Справа № 743/742/17
Провадження № 2/743/284/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі Воєдило О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ТВБВ 10024/0170 філія - Чернігівське обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя та стягнення належних йому 52540 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 20.09.2014 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який розірваний згідно рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.02.2017 року. Під час розірвання шлюбу питання про поділ спільного майна подружжя судом не вирішувалося. Однак за час шлюбних відносин ним та відповідачем було нажито грошові заощадження в сумі 4000 доларів США, які були внесені ОСОБА_3, за його згодою, на депозитний рахунок філії Ріпкинське відділення № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України». Оскільки в позасудовому порядку відповідач не хоче повертати позивачу його частку із заощаджень, які є їх спільною сумісною власністю, ОСОБА_1 просив здійснити поділ спільного майна подружжя та стягнути з ОСОБА_3 належну йому частку заощаджень, яка, станом на 27.05.2017 року по курсу гривні до долара США, складає 52540 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 6000 грн. витрат, понесених ним на оплату правової допомоги.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що він фактично не проживав та не вів спільного господарства з відповідачем з січня 2016 року, проте на час спільного проживання у шлюбі ними разом було накопичено грошову суму, яку відповідач обміняла на 4000 доларів США та поклала у січні 2016 року на депозитний рахунок банка. Вказані заощадження складалися з коштів, які були подаровані їм на весілля, в сумі приблизно 30000 грн., на народження та хрестини їх спільної дитини, яка народилася 07.06.2015 року, з коштів, які він отримав після звільнення з ТОВ «ЕКО-маркет» та частини його заробітної плати, яку він отримував під час служби на території зони АТО, будучи мобілізованим з 20.06.2014 року до червня 2015 року. На час служби його заробітна плата складала приблизно 7000-8000 грн. та надходила на його банківську картку, з якої відповідач зняла за ввесь час 14200 грн. Позивач зазначив, що особисто він не здійснював обмін гривні в долари та не був присутнім під час укладення відповідачем договору банківського вкладу грошей на депозитний рахунок, оскільки перебував в цей час на вахті, тому був повідомлений про укладення відповідного договору лише в телефонному режимі. Таким чином, позивач вважає, що оскільки 4000 доларів США, які знаходилися на депозитному рахунку ОСОБА_3, набуті ним разом з останньою під час перебування у шлюбі, тому половина вказаних грошей належить йому на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_1 також показав, що йому не відомо чи здійснювала відповідач будь-які операції з грошовими коштами після вкладення їх на депозитний рахунок. Факт наявності у відповідача коштів, в сумі 5000 доларів США, які останньою було знято з депозитного рахунку в липні 2014 року, позивач не заперечував.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свої заперечення обґрунтувала тим, що вона у січні 2014 року уклала договір банківського вкладу в сумі 5000 доларів США, які її батьки та вона заощаджували на придбання житла. Проте перед весіллям з позивачем вона зняла вказані кошти з депозитного рахунку, оскільки при зміні прізвища, переживала, що в майбутньому можуть виникнути певні труднощі і вона не зможе отримати вказані кошти. Крім того, на той час було поширеним банкрутство банків. Дану суму грошей вона зберігала в себе вдома і не здійснювала з ними жодних операцій. Однак після того як в неї зникла 1000 доларів США, вона вирішила решту коштів, у сумі 4000 доларів США, покласти на депозитний рахунок, уклавши 15.01.2016 року договір банківського вкладу. В подальшому вона зняла з рахунку 1000 доларів США та віддала позивачу, оскільки вони були йому необхідні для вирішення своїх проблем. ОСОБА_3 зазначила, що кошти, які були подаровані на весілля, народження та хрестини дитини витрачалися на побутові потреби та не обмінювалися на долари. Крім того, кошти з банківської картки позивача вона знімала лише за проханням останнього і витрачалися на утримання дитини, оскільки вона ніде не працює і отримує лише соціальну допомогу на дитину, в сумі 860 грн. Таким чином, відповідач вважає, що кошти на депозитному рахунку є тільки її власністю, а позивач не має до них жодного відношення.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що кошти, які перебували на депозитному рахунку відповідача є тільки її особистою власністю, оскільки набуті нею та її батьками ще до шлюбу з позивачем. Хоча ОСОБА_3 ще у січні 2014 року було здійснено вклад 5000 доларів США на депозитний рахунок, які в липні 2014 року були зняті і знаходилися на її зберіганні, проте вони не витрачалися, оскільки ні вона, ні будь-хто з членів її сімї не здійснював вартісних покупок. Крім того, з моменту укладення позивачем з відповідачем шлюбу від 20.09.2014 року і до укладення договору банківського вкладу відповідачем від 15.01.2016 року, не можливо було заощадити кошти в сумі 4000 доларів США, при незначній заробітній платі позивача і значних витрат, отримання відповідачем тільки соціальних виплат на дитину та утриманні при цьому малолітньої дитини.

Представник ТВБВ 10024/0170 філія - Чернігівське обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Будучи допитаними в якості свідків, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні показали, що вони доводяться батьками відповідачу. В січні 2014 року вони подарували ОСОБА_3 грошові кошти, які роками збирали на здійснення купівлі для неї житла, та які складалися з доходу від ведення домашнього господарства та отриманих заробітних плат. Відповідач обміняла вказані кошти на 5000 доларів США та поклала на депозитний рахунок у банку. Перед весіллям позивача з відповідачем вказані кошти були зняті з рахунку, оскільки в державі на той час було поширеним банкрутство банків, тому кошти зберігалися у них вдома, так як після весілля їх дочка проживала разом з ними. Вказані кошти нікуди не витрачалися і не обмінювалися. Після того, яка з цих коштів зникло 1000 доларів США відповідач решту 4000 доларів США в січні 2016 року поклала на депозитний рахунок банку. Свідки зазначили, що до весілля позивач та відповідач не проживали разом та не вели спільного господарства, лише після весілля вони почали проживати періодично разом, оскільки позивач служив в зоні АТО, при цьому позивач не приймав участі у вихованні та утриманні їх спільної з відповідачем дитино. Крім того, свідки показали, що ні вони, ні відповідач, в період часу з 20.09.2014 року до 15.01.2016 року, не здійснювали вартісних покупок.

Вислухавши зявившись учасників розгляду справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Так, з рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.02.2017 року, яке набрало законної сили 06.03.2017 року, вбачається, що зареєстрований 20.09.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, розірваний.

З листа філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» № 123.26-08/4811 від 12.10.2017 року, вбачається, що 15.01.2016 року між ОСОБА_3 та АТ «Ощадбанк» було укладений договір №297433125 на вклад «Теплі обійми», який був розірваний 19.07.2016 року, та 15.07.2016 року було укладено договір №33438725 на вклад «Класичний», якій розірвано 19.10.2016 року.

Згідно виписок за період з 01.01.2016 року по 11.10.2017 року по рахунках відкритих відповідно до договорів №297433125 та №33438725 в АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 внесла та зняла з рахунків 4000 та 3020 доларів США відповідно.

Внесення ОСОБА_3 вкладу №297433125, в сумі 4000 доларів США, підтверджується квитанцією № 297433125 від 15.01.2016 року, а зняття вказаних коштів (з відсотками в сумі 120,89 доларів США) меморіальним ордером №297433125 від 15.07.2016 року.

Внесення ОСОБА_3 вкладу №33438725, в сумі 3020 доларів США, підтверджується платіжним дорученням № 92788627 від 15.07.2016 року, а зняття вказаних коштів заявою на видачу готівки №33438725 від 17.10.2016 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дійсно ОСОБА_3, на час перебування в шлюбі з ОСОБА_1, 15.01.2016 року був укладений договір банківського вкладу 4000 доларів США. Проте позивачем до суду не надано доказів, які б підтверджували вчинення ним або відповідачем з моменту укладення шлюбу до моменту укладення договору банківського вкладу будь-яких обмінно-валютних операцій, тому посилання позивача, на те, що вказаний вклад був сформований ним та відповідачем за рахунок весільних коштів, коштів, подарованих на народження та хрестини дитини, та частини його заробітної плати не є достатнім доказом, в розумінні ст. 80 ЦПК України.

Крім того, в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, № 11, розяснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази про те, що на час розгляду справи до складу спільного майна подружжя входять 4 000 доларів США і що така сума коштів є в наявності у ОСОБА_3 та може бути поділена між сторонами, оскільки вказані кошти були зняті відповідачем з депозитного рахунку ще 15.07.2016 року, а договір банківського вкладу від 15.01.2016 року розірвано 19.07.2016 року.

В той час, згідно договору строкового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Новорічний» за № 33147-14318 від 14.01.2014 року, укладеного між ОСОБА_7 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» філія в м. Чернігові (далі-Банк), ОСОБА_7 внесла вклад в сумі 5000 доларів США, а Банк відкрив їй вкладний (депозитний) рахунок № 4318 та рахунок №4318.

Із заяв на видачу готівки №43 від 26.07.2014 року, №111 від 19.07.2014 року, № 156 від 22.07.2014 року, № 178 від 23.07.2014 року № 4796 від 24.07.2014 року, вбачається, що ОСОБА_7Ю зняла зі свого депозитного рахунку в ЕКСІМБАК м. Чернігів 5178 доларів США.

Здійснення вище вказаних операцій підтверджується довідкою про рух коштів та виписки з рахунку № 4318, що належить ОСОБА_7, за період з 01.01.2014 року по 30.07.2014 року, виданих відділенням філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Чернігові від 06.20.2017 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 20.11.2013 року та 14.01.2014 року АТ «Укрсиббанком» та Ексімбанком було продано 1000 та 3030 доларів США, що підтверджується квитанцією про здійснення валютно-обмінної операції № 47 від 20.11.2013 року та № 3465 від 14.01.2014 року.

Дійсність вказаних обставин підтверджуються показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також не заперечується позивачем.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Таким чином, 4000 доларів США, які були внесення на депозит банку 15.01.2016 року, є особистою приватною власність ОСОБА_3

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині поділу 4000 доларів США та стягнення належних йому 52540 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Таким чином, оскільки витрати, повязані з оплатою правової допомоги відповідно до ст. 133 ЦПК України відноситься до витрат, повязаних з розглядом справи, тому позовна вимога в частині стягнення 6000 грн., які були сплачені позивачем за надання правової допомоги, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 29 грудня 2017 року.

Головуюча О.В. Павленко