Справа № 157/1758/17 Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В.М.
Провадження № 22-ц/773/913/17 Категорія: 5 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - Богачука Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом приватного підприємства «Аліна» до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки нерухомого майна, за апеляційною скаргою відповідачки на рішення Камінь-Каширського районного суду від 04 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 04.05.2017 року позов приватного підприємства (далі - ПП) «Аліна» задоволено.

Виділено ПП «Аліна» в натурі із спільної часткової власності належну йому частку у приміщенні магазину «1000 дрібниць» (літера «А-1», будинок АДРЕСА_1, загальна площа приміщення 97,4 кв. м.), яка становить 56/100, виділивши при цьому для нього у приватну власність коридор 1 площею 2,4 кв. м, торговий зал 4 площею 47,4 кв. м., котельню 5 площею 3,1 кв. м., санвузол 6 площею 1,3 кв. м., а всього приміщень загальною площею 54,2 кв. м., та зобов'язати його облаштувати перекриття проходу із коридору 1 в торговий зал 2, а відповідача - не перешкоджати такому облаштуванню.

Припинено право спільної часткової власності, що належить ПП «Аліна» на 56/100 в приміщенні магазину «1000 дрібниць» (літера «А-1»).

Визнано за ПП «Аліна» право приватної власності на наступні кімнати у цьому магазині: коридор 1 площею 2,4 кв. м, торговий зал 4 площею 47,4 кв. м., котельню 5 площею 3,1 кв. м., санвузол 6 площею 1,3 кв. м., а всього приміщень загальною площею 54,2 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПП «Аліна» 1600 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позивач, як співвласник приміщення магазину «1000 дрібниць», що знаходиться на АДРЕСА_1 та маючи в ньому частку 56/100, а відповідач відповідно 44/100, має право на її виділ в натурі, а тому прийшов до висновку про виділ в натурі цієї частки з нерухомого майна, що є наслідком припинення спільної часткової власності та визнання за позивачем права власності на належну йому частку нерухомого майна.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2006 року ПП «Аліна» на праві приватної власності станом на вказану дату належало приміщення магазину «1000 дрібниць» площею 97 кв. м., що знаходиться на АДРЕСА_1 (а.с.6). Вказаний об'єкт нерухомості відповідно до технічного паспорта складається із приміщень: коридору 1 площею 2,4 кв. м., торгового залу 2 площею 27,6 кв. м., кабінету 3 площею 15,6 кв. м., торгового залу 4 площею 47,4 кв. м., котельні 5 площею 3,1 кв. м., санвузла 6 площею 1,3 кв. м. (а.с.11-18).

З договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 16.05.2008 року вбачається, що ПП «Аліна» продало відповідачу ОСОБА_2 частку в розмірі 44/100 вищевказаного приміщення магазину площею 43,2 кв. м., яка складається із приміщень: торгового залу 2 площею 27,6 кв. м. та кабінету 3 площею 15,6 кв. м. (а.с.7-8).

У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1 та 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Після укладення вказаного правочину зазначене нерухоме майно стало належати сторонам по справі на праві спільної власності. Оскільки частка кожної з осіб у праві спільної власності на дане майно визначена, тому воно їм належить на праві спільної часткової власності, позивачу ПП «Аліна» належить у спільному майні частка 56/100, а відповідачу ОСОБА_2 - 44/100, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

ПП «Аліна», маючи намір виділити в натурі належні йому кімнати у згаданому приміщенні для облаштування окремого об'єкта нерухомості, 14.03.2017 року звернулось до відповідача із пропозицією щодо виділу в натурі належної позивачу частки, проте відповіді на таку пропозицію позивач від відповідача не отримав (а.с.9). Оскільки відповідач не погодилася на добровільний поділ майна, тому цим порушуватиметься передбачене ЦК України право позивача на виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як правильно встановлено місцевим судом, умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 16.05.2008 року чітко обумовлено розмір частки - 44/100, яка відчужується позивачем відповідачу і до складу якої входять приміщення торгового залу 2 площею 27,6 кв. м. та кабінету 3 площею 15,6 кв. м., що відповідає 44/100. Користування відповідачем центральним входом будівлі, який входить до належної позивачу частки, сторонами договору як приміщення спільного користування не обумовлювалося. Крім того, як вбачається з технічного паспорта, належна відповідачу частка має окремий вхід, який є основним, а не аварійним, як вказує відповідачка, а тому виділ позивачу його частки в натурі з проведенням необхідних перепланувань не порушуватиме прав відповідачки.

Відповідачкою у відповідності до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок виділу позивачу у власність частки із майна, що є у спільній частковій власності та проведення необхідних перепланувань (облаштування перекриття проходу із коридору 1 в торговий зал 2) будуть порушені її права як іншого співвласника та не доведено, що спільний коридор передавався у спільне користування обох співвласників.

З огляду на встановлені у справі обставини, правильним є висновок суду про наявність в розглядуваному випадку передбачених законом підстав для виділу позивачу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання за останнім права власності на неї, оскільки таким виділом права іншого співвласника частки нерухомого майна не будуть порушені.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про задоволення позову в даній справі відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається відповідачка в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Покликання відповідачки ОСОБА_2 у своїх доводах апеляційної скарги на те, що заплановане позивачем перепланування є незаконним, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки з наявних у справі матеріалів, зокрема із будівельного паспорта вбачається, що раніше у місці нинішнього проходу його не існувало, а тому проведення такого перепланування не порушуватиме діючих будівельних норм.

Облаштування перекриття проходу із коридору 1 в торговий зал 2, до чого зобов'язав позивача суд, відповідно до ст. 152 ЖК України не потребує згоди всіх мешканців житлового будинку, в якому знаходиться спірне нежитлове приміщення, та дозволу органу місцевого самоврядування, оскільки не передбачає втручання в несучу стіну і не зачіпає прав мешканців цього будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду від 04 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: