АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року в справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання дій головного державного виконавця незаконними та скасування повідомлення про повернення стягувачу документа без прийняття до виконання,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із скаргою про визнання незаконними дії державного виконавця Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ВередК.М. по виконавчому провадженні при винесенні повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання від 31.10.2016; скасувати повідомлення державного виконавця Веред К.М. від 31.10.2016 про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2017 скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що стягувач згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» звільнений від сплати авансового внеску, оскільки Банк є суб'єктом господарювання державного сектора економіки, а тому відсутні правові підстави для винесення повідомлення державним виконавцем повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за їх відсутності.

Справа № 2610/22464/2012
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10422/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Волошина В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв правомірно, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а заявник не є державним органом, якого в силу спеціального Закону звільнено від сплати авансового внеску при подачі заяви про примусове виконання рішення суду, а тому повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) винесена державним виконавцем у відповідності та в межах повноважень наданих йомуЗаконом України «Про виконавче провадження», і відсутні правові підстави для їх скасування.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконаннясудового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2014 у справі № 2610/22464/2012 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто на користь ПАТ «Родовід Банк» солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору №77.1/АА-00060.07.2 від 08.10.2007 в сумі 537 876,81 грн., що в еквіваленті станом на 07.08.2013 становить 67 293,3 дол. США, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219,0 грн.

На виконання зазначеного рішення 22.10.2015 Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист (а. с. 6). У жовтні 2016 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з боржника - ОСОБА_1, в якій зокрема зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач звільнений від сплати авансового платежу, як орган державної влади, а також долучив додатки до заяви (а. с. 8-8а). 31.10.2016 державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ВередК.М. за результатами розгляду заяви стягувача винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа). У повідомленні встановлено, що згідно частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення, стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Стягувач квитанцію про сплату авансового внеску не надав. Враховуючи викладене, керуючись п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повернув виконавчий документ без прийняття до виконання (а. с. 9-10).

ПАТ «Родовід Банк» зазначило, що стягувач звільнений від сплати авансового внеску, як органу державної влади, оскільки АТ «Родовід Банк» в розмірі 99,99 % належить Державі України в особі Міністерства фінансів України, який є центральним органом виконавчої влади, і здійснюючи право власника, формує його органи управління в повному складі із представників Держави, тобто державні органи. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК Українизаявник належить до суб'єктів господарювання державного сектора економіки.

Враховуючи наведене, ПАТ «Родовід Банк» звернулося із відповідною скаргою до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Вказана стаття додатково визначає категорію рішень, за якими стягувачі звільняються від сплати авансового внеску та коло осіб - стягувачів, які також звільнені від сплати авансового внеску.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

стягнення аліментів;

відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що кожен стягувач зобов'язаний здійснювати авансування витрат на проведення виконавчих дій саме по виконанню рішення, винесеного на його користь, окрім випадків, коли згідно закону він звільнений від сплати авансового внеску.

Матеріали справи свідчать, що стягувач - ПАТ «Родовід Банк» не сплачував авансовий внесок при подачі заяви про примусове виконання рішення суду, зазначаючи, що є органом державної влади, а тому відповідно до вищевказаного Закону від такої сплати звільнений.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Організаційно-правоваформа заяника є Публічне акціонерне товариство.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства»словосполучення «акціонерне товариство» та похідні від нього у своєму найменуванні можуть використовувати лише юридичні особи, які зареєстрували в установленому порядку випуск власних акцій та функціонують відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, та юридичні особи - корпоративні інвестиційні фонди, які створені та функціонують відповідно до законодавства, що регулює діяльність у сфері спільного інвестування.

Згідно відомостей Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Родовід Банк» є юридичною особою.

Таким чином, стягувач не є органом державної влади, а тому відсутні правові підстави для звільнення останнього від здійснення сплати авансового внеску при подачі заяви про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про залишення без задоволення скарги правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягувач звільнений від сплати авансового внеску, оскільки Банк є суб'єктом господарювання державного сектора економіки є необґрунтованими.

На підставі аналізу положень Цивільного і Господарського кодексів України, Закону України «Про приватизацію державного майна» можна зробити висновок, що у зв'язку з відсутністю спеціальних правових норм, які б чітко відносили державні акціонерні товариства, колегія суддів приходить до висновку, що державними підприємствами можливо визнати державні акціонерні товариства, статутний фонд яких сформовано за рахунок державного майна і 100% акцій яких перебуває у державній власності.

Підприємства, державна частка у статутному фонді яких перевищує 50 % чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів, входять до державного сектору економіки, але не є підприємствами державної форми власності.

За наведеного, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянтом не надано переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк