АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3610/17 Справа № 185/1746/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Врона А. О. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про повторне виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення при примусовому виконанні рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року у цивільній справі №185/1746/13-ц,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеною вище заявою, посилаючись на те, що державною виконавчою службою примусово виконується рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року у цивільній справі №185/1746/13-ц. 09 грудня 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 були примусово виселені з квартири АДРЕСА_2, проте самовільно вселились у вказану квартиру повторно та продовжують в ній проживати.

Просив постановити ухвалу про повторне виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 без надання їм іншого житлового приміщення.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви про повторне виселення.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про повторне виселення.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року у цивільній справі №185/1746/13-ц позов ОСОБА_2 задоволено, вирішено виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, - відмовлено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року у цивільній справі №185/1746/13-ц ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року залишено без змін.

Вказане вище судове рішення набрало законної сили, перебуває на примусовому виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

07.07.2014 року на підставі виконавчих листів державним виконавцем винесені та направлені сторонам постанови про відкриття виконавчого провадження, згідно ст.3,4,24,25,26,66 Закону України «Про виконавче провадження». Боржникам надано 15-денний термін для самостійного виконання рішення суду. У наданий строк боржники рішення суду не виконали.

09 грудня 2015 року державним виконавцем проведено примусове виселення боржників з квартири АДРЕСА_3. Майно, що належить боржникам описане державним виконавцем та передано на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_2, замки на вхідних дверях стягувачем замінено, про що складено акт опису й арешту майна від 09 грудня 2015 року. Акт складений за відсутності боржників.Майно, яке належить боржникам, описане державним виконавцем та передане на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_2 перебуває в квартирі АДРЕСА_3.

Виконавчі провадження про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_4 без надання їм іншого житлового приміщення не завершувались, постанови про закінчення виконавчих проваджень не були винесені.

Із заяви стягувача державному виконавцю стало відомо про самовільне вселення 09 грудня 2015 року сім'ї ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_5.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про виконавче провадження»,прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що відсутність постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень з приводу примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду від 21 лютого 2014 року у цивільній справі № 185/1746/13-ц - не може бути підставою для відмови у задоволенні його заяви зводяться до суб'єктивного тлумачення норм права та незгоди з висновками суду першої інстанції. На суд не можуть бути покладені обов'язки виконавчої служби щодо забезпечення належного та повного виконання судових рішень.

Згідно ч.11 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час звернення заявника до суду), у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Відповідно до ч.9 ст.78 Закону, про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь

у виконанні.

На даний час вирішення такого питання врегульовано частиною 10 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до частини 10 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, норми якого є чинними на момент розгляду справи, у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Судом апеляційної інстанції було досліджено матеріали виконавчого провадження, з яких вбачається, що державним виконавцем 09 грудня 2015 року складено акт опису й арешту майна, в якому зазначено, що боржників виселено зі спірної квартири.Акт про виселення не складався, що свідчить про те, що рішення фактично виконано не було, виконавчі провадження про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_4 не завершувались, постанови про закінчення виконавчих проваджень не були винесені.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для постановлення ухвали про повторне виселення.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

Н.Є.Посунся