Справа № 212/739/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зіміна М.В.,

секретаря судового засідання: Борух Ю.К.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконними діями та бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури та суду,-

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконними діями та бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури та суду. В обґрунтування позову зазначив, що 28 березня 2012 року він був затриманий співробітниками міліції за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також що у нього за місцем мешкання та в гаражі було проведено обшуки. Вироками Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.02.2013 року та від 26 вересня 2013 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені злочину за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання в виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2013 року та 23 листопада 2013 року, відповідно, вказані вироки було скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені злочину за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців 23 дні. Вважаючи, що обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України відносно нього було сфабриковано правоохоронними органами та за відсутності його вини у вчиненні інкримінуємого злочину, він зазнав моральних страждань через перебування під вартою, арешт особистого майна, безпідставного обвинувачення. У звязку з наведеним просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконними діями та бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури та суду в розмірі 1000000,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Вказав, що ОСОБА_1 було визнано винуватим в вчиненні злочину за ч. 1 ст. 309 КК України, водночас не було доведено його винуватість у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 307 КК України. Наслідком звинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 307 КК України стало обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, можливість проведення обшуків та накладення арешту на майно, однак невірна кваліфікація органом досудового розслідування призвела до необґрунтованих, на його думку, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження стосовно позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала зазначивши, що ОСОБА_1 було визнано винуватим за ч. 1 ст. 309 КК України за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2014 року. Зазначені обставини свідчить про відсутність повної реабілітації ОСОБА_1 в інкримінуємому кримінальному правопорушенні.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивачем не вказано діями якої саме конкретної особи йому заподіяно моральну шкоду. Також вказав про наявність вироку стосовно ОСОБА_1, який його не реабілітує.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.02.2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання в виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного йому майна. (а.с. 3-8).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.04.2013 року вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.02.2013 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 9-10).

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.09.2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання в виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного йому майна. (а.с. 11-17).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.09.2013 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 18-20).

31 жовтня 2014 року прокурором Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2014 року за № 0002992 відносно ОСОБА_1 (а.с. 22-23).

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання в виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців 23 дні. (а.с. 21).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Відповідно до положень ст. 2 вищевказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Пунктом 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Разом із тим, пунктом 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», яке було затверджено наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 на виконання пункту 3 Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 1 грудня 1994 року N 267/94-ВР «Про введення в дію Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає лише у випадку його повної реабілітації.

Як вбачається з вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 не було реабілітовано, а було визнано винуватим за ч. 1 ст. 309 КК України.

Також позивачем не було надано до суду відповідного вироку, згідно якого було б встановлено обставини визначені пунктом 1-1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»

У звязку з вищенаведеним суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1, а тому у їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Крім того, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Відповідно до ст.56 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», керуючись, ст. ст. 11, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконними діями та бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури та суду - відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено та підписано 12 квітня 2017 року.

Суддя: М. В. Зімін