Справа 237/1217/17
Номер провадження 2/237/1050/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.17 м. Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Медведського М.Д.,

при секретарі: Готовщиковій Т.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

третьої особи Дейнеки Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Мар'їнська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовом про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що його батько - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1, в будинку, який належав йому. Позивач проживав разом з батьком, який весь час казав, що це його будинок, він залишиться йому разом з паями після смерті батька, оскільки інший будинок він вже залишив відповідачу. Крім того, саме позивач займався його доглядом. ІНФОРМАЦІЯ_4 його батько помер, позивач займався похованням батька. До спливу шестимісячного терміну він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус йому пояснив, що є заповіт, складений на його брата та надала йому витяг зі Спадкового реєстру.

Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки на думку позивача при складенні заповіту заповідач - ОСОБА_6, знаходився у хворобливому стані не міг розуміти значення своїх дій. Вважає, що виходячи зі змісту заповіту, їх батько був повністю не письменний, і заповіт складений в присутності двох свідків, що не відповідає дійсності. Вказує, що його батько вмів читати і писати, про що свідчить атестат про закінчення школи фабрично-заводського навчання в 1949 році, проходження служби в армії артилеристом з 1951 по 1952 рік, отримання водійського посвідчення в 1970 році, виписував та читав газети, заповнював квитанції, укладав та підписував договори на постачання комунальних послуг, також те, що батько вмів читати і писати можуть підтвердити свідки, на підставі цього вважає, що в момент складання заповіту батька в нотаріальній конторі не було. Вважає, що оскільки на момент смерті батька був непрацездатним, відповідно до закону має обов'язку частку у спадщині. Наголошує, що нотаріус не вказав як встановив особу батька, а тільки особи свідків, та порушив порядок реєстрації заповіту. На підставі викладеного просив суд визнати недійсним заповіт.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити. Пояснили, що заповіт складений із суттєвими порушеннями порядку його посвідчення, що є підставою визнання його недійсним.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог позивача заперечували. В судовому засіданні пояснили, що заповіт був складений у відповідності до чинного законодавства, без жодних порушень та відповідав волі заповідача. Надав заперечення до позову в якому повідомив наступне. ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований в будинку батька, однак ніколи з ним не проживав, ні тимчасово, ні постійно. Вважає, що інформація в довідках, наданих Павлівською сільрадою, про те, що ОСОБА_1 проживав однією родиною із батьком, вів спільне господарство, особисто займався його похованням, не відповідає дійсності. Наголошує, що ОСОБА_1 має житловий будинок в м. Мар'їнка Донецької області, крім того, постійно проживав до смерті батька із родиною і жінкою в м. Вугледар. Після смерті батька заволодів правовстановлюючими документами на будинок та земельній ділянки і періодично став навідуватись до будинку. При житті батька, він та його дружина ОСОБА_7 доглядали за батьком бо мешкали поряд із ним. Жінка відповідача допомагала заповнювати квитанції за сплату комунальних послуг, бо батько останнім часом погано бачив, трусились руки. Похованням батька займались разом родина позивача та родина відповідача, вказує, що саме позивач ходив до сільради за довідкою, щоб отримати гроші на поховання. Поховання батька було за гроші які залишились після смерті останнього та грошей виданих на поховання. Вважає ствердження ОСОБА_1 про те, що він опікав батька, мешкав постійно разом із ним однією родиною, особисто займався похованням батька - не правдивими. Щодо події складання заповіту навів наступне. На момент складання заповіту, батьку виповнилося 73 роки, він мав хронічні захворювання, погано бачив, в нього трусились руки і тому вже в тому віці він сам не заповнював ніякі документи, при складанні заповіту ніхто не наголошував, що батько не вмів читати і писати. При складанні заповіту, нотаріус підтвердила, що дійсно батько не може прочитати і підписати заповіт, однак чітко висловив свою волю скласти заповіт на користь відповідача. Нотаріусом було роз'яснено, що відповідно до законодавства заповіт в такому випадку, може бути складено в присутності свідків. В нотаріальній конторі, вони зустріли мешканців с. Павлівка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з якими проживали в одному селі, та заповідач попрохав останніх бути свідками при складанні заповіту. Про те, що батько склав заповіт позивач дізнався пізніше. Позивач та відповідач домовились, що будинок та земельна ділянка під будинок буде оформлена на позивача,а дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення на відповідача, проте згодом позивач сказав, що передумав. На сьогоднішній день все правовстановлюючі документи на будинок, на земельні ділянки знаходяться у ОСОБА_1

Третя особа державний нотаріус Мар'їнської держнотконтори Дейнека Л.А. надала письмові пояснення, що на час посвідчення заповіту, керувалася відповідними нормативними документами того часу. При посвідчені будь-якої дії на нотаріуса покладено обов'язок встановлення особи громадянина, перевірки його дієздатності, а не фізичної можливості особи та навики письмовості. Внесення паспортних даних та ідентифікаційного номеру заповідача не передбачено законодавством на момент посвідчення заповіту. Щодо несвоєчасного внесення інформації про реєстрацію заповіту, вказала, що реєстрація заповіту відповідно до законодавства на 2004 рік, здійснювалася протягом 5 робочих днів з часу посвідчення заповіту. Посвідчення заповіту без заповідача взагалі не є можливим і цей факт місця не мав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що є жінкою позивача. Пояснила, що за життя ОСОБА_6 міг читати, ставив підписи під документами. Про існування заповіту дізналась вже після смерті ОСОБА_6, який за життя нічого не казав про заповіт.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_6 за життя міг читати. Про обставини посвідчення заповіту свідку нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що був сусідом ОСОБА_6, також пояснив що ОСОБА_6 за життя читав газети, писав у молодості, іноді, свідок особисто допомогав ОСОБА_6 заповнювати квітанції. Про обставини посвідчення заповіту свідку нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що була свідком при посвідчені заповіту ОСОБА_6, засвідчила що ОСОБА_6 особисто був присутній, також був присутній ОСОБА_8 як інший свідок. За зовнішнім виглядом ОСОБА_6 почував себе погано, але розумів що відбувається. Відповідач ОСОБА_5 в цей час перебував в коридорі. Свідок зачитала заповіт та поставила на ньому підпис.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є жінкою відповідача. Пояснила, що за життя ОСОБА_6 у старості бачив погано, поїхав робити заповіт разом із Відповідачем ОСОБА_5. Про обставини посвідчення заповіту свідку нічого невідомо, оскільки особисто до нотаріуса не їздила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_6 за життя міг читати. Про обставини посвідчення заповіту свідку нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_6 за життя міг читати. Про обставини посвідчення заповіту свідку нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_6 за життя міг читати. Про обставини посвідчення заповіту свідку нічого невідомо.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, доводи та міркування сторін та їх представників вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 у віці 83 роки, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.02.2015 року.

Позивач, ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 21.12.1954 року.

15.04.2004 року Мар'їнською державною нотаріальною конторою Донецької області було посвідчено Заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 866, бланк серія ВВО № 490011, згідно якого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 заповів все його майно своєму сину Відповідачу - ОСОБА_5. З тексту даного заповіту вбачається, що у зв'язку з повною неписьменністю заповідача і на його особисте прохання заповіт посвідчено в присутності свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, якими заповіт підписано та прочитано вголос в присутності заповідача та нотаріуса.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається

Згідно ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний особисто відповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Згідно ч. 1 ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загально прийнятих технічних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно ч. 2 ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Згідно ч. 5 ст. 1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому..

Аналогічні приписи містились в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, в редакції чинній станом на 15.04.2004 року.

Згідно п. 157 вказаної Інструкції, в редакції чинній станом на 15.04.2004 року, заповіт має бути складений у письмовій формі, підписаний особисто заповідачем, із зазначенням місця і часу складення заповіту. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загально прийнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в п. 16 цієї Інструкції.

Згідно абз. 2 п. 16 вказаної Інструкції, в редакції чинній станом на 15.04.2004 року, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати правочин, заяву чи інший документ, за її доручення і в її присутності та в присутності нотаріуса правочин, заяву чи інший документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено.

Згідно п. 158 вказаної Інструкції, в редакції чинній станом на 15.04.2004 року,на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковим. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по-батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленному порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Оцінюючи доводи позивача про порушення порядку посвідчення оскаржуваного заповіту, суд звертає увагу, що позовна заява містить вимогу саме про визнання заповіту, реєстровий № 866 від 15.04.2004 року недійсним, в той час як нікчемним заповіт за рішенням суду не визнається, а позовна заява, в свою чергу, не містить вимоги про визнання заповіту нікчемним.

