У Х В А Л А

13 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Романюка Я.М. Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_5, про визнання наказу недійсним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 9 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 9 грудня 2015 року скасовано та позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: поновлено ОСОБА_4 на посаді техніка в третьому терміналі Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський МТП»; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2015 року по 30 травня 2016 року в сумі 55 тис. 219 грн 10 коп., в решті позову відмовлено. Стягнуто з ДП «Іллічівський МТП» на користь держави судовий збір у розмірі 1 тис. 515 грн 80 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року касаційну скаргу ДП «Іллічівський МТП» відхилено, рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року залишено без змін.

У серпні 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини сьомої статті 43 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

На обгрунтування зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого, 24 травня 2017 року та 16 березня 2017 року й постанови Верховного Суду України від 21 березня 2012 року (справа № 6-4 цс 12) та від 1 липня 2015 року (справа № 6-703цс15), в яких, на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, установивши, що позивачка, яка є членом виборного органу Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту, звільнена без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації та вищого органу цієї профспілки, дійшов висновку про поновлення її на роботі з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки її звільнення проведено з порушенням вимог пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, дійшов такого ж висновку.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня та від 24 травня 2017 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справи на новий розгляд до суду першої інстанції з передбачених статтею 338 ЦПК України підстав порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

У наданій для порівняння постанові від 21 березня 2012 року (справа № 6-4цс12) Верховний Суд України з огляду на положення частини третьої статті 252 КЗпП України, дійшов висновку про те, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків, передбачених статтями 43, 43-1 КЗпП України, допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, що є дотриманням гарантій, установлених статтею 252 цього Кодексу.

У постанові від 1 липня 2015 року (справа № 6-703 цс 15) Верховний Суд України виходячи з положень частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та частини сьомої статті 43 КЗпП України зазначив, що суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення працівника. І лише в разі відсутності в рішенні правового обґрунтування такої відмови власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення буде законним за умови дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Отже, порівняння наданих постанов Верховного Суду України від 21 березня 2012 року (справа № 6-4цс12) та від 1 липня 2015 року (справа № 6-703 цс 15) зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судове рішення суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ДП «МТП «Чорноморськ» обгрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_5, про визнання наказу недійсним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за заявою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук