Справа № 495/4301/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

10 квітня 2017 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши матеріали цивільної справи, які надійшли за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі та пояснив, що 14.09.2011 року позивач ОСОБА_3 в простій письмовій формі уклав договір передачі завдатку з ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності ОСОБА_4 в її інтересах за придбання квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4. Відповідно до умов договору вартість квартири спочатку встановлена у розмірі 15000 доларів США, сума завдатку склала 1500 доларів США. За період з 30.09.2011 року по 29.12.2011 рік позивачем через ОСОБА_5 в рахунок вартості квартири сплачено 2000 доларів США, що підтверджується договором передачі завдатку, відмітками на договорі. Після отримання завдатку відповідачка ОСОБА_5 передала позивачу ключі від квартири та дала позивачу свою згоду на вселення з сімєю та проведення ремонтних робіт. 26.03.2012 року позивач до преси подав заяву про продаж своєї квартири та вселився з сімєю до спірної квартири, почав проводити поточні ремонтні роботи для поліпшення умов проживання. 12.09.2012 року відповідачка ОСОБА_4 уклала з позивачем ОСОБА_3 договір про здачу квартири у найм безстроково та без оплати та 27.09.2012 року позивач зареєструвався за вказаною адресою, що підтверджується договором №137 від 12.09.2012 року та відміткою у паспорті. 20.04.2013 року на прохання відповідачки ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 особисто передав 1200 доларів США в рахунок оплати вартості квартири, що підтверджується підписом в розписці. За час проживання в спірній квартирі позивач провів капітальний ремонт стін, підлоги, стели, вікон, дверей, водопроводу на суму 4736 доларів США, що складає 120531 грн.. У квітні 2016 року до позивача звернулась ОСОБА_6, яка пояснила, що відповідачка ОСОБА_4 видала довіреність на продаж спірної квартири та позивачу необхідно її звільнити. В звязку з вищевказаним позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу в солідарному порядку у розмірі 2000 доларів США, що складає 50900 грн., стягнення з ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 1200 доларів США, що складає 30540 грн., грошових коштів у розмірі 4736 доларів США, що складає 120531 грн. за придбання матеріалів на проведення ремонту, витрат за послуги адвоката та витрати за сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення, просив відмовити та пояснив, що ОСОБА_5 не є власником спірної квартири. На підставі договору купівлі-продажу від 12.02.1991 року та реєстраційного посвідчення КП «Білгород-Дністровське БТІ» власником квартири являється відповідачка ОСОБА_4. Нотаріальної довіреності на імя ОСОБА_5 на продаж ОСОБА_4 не надавала а тим паче дозволу на вселення і проведення ремонтних робіт. Договір про передачу завдатку носить характер попереднього договору а тому належним доказом по справі не може бути. Посилання позивача про стягнення витрат на ремонт є безпідставними та жодним належним доказом не підтверджуються. Тобто позивач не навів у позові норми закону, яка б надавала йому права на звернення до суду з вказаним позовом.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_5 не зявилась, була повідомлена належним чином через оголошення у пресі, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку, пояснення представників сторін, викладені ними в судовому засіданні, встановив.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до договору завдатку, укладеного 14.09.2011 року в простій письмовій формі між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 завдаток у сумі 1500 доларів США за придбання квартири АДРЕСА_1, в якості гарантії укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири (а.с.8).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.220 ЦПК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст.547 ЦПК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, забезпечувальне зобов'язання є похідним від основного зобов'язання сторін.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_5 визначили договір як договір завдатку, проте по формі та за змістом зазначений договір відповідно до ст.635 ЦК України є попереднім договором.

Відповідно до ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.209 ЦПК України правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках,встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст.657 ЦПК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В даному випадку, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна а саме квартири АДРЕСА_1 підлягає нотаріальному посвідченню ст.657 ЦК України попередній договір, оформлений договором про передачу завдатку, на який посилається позивач, також мав бути нотаріально посвідченим.

Попередній договір (договір завдатку) не був нотаріально посвідчений ,а тому відповідно до ст.ст.219, 220, 236 ЦПК України такий договір є нікчемним з моменту його вчинення.

Факт укладання договору завдатку відносно квартири АДРЕСА_1 та отримання грошей за неї підтверджується лише поясненнями представників позивача. Але, це не є допустимим доказом укладання договору завдатку, тому що не дотримана форма, встановлена ст.657 ЦК України для такого договору письмова нотаріальна, так як угода повязана із нерухомістю. Тому відсутні докази укладання договору завдатку та сплати грошей за цим договором, а вимоги щодо повернення завдатку не базуються на нормах закону і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Тобто, завдатком забезпечується виконання зобов'язання між сторонами, а для повернення завдатку боржникові необхідно довести, порушення виконання зобов'язання кредитором та, що таке порушення сталося з його вини.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідачем порушено зобов'язання забезпечене завдатком згідно договору завдатку, укладеного сторонами.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Відповідачка по справі ОСОБА_4 являється власником квартири №6, яка розташована в житловому будинку по вул.Комсомольській 9, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.02.1991 року, реєстраційним посвідченням КП «Білгород-Дністровське БТІ», інвентаризаційною справою та технічним паспортом.

Відповідачка ОСОБА_4 нотаріальною довіреністю на продаж вказаної спірної квартири відповідачку ОСОБА_5 не уповноважувала, дозволу на проведення ремонтних робіт, вселення позивача з родиною не надавала.

Крім того, ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, 100 доларів США, 300 доларів США, 100 доларів США в якості завдатку від позивача та відповідачки ОСОБА_7 не отримувала.

Представниками позивача всупереч до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України не доведені вимоги щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_4 грошових коштів з посиланням на договір про передачу завдатку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 отримала грошові кошти за договором завдатку, не являючись власником квартири №6, яка розташована в житловому будинку по вул.Комсомольській 9, м.Білгород-Дністровський, Одеської області та за відсутності належних повноважень від ОСОБА_4, тобто без достатньо на це правових підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

У відповідності до ст.541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Як передбачено ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, якщо ОСОБА_4 не уповноважувала ОСОБА_5 на вчинення від її імені та в її інтересах юридичних дій на підставі правочину чи довіреності, не приймала участі у в укладанні попереднього договору купівлі-продажу чи основного договору, а також не укладала договору задатку в рахунок забезпечення виконання осново зобовязання, - як її власник, не отримувала особисто грошових коштів від позивача - правові підстави щодо стягнення з солідарно грошової суми коштів у вигляді завдатку, відсутні, оскільки між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 не виникло жодних цивільно-правових зобовязань, в тому числі зобовязань як солідарного боржника.

Крім того, позивач в позові посилається на наявність між ним та відповідачкою договірних відносин щодо найму спірної квартири договір найму №137 від 19.09.2012 року (а.с.10).

Разом з тим, позивачем не надано письмових доказів виконання умов вказаного договору найму, оскільки згідно ст.ст.810, 815 ЦК України плата за найм житла є істотною умовою договору.

В зв'язку з чим, вказану суму завдатку у розмірі 1200 доларів США можливо вважати платою за користування спірною квартирою, тому не має підстав для повернення завдатку.

Згідно ч.2 ст.815 ЦК України наймач не має права проводити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця.

Відповідно до ст.ст.776, 819 ЦК України поточний ремонт зобовязаний проводити наймач за свій рахунок, а капітальний наймодавець, якщо такий ремонт викликаний невідкладною потребою.

Представником позивача належних доказів щодо звернення позивача про отримання згоди на реконструкцію чи перепланування та необхідність проведення капітального ремонту спірної квартири не надано.

Позивачем та його представником в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України також не надано суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.58,59 ЦПК України в підтвердження своїх вимог про стягнення боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що вимоги позову є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судові витрати, які позивач просив стягнути в порядку ст.88 ЦПК, у зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.209, 527, 570, 571, 635, 657 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя