Справа № 465/5433/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/783/3252/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Франківський районний відділ ДМС України у України у Львівській області про виселення без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_4. Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм законодавства, яке регулює цивільні та житлові правовідносини, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що відповідач неодноразово вчиняє сварки, провокаційні дії. За такі дії він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що на її думку є підставою для його виселення. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити та вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 до задоволенні не підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №3903 від 17.08.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2. Основним квартиронаймачем є ОСОБА_4. Окрім ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Квартира АДРЕСА_1 є комунальною та перебуває у державній власності (а.с.3)

Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 28.09.2015 року шлюб, укладений 04.11.1984 року у Львівському палаці урочистих подій, актовий запис №3578 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.12)

В матеріалах справи знаходяться висновки по зверненню ОСОБА_4 складені інспекторами Франківського ВП ГУНП у Львівській області від 21.04.2015 року, 16.07.2016 року, 14.04.2016 року (а.с. 9-11), з яких вбачається, що ОСОБА_3 вчиняючи сімейні конфлікти з ОСОБА_7, ОСОБА_4, виражався грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, а також зловживає алкогольними напоями. З даних приводів з ОСОБА_3 проводилися профілактичні бесіди про недопустимість учинення насильства в сім'ї, та одночасно на нього складено адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП.

Згідно копії постанови Франківського районного суду м.Львова від 06.06.2016 року (а.с.27) відносно ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 вчиняв сімейне насильство відносно своєї доньки ОСОБА_7, а саме: висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск, за що він був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт строком на 30 годин.

З постанови Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2016 року вбачається, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, закрито в зв"язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 42).

В суді першої інстанції були допитані особи в якості свідків, які дали наступні пояснення:

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 З батьком вона перебуває в ділових стосунках, разом з батьками не проживає за одною адресою більше восьми років. Свідок вказала, що ще коли проживала разом із батьками, батько погрожував їй та матері фізичною розправою, вдарив її по обличчю. Більше року тому вона бачила, що в батька була розбита голова, а на турніку висіла петля;

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_8 - доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Свідок вказав, що ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями, погрожує дружині фізичною розправою. Неодноразово ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_7 ночували у нього вдома, так як боялися залишатися в квартирі разом із ОСОБА_3 Крім цього свідок пояснив, що ОСОБА_3 ніколи не брав на себе обов'язок оплачувати за комунальні послуги. Зі слів дружини свідку відомо, що її батько здійснює в сім'ї насильство;

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_4, зі слів якої їй відомо, що в коридорі квартири висіла петля котру повісив її чоловік. З літа 2015 року ОСОБА_3 будучи в стані алкогольного сп'яніння, систематично ображав ОСОБА_4 Крім цього ОСОБА_3 ночувала у неї вдома, так як боялася залишатися в квартирі. Також свідку відомо зі слів ОСОБА_4, що остання неодноразово викликала працівників поліції до ОСОБА_3, так як останній перебував в стані алкогольного сп'яніння;

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Батько часто бив маму кулаками в її присутності, вживає алкоголь після чого стає дуже агресивним. ОСОБА_7 вказала, що вона боїться батька, переживає за своє та мамине життя та здоров'я.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 суд виходив з тих обставин, що дії, які вчиняються ОСОБА_3, не стосується житлових відносин та правил користування спірним жилим приміщенням, а також з тих обставин, що позивачем не надано доказів систематичного псування та руйнування жилого приміщення.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до вимог ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 3ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 109 ЖК України передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

У відповідності до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму.

Згідно положень ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Колегія суддів не знаходить підстав вважати, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила соціалістичного співжиття чим робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. Офіційні попередження є не тим доказом, який підтверджує порушення правил співжиття.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити та рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.309, 316 317, 318 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвали законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк