Справа № 302/315/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сектору охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Міжгірському районі Закарпатської області, про зобов'язання нарахувати, виплатити заробітну плату та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за зустрічним позовом Сектору охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих коштів, за апеляційними скаргами Сектору охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 13 липня 2017 року, -

встановила:

12.04.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до Сектору охорони здоров'я Міжгірської райдержадміністрації та уточнивши в подальшому позовні вимоги мотивувала їх наступним. Позивач ОСОБА_1 з 25.06.2001 працювала сестрою медичного стаціонару (палатною) відділення інтенсивної терапії Міжгірської районної лікарні, але її роботодавцем є Сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА. Наказом відповідача від 14.07.2016 № 426-к її звільнено з роботи. Рішенням Міжгірського районного суду від 16.11.2016 її було поновлено на роботі, в цій частині рішення було допущено до негайного виконання, наказом від 24.11.2026 № 580-к її було поновлено на роботі. Однак, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.02.2017 зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, у позові - відмовлено.

Робота у відповідача виконувалася за графіком змінності, зміна тривала 24 години, але через кожні 6 годин повинні були надаватися 15-ти хвилинні перерви для відпочинку та харчування. Тому відповідач оплачував тільки 23 години роботи. Роботодавець протягом трьох років до звільнення позивача з роботи порушував право на ці перерви, ніколи їх не надавав, позивач працював по 24 години, але оплату отримував за 23 години. На звернення позивача роботодавець не реагував, протиправно змушував позивача працювати фактично 24 години на добу.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 07.10.2016 зобов'язано Сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА нарахувати та виплатити позивачу зарплату за останню годину кожної відпрацьованої зміни за період з 01.01.2014 по 01.12.2015. При звільненні з роботи відповідач не нарахував і не виплатив аналогічні кошти за період з 02.12.2015 по 14.07.2016.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач ОСОБА_1 остаточно просила зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй заробітну плату за одну годину кожної відпрацьованої зміни за період з 02.12.2015 по 14.07.2016 і стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто, з 14.07.2016 по день вирішення справи судом, суми за одну годину кожної відпрацьованої зміни за періоди з 01.01.2014 по 01.12.2015 і з 02.12.2015 по 14.07.2016.

15.05.2017 Сектор охорони здоров'я Міжгірської райдержадміністрації пред'явив до ОСОБА_1 зустрічний позов про стягнення незаконно отриманих коштів. Позивач зазначав, що на виконання рішення Міжгірського районного суду від 16.11.2016 поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді медичної сестри Міжгірської районної лікарні та виплатив їй середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6768,67 грн. Утім, оскільки рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.02.2017 зазначене рішення суду першої інстанції скасовано із відмовою в позові, вказані кошти стягнуто на користь ОСОБА_1 незаконно. Рішення суду першої інстанції, що в подальшому було скасоване, ґрунтувалося на неправдивих відомостях, що були повідомлені ОСОБА_1

Вищенаведене допускає поворот виконання рішення суду та дає підстави відповідно до положень ст. 239 КЗпП України вимагати повернення ОСОБА_1 отриманих без законної підстави 6768,67 грн.

Позивач за зустрічним позовом просив стягнути на його користь із ОСОБА_1 незаконно стягнуті раніше з позивача 6768,67 грн.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 16.05.2017 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним. Рішенням Міжгірського районного суду від 13.07.2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов'язано Сектор охорони здоров'я Міжгірської райдержадміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за одну годину кожної відпрацьованої зміни за період з 02.12.2015 по 14.07.2016, у інших вимогах первісного позову, а також у зустрічному позові Сектору охорони здоров'я Міжгірської райдержадміністрації відмовлено.

Сектор охорони здоров'я Міжгірської райдержадміністрації ставить в апеляції питання про скасування рішення суду в частині задоволення первісного позову та відмови в зустрічному позові як незаконного та необґрунтованого, просить повністю відмовити в первісному позові та задовольнити зустрічний. Сторона зазначає, що суд невірно застосував рішення апеляційного суду від 07.10.2016, яким суд не зобов'язував нараховувати ОСОБА_1 кошти поза періодом, якого стосувалося це рішення. Крім того, суд не врахував докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 відпрацювала фактично по 23 години за зміну, як всі інші працівники із таким графіком роботи відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом від 26.03.2009 по Міжгірській райлікарні. Не були враховані й інші фактичні обставини справи та вимоги законодавства щодо режиму роботи і умов оплати праці працівників лікарні.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні частини вимог первісного позову та задовольнити її позов повністю. На думку сторони, суд необґрунтовано відмовив у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилається на обставини, якими мотивувався її позов, а також на обставини, що пов'язуються з часом її роботи та звільнення у зв'язку з відповідними рішеннями суду. Вказує на необмеженість строку для звернення працівника до суду по стягнення заробітної плати в разі порушення законодавства про працю.

Сторони подали письмові заперечення на апеляції одна одної, в яких підтримують свої правові позиції в справі.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Суд першої інстанції вирішив справу за первісним і зустрічним позовами по суті виходячи, відповідно, з обґрунтованості та доведеності вимог первісного позову в частині, в якій цей позов було задоволено, та з необґрунтованості й недоведеності решти вимог первісного, а також вимог зустрічного позову. Втім, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 4, 10, 11, 27, 31 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законами України. Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред'явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Тобто, особа може звернутися до суду по захист свого права не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов'язок належного відповідача усунути порушення права.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (ст. 123 ч. 2 ЦПК України).

Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч. 3 ЦПК України). Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи позивач у справі за позовом, що виник із трудових правовідносин (зокрема, про оплату праці) не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не вправі змінювати склад відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках (ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, ст.ст. 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 поставила питання про зобов'язання Сектора охорони здоров'я Міжгірської РДА нарахувати та виплатити їй заробітну плату за одну годину кожної відпрацьованої зміни за період з 02.12.2015 по 14.07.2016 та стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 14.07.2016 по день вирішення справи судом, суми за одну годину кожної відпрацьованої зміни за періоди з 01.01.2014 по 01.12.2015 і з 02.12.2015 по 14.07.2016 (а.с. 1-2, 22).

На підтвердження доводів позову ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на те, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 07.10.2016 зобов'язано Сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА нарахувати та виплатити позивачу зарплату за останню годину кожної відпрацьованої зміни за період з 01.01.2014 по 01.12.2015 (а.с. 7-10). Аналогічні кошти за період з 01.12.2015 по 14.07.2016 при звільненні, що було проведене на підставі наказу завідувача Сектору охорони здоров'я Міжгірської РДА ОСОБА_4 від 14.07.2016 № 426-к (а.с. 26), відповідач не нарахував і не виплатив.

Обґрунтовуючи свою позицію Сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА зазначав, що на виконання рішення Міжгірського районного суду від 16.11.2016 (а.с. 4) ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді медичної сестри Міжгірської районної лікарні та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6768,67 грн. Однак, у подальшому рішення суду першої інстанції було скасовано рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.02.2017 із відмовою ОСОБА_1 у позові (а.с. 5-6). Отже, незаконно стягнуті на користь ОСОБА_1 із Сектору охорони здоров'я Міжгірської РДА 6768,67 грн підлягають поверненню як отримані без законної підстави.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом…, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган… зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 ч. 1 КЗпП України, тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній станом на 14.07.2016).

Загальні засади організації охорони здоров'я в України визначаються Основами законодавства України про охорону здоров'я (Закон № 2801-XII). Трудові відносини працівників закладів охорони здоров'я регулюються КЗпП України, Умовами оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 № 308/519 (реєстрація в Мін'юсті України від 17.10.2005 за № 1209/11489, Умови оплати праці), Галузевими правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників закладів, установ, організацій та підприємств системи охорони здоров'я України, затвердженими наказом МОЗ України від 18.12.2000 № 204-о (Галузеві правила), іншими актами законодавства.

Галузевими правилами передбачено, серед іншого, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу у закладі, установі, організації та підприємстві (п. 5). Наказ Мінпраці та соцполітики України, МОЗ України від 05.10.2005 № 308/519 (п. 2), Умови оплати праці (п.п. 1.6., 1.9., 3.1., 5.11. та ін.) визначають повноваження керівників закладів охорони здоров'я щодо встановлення посадових окладів, надбавок, доплат, у відповідній частині - премій, тобто, повноваження зі встановлення та регулювання умов оплати медичних працівників, а також передбачають, що керівник закладу несе відповідальність за своєчасне та правильне визначення розміру заробітної плати працівників згідно з чинним законодавством.

Відповідно до наведених вище положень закону, норм передбачених ст.ст. 2, 4, 5-1, ст. 23 ч. 1 п. 1, ст. 24 ч. 1 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і роботодавцем, що ґрунтується на добровільному, вільному волевиявленні сторін, на підставі якого між сторонами виникають та реалізуються взаємні права та обов'язки у сфері трудових відносин.

В силу вимог ст.ст. 3, 15, 16 Закону № 2801-XII, Сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА () як орган охорони здоров'я та Міжгірська районна лікарня як заклад охорони здоров'я () юридичними особами. Відповідний статус, повноваження, функції Сектора охорони здоров'я Міжгірської РДА визначені актами законодавства та зафіксовані також у Положенні про Сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА (а.с. 81-84). Зокрема, Сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА здійснює безпосереднє керівництво медичним установами районного підпорядкування, в т.ч., Міжгірською районною лікарнею, фінансування закладів охорони здоров'я, що утримуються за рахунок коштів районного бюджету; завідувач сектору призначає (приймає) на посади та звільняє з посад працівників медичних закладів за поданням їх керівників тощо (пп. 13, 16 п. 5, пп. 9 п. 10, п. 13 Положення).

Питання щодо умов праці працівників Міжгірської районної лікарні врегульовані також Колективною угодою про співпрацю та соціальне партнерство між сектором охорони здоров'я та Міжгірською районною організацією профспілки працівників охорони здоров'я, затвердженою 04.09.2015 (а.с. 38-40), Правилами внутрішнього трудового розпорядку Міжгірської районної лікарні, затвердженими наказом по лікарні від 26.03.2009. Функціональні обов'язки сестри медичної стаціонару (палатної) відділення інтенсивної терапії та анестезіології Міжгірської районної лікарні ОСОБА_1 були затверджені 10.12.2012 головним лікарем ОСОБА_5 (а.с. 36-37).

ОСОБА_1 перебувала в штаті Міжгірської районної лікарні, працювала медичною сестрою у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії і наказом від 14.07.2016 № 426-к була звільнена саме з цієї посади. На підставі судового рішення ОСОБА_1 наказом по Сектору охорони здоров'я Міжгірської РДА від 24.11.2016 № 580-к було поновлено на указаній посаді, а після скасування рішення Міжгірського районного суду від 16.11.2016 наказом від 06.03.2017 № 97-к було скасовано наказ від 24.11.2016 № 580-к (а.с. 68, 70).

Отже, з урахуванням наведеного та приписів, зокрема, ст. 80, ст. 81 ч. 2 абз. 3, ст. 96 ч.ч. 1, 3 ЦК України, ст. 21 КЗпП України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про оплату праці», ст. 1 Закону України «Про організації роботодавців, їх об'єднання, права і гарантії їх діяльності», ст.ст. 26, 28-30 ЦПК України, у ОСОБА_1 виникли трудові відносини з Міжгірською районною лікарнею, роботодавцем є юридична особа, яка в межах трудових відносин використовує та оплачує працю фізичної особи, є стороною в цивільній справі і за загальним правилом, оскільки іншого не передбачено, повинна самостійно відповідати за позовом у трудовому спорі. Особливості (порядок) призначення та звільнення ОСОБА_1 як працівника закладу охорони здоров'я (лікарні), особливості утримання закладу охорони здоров'я, його фінансування тощо на реалізацію повноважень відповідного державного органу охорони здоров'я наведеного не спростовують.

