 16.03.1998 року №17, яке зареєстроване 20 серпня 2001 року Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 300; скасувати державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 22 червня 1994 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю кр-08№2/000027; визнати за нею право власності на 1/2 частки в майні колгоспного двору - житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_3

Рішенням Косівського районного суду від 06 жовтня 2017 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання рішення недійсним та визнання права власності - відмовлено.

ОСОБА_2 на дане рішення суду подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що до правовідносин щодо визнання права власності на частку в майні колгоспного двору слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року, відповідно до ст.ст. 120, 123 якого майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.06.2016 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради про скасування свідоцтва про право власності, державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на 1/2 частку в майні колгоспного двору було відмовлено, а тому дані обставини не можуть бути предметом повторного розгляду, є передчасним, оскільки апеляційним судом ухвалено нове рішення у зв'язку з порушенням норм процесуального права, зокрема, судом першої інстанції до розгляду справи не було залучено ОСОБА_4

Крім того, вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з даними вимогами нею пропущений з поважних причин, оскільки вона з донькою постійно проживає у спірному будинку, приймає участь у веденні спільного господарства двору, а про порушення свого права довідалася тільки у 2015 році.

У зв'язку з наведеним, апелянт просить скасувати рішення Косівського районного суду від 06 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та Вербовецька сільська рада Косівського району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явилися. ОСОБА_3 причини неявки суду не повідомила, повідомлялася про час та місце слухання справи належним чином. Від Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, про задоволення апеляційної скарги не заперечили.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 та його представник апеляційну скаргу не визнали, вважали її необґрунтованою, просили суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює, у випадку необхідності, учасникам судового процесу їх процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судовому процесу їх правами та вживає заходів для виконання ними їх обов'язків.

Статтею ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Вербовецької сільської Ради від 16.03.1998 року, зареєстрованого 20.08.2001 року Коломийським МБТІ за реєстровим номером 300, належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 7).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, на підставі рішення Вербовецької сільської Ради народних депутатів від 22.06.1994 року, ОСОБА_3 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,361 га, розташована на території с. Вербовець, для обслуговування житлових будівель та ведення особистого підсобного господарства (т. 1, а.с. 5).

Встановлено також, що 28.10.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Стефураком Р.М. при примусовому виконанні виконавчого листа №347/686/15-ц, виданого 09.10.2015 року Косівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 272742 грн. боргу за договором позики та 243,60 грн. сплаченого судового збору, проведено опис й арешт майна, яке належить ОСОБА_3 - домоволодіння та земельної ділянки за адресою: Івано-Франківська обл., АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 74-77).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено поважних підстав пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами. Крім того, на спірне домоволодіння в зв'язку із вирішенням боргових зобов'язань накладено арешт, а тому суд не вправі вирішувати питання щодо права власності.

Однак, погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції колегія судді не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Разом з тим, як вбачається з копії Технічного паспорта на будинковолодіння №17 по вулиці Тикинюка в с. Вербовець Косівського району, житловий будинок та господарські споруди побудовані у 1985 році (т. 1, а.с. 14).

Згідно копії Виписок з погосподарської книги НОМЕР_2 1986-1990 рр., №3, 4 1991-1995 рр. станом на 1 січня 1991 року житловий будинок та господарські споруди у АДРЕСА_5 відносилися до суспільної групи господарств - колгоспний двір. У будинку були зареєстровані та проживали голова сім'ї - колгоспник ОСОБА_8, його дружина - колгоспник ОСОБА_3, а також діти ОСОБА_2 та її сестра - ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер (т. 1, а.с. 17-19).

В листі №263/02.2-19 від 24.11.2017 року Вербовецька сільська рада Косівського району Івано-Франківської області ствердила, що двір ОСОБА_3 колгоспний, іншого житлового будинку не було і немає на даний час (т. 2, а.с. 26).

Як було зазначено в ст. 120, ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року (до введення в дію Закону «Про власність») не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що станом на січень 1991 року право на частку у домоволодінні мали ОСОБА_3 та двоє її дочок: ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Однак, суд першої інстанції не встановив даних фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належним чином не визначив суб'єктний склад сторін спору.

Апеляційний суд законодавчо позбавлений права залучити осіб, щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов'язків яких було прийнято судове рішення до участі в справі та вирішити спір по суті як суд першої інстанції.

Разом з тим, як передбачено п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі є порушенням норм процесуального права та обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4, про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на 1/2 частки в майні колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 06 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4, про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на 1/2 частки в майні колгоспного двору відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2017 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Василишин Л.В.

Максюта І.О.