При цьому суд зазначає, що з комплексного аналізу вищевказаних норм права щодо порядку посвідчення заповітів вбачається, що законодавець чітко розмежовує випадки коли заповідач не може підписати заповіт власноруч, та випадки коли заповідач не може прочитати заповіт. В кожному з таких випадків законодавець встановив окремі особливі порядки вчинення таких нотаріальної дії: заповіт за заповідача підписує інша особа за його дорученням в разі неможливості підписати заповіт заповідачем особисто, а в разі неможливості заповідача прочитати зміст заповіту - заповіт зачитується вголос двома свідками.

В разі якщо, заповідач не може підписати та прочитати заповіт одночасно внаслідок певних причин, то обов'язковим для нотаріуса при посвідченні такого заповіту є дотримання вимог як щодо підписання заповіту іншою особою за дорученням заповідача, так і щодо зачитування заповіту вголос двома свідками.

З тексту заповіту, реєстровий № 866 від 15.04.2004 року вбачається наступне.

На виконання п. 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, ст. 1248, 1253 ЦК України в редакціях чинних станом на 15.04.2004 року, текст заповіту містить посилання, що у «зв'язку з повною неписьменністю заповідача і на його особисте прохання цей заповіт посвідчено в присутності свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9», також на заповіті містяться підписи даних свідків. Це свідчить про дотримання нотаріусом встановленого порядку посвідчення заповіту у разі неможливості заповідача прочитати заповіт у зв'язку із неписьменністю.

В той же час, в порушення приписів п. 16, 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, ст. 207, 1247 ЦК України, в редакціях чинних станом на 15.04.2004 року, заповіт не містить підпису заповідача, що є обов'язковою умовою чинності заповіту.

Посилання представника третьої особи Мар'їнської державної нотаріальної контори про те, що належними підписантами оскаржуваного заповіту, є свідки, судом до уваги не приймаються, оскільки в порушення п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, в редакції чинній станом на 15.04.2004 року, посвідчувальний напис оскаржуваного заповітуне містить зазначення факту неможливості підписання заповідачем та причини, з якої ОСОБА_6 не зміг підписати заповіт. Окрім цього, зазначений п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, в редакції чинній станом на 15.04.2004 року, містить пряму заборону, що заповіт не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено, а оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приймали участь у посвідчені заповіту як свідки, оскільки ОСОБА_6 не міг прочитати заповіт по причині неписьменності, то вони не мали права підписувати заповіт замість заповідача.

Відсутність у заповіті підпису заповідача, а так само уповноваженої ним особи у зв'язку із неможливістю підписання заповіту особисто заповідачем, є суттєвим порушенням порядку посвідчення заповіту та підставою для нікчемності оскаржуваного заповіту в розумінні ч. 1 ст. 1257 ЦК України, але не є підставою для визнання заповіту недійсним в розумінні ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

Оцінюючи доводи позивача про невідповідність факту неписьменності спадкодавця дійсності, як підстави для визнання заповіту недійсним, суд зазначає наступне.

Позивачем не подано суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження факту, що оскаржуваний Заповіт за реєстровим № 866 від 15.04.2004 року не відповідав волі спадкодавця в розумінні ч. 1 ст. 1257 ЦК України, при цьому пояснення свідка ОСОБА_9 підтверджують обставини вільного волевиявлення спадкодавця щодо змісту заповіту. Окремі факти, що наводились позивачем в ході судового розгляду, можливості спадкодавця читати газети, книги та наявності факту закінчення спадкодавцем школи, в своїй сукупності не свідчать про будь-які порушення з боку нотаріуса при посвідчені оскаржуваного заповіту та не можуть бути окремою підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки не доводять невідповідність заповіту волі заповідача.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

На підставі вище викладених висновків, суд вважає необхідним відмовити позивачу у позовних вимогах із визнання заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 866, бланк серія ВВО № 490011, посвідченого 15.04.2004 року Мар'їнською державною нотаріальною конторою, недійсним.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 213-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заповіту зареєстрованого в реєстрі за № 866, бланк серія ВВО № 490011, посвідченого 15.04.2004 року Мар'їнською державною нотаріальною конторою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02.10.2017 року.

Суддя М.Д.Медведський

Дата документу 02.10.2017