Справа № 346/4763/15-ц
Провадження № 22-ц/779/501/2017
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до територіальної громади Воронської сільської ради Коломийського району про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтував тим, що будинок по вул. Л. Українки, 22 в с. Ворона, Коломийського району Івано-Франківської області належав на праві власності його бабі ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Коломийської районної ради народних депутатів № 220 від 14.10.1987 року. ОСОБА_3 померла 09 січня 1991 року, не склавши заповіту. ОСОБА_4, яка була дочкою померлої ОСОБА_3, прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проживаючи у будинку разом з ОСОБА_3, була зареєстрована в будинку з 01.07.1990 року по день смерті, однак не оформила своїх спадкових прав. ОСОБА_4 померла 05.01.2014 року, у нього виникли перешкоди в оформленні спадщини і нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просив визнати за ним право власності на будинковолодіння за адресою вул. Л. Українки, 22 в с. Ворона, Коломийського району в порядку спадкування за законома після смерті ОСОБА_4, яка настала 05.01.2014 року .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частини житлового будинку загальною площею 52,9 кв.м., житловою 35,6 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Л.Українки, 22 в с. Ворона, Коломийського району Івано-Франківської області.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Просить рішення суду скасувати та справу передати на новий розгляд до Коломийського міськрайонного суду.

Вислухавши апелянта та представника відповідача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що житловий будинок №22, розташований по вул.Л.Українки (колишня вул.Калініна, буд. 52) в с.Ворона Коломийського району Івано-Франківської області, відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та належав на праві особистої власності ОСОБА_3, яка була головою колгоспного двору, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим 14.02.1988 року виконавчим комітетом Коломийської районної ОСОБА_5 народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Коломийської районної ОСОБА_5 народних депутатів №220 від 14.10.1987 року.(а.с.6,54).

Право власності зареєстровано в Коломийському бюро технічної інвентаризації 14 лютого 1988 року за реєстровим №372. (а.с.7).

Смерть ОСОБА_3 настала 09 січня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) від 08 квітня 2014 року серії І-НМ №184096. (а.с. 4, 32).

Згідно довідки Воронської сільської ради №219 від 01 квітня 2014 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 05.01.2014 року, дійсно була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1957 року по день смерті. (а.с.35).

Відповідно до довідок Воронської сільської ради №218 від 01 квітня 2014 року та №664 від 03 листопада 2014 року, станом на 01 липня 1990 року в будинку по вул. Л.Українки, 22 (колишня Калініна, 52) в с. Ворона були зареєстровані: голова сімї - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 09.01.1991 року, її дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 05.01.2014 року. На момент смерті ОСОБА_4 в будинку по вул. Л.Українки, 22 були зареєстровані з померлою: онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7. (а.с.5, 36, 37).

На підставі рішення виконавчого комітету Воронської сільської ради № 40 від 26 серпня 2005 року «Про відібрання дітей від матері ОСОБА_9» відібрано дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, 2002 року накродження, у ОСОБА_9 і передано в школу-інтернат. Закріплено за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1/6 частині будинку в с. Ворона по вул. Л.Українки, 22. (а.с.55).

05 січня 2014 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06 січня 2014 року серії І-НМ №181823 (а.с. 3, 31 зворот).

Позивач є сином померлої ОСОБА_4, про що свідчить запис про матір у його свідоцтві про народження (а.с.39 зворот).

Із копії спадкової справи встановлено, що 04 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 (а.с.33), а 07 листопада 2014 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с.34).

Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 з тих мотивів, що будинок належав до суспільної групи «колгоспний двір», а майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, рішенням виконавчого комітету Воронської сільської ради № 40 від 26 серпня 2005 року закріплено право по 1/6 частині будинку за дітьми ОСОБА_9, тому нотаріус вважав, що неможливо встановити усіх співласників будинку та їх частки, про що свідчить повідомлення другої Коломийської районної державної нотаріальної контори № 405/02-14 від 07 листопада 2014 року (а.с.56).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 328, 392, 1222, 1268 ЦК України, встановивши, що рішення Воронської сільської ради № 40 від 26.08.2005 року не скасоване, незаконність набуття права власності неповнолітніми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не встановлено, тому суд прийшов до висновку, що позивач має право на 2/6 частини будинку.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Відповідно до розяснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів.

Згідно із частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час смерті ОСОБА_3 09.01.1991р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

В силу статті 563 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час смерті ОСОБА_3 09.01.1991р.) в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні

двору не відкривається.

Із по господарських книг встановлено, що позивач по справі та його рідна сестра ОСОБА_9, 07 травня 1967 року, матір»ю яких була ОСОБА_4, були членами колгоспного двору до досягнення повноліття. Станом на 01 січня 1986 року вони не зазначені у погосподарських книгах як члени колгоспного двору, що свідчить про те, що вони вибули з членів колгоспного двору.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 померла до набрання чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991р. № 697-XII, який набрав чинності з 15 квітня 1991 року, а ОСОБА_4, згідно відомостей погосподарських книг, досліджених у судовому засіданні, на час її смерті залишилася єдиним членом колгоспного двору, тому набула права на майно колгоспного двору.

Із відомостей, які містяться у погосподарських книгах та копії паспорта громадянина України ОСОБА_9, наданої представником територіальної громади, встановлено, що остання була зареєстрована у спірному будинку тимчасово до 18.04.2006р. у зв»язку із необхідністю отримання паспорта громадянина України через його втрату.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України, положеннями якого регулюються правовідносини спадкування, які виникли після смерті ОСОБА_4, що настала 05 січня 2014 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Доказів, які б свідчили про те, що разом із ОСОБА_4 на час її смерті проживала ОСОБА_9 матеріали справи не містять. Також відсутні докази про те, що будь-якими іншими особами, крім позивача, у шестимісячний строк подана заява про прийняття спадщини.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 грудня 2016 року, яке набралдо законної сили 26.12.2016р., в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення Воронської сільської ради №40 від 26.08.2005 року «Про відібрання дітей від матері ОСОБА_9» в частині закріплення за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 по 1/6 частині житлового будинку, що знаходиться в с. Ворона, по вул. Л.Українки, 22 Коломийського району Івано-Франківської області, відмовлено в звязку з безпідставністю позовних вимог. (а.с.144-146).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не була опікуном неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вони були влаштовані у школу-інтернат на виховання. Рішенням виконавчого комітету за ними було закріплено по 1/6 частині будинку на виконання вимог ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства».

Виходячи із аналізу положень Цивільного законодавства України про спадкування та Закону України «Про охорону дитинства» колегія суддів дійшла висновку, що рішенням виконавчого комітету від 26.08.2005р. закріплено лише право дітей на проживання у спірному спадковому будинку. На підставі зазначеного рішення діти не набули права власності на частину будинку (речового права), оскільки воно не є тим правовстановлюючим документом, який свідчить про правомірність набуття права власності на нерухоме майно.

Також неповнолітні діти ОСОБА_9 не є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4, оскільки наявні спадкоємці за законом першої черги.

Отже, при розгляді даної справи неповно з»ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, оскільки позивач має право на спадщину за законом як спадкоємець першої черги після смерті матері ОСОБА_4 та звернувся у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313- 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Л. Українки, 22 в с. Ворона, Коломийського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка настала 05.01.2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_10

ОСОБА_11