Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/3379/16-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 50 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року, ухвалене головуючим-суддею Невмержицьким С.С. у м. Овручі,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 29 квітня 2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання мають неповнолітню дочку - ОСОБА_4, яка знаходиться на її утриманні. Оскільки сама на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення трьохрічного віку, в той час як відповідач працює, проте матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, тому просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.12.2016 і до 28.01.2034, тобто до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення неповнолітньою донькою трьох років, тобто до 28.01.2019 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача. Допущене негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Він посилається на те, що не є біологічним батьком ОСОБА_4, а тому не має обовязку по утриманню позивачки та її дитини. Батьком дитини є ОСОБА_5, який звертався до суду із позовною заявою про визнання його батьком цієї дитини, а позивач - з позовом про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу із мотивів, викладених у ній.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась будучи належно повідомленою про час і місце проведення судового засідання, тому колегія суддів вважає за можливе справу розглянути у її відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 29 квітня 2015 року зареєстрували шлюб, який за рішенням Овруцького районного суду Житомирської області розірвано 15.05.2017 (а.с.2,64). 11 лютого 2016 року народилась ОСОБА_4, батьком якої записаний відповідач (а.с.3). Дитина проживає із матірю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою КП «Гарне місто» Овруцької міської ради за №2024 від 15.12.2016 (а.с.4) та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову /ч.1 ст.191 СК України/.

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно ст. 84 ч 2, ч.4 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працює, отримує заробітну плату, добровільно матеріальної допомоги на утримання позивачки і малолітньої дитини, яка проживає з матірю та знаходиться на її утриманні не надає, а тому він спроможний сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% (відсотків) встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини.

У той же час, суд дійшов невірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Зокрема, положення статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Позивачем не надано доказів в обґрунтування позову щодо можливості ОСОБА_3 надавати матеріальну допомогу на її утримання і таких доказів не встановлено судом.

Відтак, в цій частині судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не є біологічним батьком дитини, а відтак не має аліментних зобовязань щодо неї, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вище зазначалось, відповідач ОСОБА_3 записаний батьком ОСОБА_4. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 15.09.2017 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про виключення запису про батьківство. Вказане рішення набрало чинності (а.с.52). Та обставина, що позивач зверталась до суду із позовом про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, зазначаючи, що ним є ОСОБА_5 (а.с.34,68), а останній також подавав позов про визнання його батьком ОСОБА_4 (а.с.33,38,40), не має правового значення для вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_2 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: