Ухвала

іменем україни

13 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації, про захист права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 5 липня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1, в інтересах якого діяла ОСОБА_2, звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 березня 2014 року виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із зазначеного жилого приміщення.

Однак користуватися власністю позивач не може, так як вказані особи без його дозволу вселили відповідачів.

Відповідачі у добровільному порядку відмовляються виселятись із спірного жилого приміщення, у зв'язку із чим позивач просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2016 року, у якому виправлено описку ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2016 року та яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 5 липня 2016 року, позов задоволено.

Усунено ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з метою забезпечення виконання умов договору позики, укладеного 4 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, того ж дня між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, з іншої, укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Пунктом 13 цього договору передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору, яке полягає у передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання.

Оскільки боржник умови договору позики від 4 листопада 2009 року належно не виконував, утворилась заборгованість, а у позичальника виникло право на задоволення своїх вимог шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

21 лютого 2012 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 1 жовтня 2013 року, відмовлено ОСОБА_7 у позові до ОСОБА_1 про визнання майнової поруки припиненою, визнання недійсними договору іпотеки, державної реєстрації права власності. Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 118 622 грн.

Рішенням Орджонікідзевськго районного суду м. Маріуполя Донецької області від 5 серпня 2013 року відмовлено у позові ОСОБА_3, який діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 з 2 грудня 1997 року, визнання майнових порук ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 припиненими, визнання недійсними договорів позики.

Зазначене рішення скасовано рішенням апеляційного суду Донецької області від 1 жовтня 2013 року у частині стягнення з ОСОБА_3 судового збору в дохід держави. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2014 року та 4 листопада 2014 року, ОСОБА_1 усунено перешкоди у здійсненні ним права власності щодо квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без надання їм іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 155 ЖК Української РСР визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до спірної квартири вселені і проживають без відповідних правових підстав ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які зберігають право користування АДРЕСА_4 і зареєстровані за цією адресою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно встановивши характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягла застосуванню до цих правовідносин, дійшов правильного висновку про доведеність порушення прав позивача як власника квартири і захистив таке його право шляхом виселення відповідачів.

Крім того, судами зроблено обґрунтований висновок про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами, оскільки спірна квартира на час вирішення справи не є предметом іпотеки, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав позивача відповідає законодавству.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 5 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: Є.П.Євграфова

Г.І.Мостова