Справа № 202/8033/16-ц
Провадження № 2/202/691/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Авдіївський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Індустріальне відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про зняття арешту з майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль та зняття з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив, що 10 жовтня 2008 року ОСОБА_1 за розпискою придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, в підтвердження чого на його ім'я останньою була видана генеральна довіреність від 10 жовтня 2008 року, посвідчена приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, із строком дії до 10 жовтня 2018 року. Відповідно вищезазначеної довіреності ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 розпоряджатися та експлуатувати (продати, обміняти, здавати в оренду, закладати тощо) транспортний засіб марки «ЗАЗ 110307» номерний знак НОМЕР_1. Вартість автомобіля була визначена сторонами в сумі 22000 грн., яку позивач передав ОСОБА_2 З вказаного часу позивач на власний розсуд користувався та розпоряджався спірним автомобілем. 11 грудня 2016 року позивач був зупинений працівниками патрульної поліції, де йому стало відомо, що постановою державного виконавця Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.08.2016 року накладено арешт на майно ОСОБА_2, в тому числі на спірний автомобіль. Огляд та затримання транспортного засобу було здійснено у звязку з постановою Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про розшук майна боржника від 04.10.2016 року. У звязку з вищезазначеним автомобіль НОМЕР_2 у позивача був вилучений та доставлений на зберігання до Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. Зазначає, що на підставі ч.1 ст.344 ЦК України є власником спірного автомобіля, оскільки більше ніж пять років безперервно володіє цим транспортним засобом. На підставі викладеного просить суд зняти арешт з автомобіля НОМЕР_3, накладений державним виконавцем Авдіївського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29 серпня 2016 року по виконавчому провадженню №52058337 та визнати за ним право власності на вищезазначений автомобіль.

Ухвалою суду від 20 березня 2017 року, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ПАТ КБ «Приватбанк».

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала, у зв'язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Представник Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив. На електрону адресу надіслав матеріали виконавчого провадження №52058337.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення позивача процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року ОСОБА_2 довіреністю серії ВКТ №994212 уповноважила ОСОБА_1 строком до 10 жовтня 2018 року бути її представником з питання експлуатування, з правом тимчасового виїзду за кордон та розпорядження належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АНС №246722, виданого ВРЕР міста Ясинувата при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 03.10.2008 року, автомобілем марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1

Як вбачається з розписки від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22000 грн. в рахунок продажу автомобілю марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

02 листопада 2011 року на імя ОСОБА_1 видано поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА №5911263, яким забезпечено транспортний засіб «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Пізніше позивач також, експлуатуючи спірний автомобіль, здійснював страхування своєї цивільно-правової відповідальності, що підтверджується копіями полісів серії АЕ №1395069 від 21.12.2012 року, АІ №6200300 від 23.12.2013 року, АІ №7325487 від 06.01.2015 року, АІ №8783804 від 06.01.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2016 року Авдіївським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі наказу від 26.04.2016 року №900/878/16, виданого Господарським судом Донецької області, було відкрито виконавче провадження, боржником за яким є ОСОБА_2

29 серпня 2016 року у даному виконавчому провадженні державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

04 жовтня 2016 року заступником начальника Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова про розшук майна боржника, а саме, автомобіля марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1

11 грудня 2016 року у м. Дніпро у зв'язку із розшуком було затримано спірний автомобіль, яким керував ОСОБА_1 В подальшому спірний автомобіль доставлено для зберігання на спеціальний майданчик, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 11 грудня 2016 року.

12 січня 2017 року заступником начальника Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова про доручення здійснення опису та арешту майна, а саме, спірного транспортного засобу.

Із пояснень позивача встановлено, що 10 жовтня 2008 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 за 22000 грн. автомобіль марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. У підтвердження угоди останньою була надана письмова розписка.

Так як, сторони правочину фактично здійснили купівлю-продаж транспортного засобу, що підтверджено письмовою розпискою про передачу коштів та нотаріально посвідченою довіреністю на керування і розпорядження транспортним засобом, на думку позивача, він набув право власності на автомобіль. Крім того, на думку позивача, додатковим підтвердженням набуття права власності на транспортний засіб є виданий на його ім'я поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7345487 від 03.01.2015 року, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_4.

Між тим з такими доводами погодитися не можливо з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Підстави набуття права визначені у главі 24 ЦК України, зокрема, право власності набувається із правочинів.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Так, у ст. 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності, в тому числі, і відчуження власником свого майна.

Відповідно до ч. 3ст. 347 ЦК України, у разі у разі відмови від права власності на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Пункт 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року N1388 (далі - Порядок), в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, визначає, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Термін реєстрації може бути продовжено у разі неможливості власника транспортного засобу (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Експлуатація транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, а також без номерного знака «Транзит» забороняється.

За змістом п.8 Порядку реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом тощо.

Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Відповідно до абз.3 п.15 Порядку якщо власник транспортного засобу передав в установленому порядку право користування і (або) розпорядження ним іншій фізичній або юридичній особі, їм видається підрозділами ДАІ тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження. При цьому у графі «особливі відмітки» тимчасового реєстраційного талона робиться запис «Дійсний до _____ за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /технічного паспорта/ серія N____». Один екземпляр копії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом, залишається у підрозділі ДАІ.

Абз.1 п.19 Порядку визначає, що відомості про зареєстровані (перереєстровані) транспортні засоби та їх власників вносяться до облікової бази даних органів Державтоінспекції МВС.

Пунктом 35 Порядку передбачено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі зміни їх власника, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власника - юридичної особи, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичної особи, яка є власником транспортного засобу, а також кольору, марки або моделі транспортного засобу внаслідок переобладнання чи заміни двигуна або кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АН9053ЕА, виданого ВРЕР м. Ясинувата при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 03.10.2008 року, власником автомобілю марки «ЗАЗ 110307», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_4

Факт реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_2 також підтверджується листом Територіального сервісного центру №1444 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 07 вересня 2016 року за вих. № 31/5-1444-1786.

Аналіз обставин справи дає підстави для висновку про те, що заява від відповідача ОСОБА_2 про зняття з обліку автомобіля не подавалася і його огляд органами ДАІ не здійснювався, у зв'язку з чим, транспортний засіб залишився зареєстрованим за відповідачем ОСОБА_2

Посилання позивача на розписку від 10 жовтня 2008 року як на підставу набуття права власності на автомобіль є безпідставним, адже вона не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу в розумінні положень п.8 Порядку, та який є підставою для його перереєстрації в органах ДАІ на нового власника.

Крім того, розписка містить відомості про те, що відповідач отримав від позивача гроші в сумі 22000 грн. Проте, розписка не містить ознак договору купівлі-продажу, визначених ст. 655 ЦК України.

Що стосується наявної в матеріалах справи довіреності, суд зауважує, що за своїм юридичним змістом вона є договором на представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя.

Згідно зі статтями 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, оскільки підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством, зокрема, укладенням договору купівлі-продажу відповідно до статті 655 ЦК України.

Крім того, за змістом ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Таким чином, видача генеральної довіреності на транспортний засіб без укладання договору купівлі-продажу не може вважатися договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб, і виходячи з цього - визнання права власності на такий транспортний засіб за третьою особою, перереєстрація якого в установленому порядку не здійснювалася.

Крім того, видача страхового полісу не є підтвердженням переходу до особи, якій видано такий поліс, права власності на транспортний засіб. Більш того, генеральною довіреністю надано право ОСОБА_1 укладати договір цивільної відповідальності власника транспортного засобу для належного здійснення експлуатації транспортного засобу, оскільки чинним законодавством, а саме, п. 21.1 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено заборону експлуатувати транспортний засіб без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Щодо посилання позивача на набуття права власності на спірний автомобіль за набувальною давністю, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що володілець даної речі має бути незаконним володільцем, оскільки така річ має бути для нього чужою, тобто такою, яку він утримує без належних правових підстав. Тому особи, які володіють чужою річчю на певних правових підставах (оренда, зберігання), протягом терміну, коли вони законно володіють чужою річчю, не можуть вимагати набуття права власності на річ за набувальною давністю.

Отже, наявність дійсної на момент винесення рішення довіреності у ОСОБА_1, якою ОСОБА_2 уповноважила позивача розпоряджатися та експлуатувати автомобіль НОМЕР_3, виключає можливість застосування положень ст.344 ЦК України, оскільки наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 1 пункту 10 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, генеральна довіреність, видана на імя позивача, дійсна до 10 жовтня 2018 року. Отже, строк позовної давності не сплив, а тому заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 передчасні.

Зважаючи на те, що в процесі здійснення виконавчого провадження, арешт на майно відповідача ОСОБА_2 державним виконавцем накладено у відповідності до положень ст. ст. 5, 11, 57 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні підстави визначені Законом для зняття такого арешту.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Авдіївський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Індустріальне відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про зняття арешту з майна та визнання права власності - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.