За обставинами справи, саме за рахунок коштів, які виділяються на фінансування лікарні, в т.ч., на оплату праці працівників закладу охорони здоров'я у випадку задоволення позову слід буде сплатити позивачу відповідні суми, саме для лікарні можуть настати відповідні матеріально-правові наслідки та обов'язки сторони у трудових відносинах у зв'язку з вирішенням спору. Тобто, Міжгірська районна лікарня матиме відповідний обов'язок, що його слід буде виконати за її рахунок. Роботодавець управі при розгляді трудового спору судом (ст.ст. 232, 235 КЗпП України) захищати свою правову позицію в справі, заперечувати доводи позову, наводити доводи щодо законності своїх дій тощо. Наведене стосується і обставин, за яких був пред'явлений зустрічний позов у справі. Вимоги обох позовів взаємопов'язані та можуть зараховуватися, позови розглядалися в одному провадженні, не позбавлений заклад охорони здоров'я за наявності для того підстав і самостійно пред'явити відповідний позов до працівника у зв'язку з його звільненням, із розрахунками з працівником тощо.

Таким чином, за вимогами позову ОСОБА_1 належним відповідачем є Міжгірська районна лікарня, щодо якої також, якщо лікарнею не був заявлений самостійний позов, в усякому разі повинно було бути обговорене питання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за зустрічним позовом. Водночас із урахуванням специфіки порядку призначення ОСОБА_1 на посаду, її звільнення, способу фінансування лікарні та фактичної спільної відповідальності закладу охорони здоров'я та органу охорони здоров'я за дотримання порядку оплати праці медичних працівників, залежно від підстав і предмету конкретного позову, формулювання вимог Сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА теж може бути належним відповідачем у справі, оскільки саме цьому державному органу у разі задоволення позову слід буде профінансувати додаткові витрати роботодавця, що, однак, не виключає необхідності участі в трудовому спорі передусім відповідача-роботодавця, який, власне, і несе відповідальність перед працівником за порушення його прав.

Попри вищенаведене, позивач за первісним позовом на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і пред'явив позов лише до Сектору охорони здоров'я Міжгірської РДА, тоді як роботодавець, про права та обов'язки якого йдеться, не брав участі в справі. Так само у контексті участі в справі лікарні діяв і позивач за зустрічним позовом. Скасовуючи з процесуальних підстав рішення Міжгірського районного суду від 16.11.2016 та відмовляючи ОСОБА_1 у позові про скасування дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Апеляційний суд Закарпатської області у рішенні від 21.02.2017 теж виходив із правової природи трудових відносин, відповідно до якої вирішення по суті трудового спору без залучення до участі в справі як відповідача Міжгірської районної лікарні, з якою ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах, неможливе.

Тож первісний позов не був пред'явлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів. Саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, пред'явити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174 ЦПК України). Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов'язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо прав і обов'язків сторін у трудових відносинах мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач за первісним позовом, а саме - роботодавець. Поза тим, прав і обов'язків роботодавця стосується й зустрічний позов, права на участь у вирішенні якого він теж не може бути позбавлений.

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст.ст. 33-35, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про участь Міжгірської районної лікарні в справі у відповідному процесуальному статусі не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності, зокрема, належного відповідача за первісним позовом для вирішення спору, як щодо його прав, так і щодо прав позивача по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість часткового задоволення первісного позову, відмови в інших вимогах первісного позову та в зустрічному позові, проте, не внаслідок їх необґрунтованості та недоведеності, як це випливає з рішення місцевого суду, а через відсутність у справі щонайменше належного відповідача за первісним позовом, без якого про законність розв'язання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, з урахуванням положень ст. 303 ч. 3 ЦПК України вирішення справи без участі в ній усіх належних та необхідних для вирішення спору учасників у відповідному процесуальному статусі, передусім - відповідача за первісним позовом через пред'явлення цього позову не до всіх належних відповідачів, є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляції, оскільки про розв'язання спору по суті питання не вирішується, слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, у позовах відмовити з наведених вище процесуальних підстав - внаслідок порушення вимог закону щодо суб'єктного складу учасників процесу.

Керуючись ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційні скарги Сектору охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Міжгірського районного суду від 13 липня 2017 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Сектору охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області про зобов'язання нарахувати, виплатити заробітну плату та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за зустрічним позовом Сектору охорони здоров'я Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих коштів відмовити внаслідок порушення вимог закону щодо суб'єктного складу сторін у справі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді