АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві про встановлення факту смерті,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року,

встановила:

у травні 2017 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті його батька - ОСОБА_3, посилаючись на те, що державна реєстрація смерті за останнім місцем проживання, настання смерті або за місцем поховання неможлива, оскільки батько проживав та помер у в зоні проведення антитерористичної операції у м.Донецьку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник заявника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 заявник посилався на те, що він є сином померлого та зазначав, що не має можливості зареєструвати смерть батька у зв'язку з тим, що він проживав та помер у м.Донецьк, яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано належних доказів на підтвердження неможливості реєстрації смерті його батька. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що листом заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві від 19 травня 2017 року №1218/03-01-16, копія якого міститься в матеріалах справи, у реєстрації смерті заявнику було відмовлено. Однак, такі доводи є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно положень Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року. № 52/5 у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану у Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18.10.2000 (зі змінами) визначено, що для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Матеріали справи містять відповідь відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві на заяву представника ОСОБА_1 щодо надання інформації про смерть ОСОБА_3 З вказаної відповіді вбачається, що в Державному реєстрі актів цивільного стану у м.Києві та на тимчасово непідконтрольній Україні території актовий запис про смерть останнього відсутній. Однак, вказана відповідь не є письмовою відмовою у проведенні державної реєстрації смерті. Даних про те, що ОСОБА_1 звертався із заявою про державну реєстрацію смерті ОСОБА_3 та йому було у цьому відмовлено, матеріали справи не містять.

Таким чином, заявником при зверненні до суду не було надано доказів на підтвердження неможливості одержання свідоцтва про смерть, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/17366/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7934/2017

Головуючий у суді першої інстанції:Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.