Справа № 201/4782/17
Провадження 2/201/1619/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 31426 грн. 35 коп. (а.с. № 2 - 3).

Позивачка у своєму позові посилалася на те, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2015р. було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання його малолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження до досягнення нею повноліття, в розмірі 700 грн. щомісячно, стягуючи на аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 31.10.2014р. Як зазначає позивач, нею, за період з 2015 по 2016 рр. було витрачено на оздоровлення дитини у курортному лікувальному містечку п.м.т. Затока, ст. Кароліна - Бугаз, проїзд до місця відпочинку та харчування у дошкільному відділенні КЗО НВО № 28 на загальну суму у розмірі 31426 грн. 35 коп. Позивач вважає, що такі витрати є додатковими витратами та підлягають стягненню з відповідача в порядку ст. 185 СК України на її користь, у зв'язку з чим і звернулась до суду з даним позовом.

Позивачка 18.09.2017р. надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності (а.с. № 44).

Представник відповідача - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 20.04.2016р. - а.с. 28) 18.09.2017р. також надав суду заяву, в якій зазначив, що проти позову ОСОБА_1 відповідач заперечує повністю відповідно до обставин, викладених в письмових запереченнях від 21.08.2017р. та доданих до нього документів (а.с. № 35-36). Справу просив розглянути за його відсутності та за відсутності відповідача, в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. № 46).

В матеріалах справи містяться письмові заперечення на позов, подані відповідачем 21.08.2017р., відповідно до яких останній зазначає, що позов ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат, витрачених позивачкою на відпочинок в Одеській області, а також витрачених на харчування у дитячому садочку за ці ж періоди часу, він не визнає у повному обсязі, як такі, що не відповідають ні нормам матеріального права (у даному разі ст. 185 СК України), ні судовій практиці, що викладена в роз'ясненні діючих норм Пленуму Верховного Суду України (п. 18 Постанови від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»), а саме: головною особливістю ч. 1 ст. 185 СК України є те, що до додаткових витрат на дитину можливо віднести тільки витрати, які пов'язані з захворюванням дитини та пов'язаним з цим лікуванням; ліквідацією наслідків спричиненого дитині каліцтва; витратах, пов'язаних з розвитком у дитини якихось особливих здібностей та дещо подібне, а не банальний відпочинок на курорті біля моря.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до довідки - розрахунку Соборного (Жовтневого) ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області станом на 01.02.2017р. заборгованість по аліментам у нього відсутня, кошти на утримання дитини переказуються у більшій сумі (а.с. № 37, 38).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін на загальних засадах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України, оскільки позиція сторони відповідача щодо невизнання позовних вимог суду відома із наданих письмових заперечень (а.с. № 35-36).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи відбувався без фіксування технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, що у задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

07.04.2015р. рішенням Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська по справі № 201/14157/14-ц (провадження № 2/201/1554/2015р.) було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання його малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження до досягнення нею повноліття, в розмірі 700 грн. щомісяця, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 31.10.2014р. та видано виконавчий лист (а.с. № 8 - 9).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за 2015р. позивачкою було сплачено: суму в розмірі 12690 грн. 88 коп. за проживання разом з дитиною у курортному лікувальному містечку п.м.т. Затока, ст. Кароліна - Бугаз, в період з 12.09.2015р. по 19.09.2015р.; суму в розмірі 342 грн. 61 коп. - проїзд до місця відпочинку - 11.09.2015р.; суму в розмірі 342 грн. 61 коп. - проїзд до місця відпочинку - 11.09.2015р.; суму в розмірі 441 грн. 99 коп. - проїзд до місяця відпочинку - 11.09.2015р.; суму в розмірі 2935 грн. - харчування дитини у дошкільному відділенні КЗО НВО № 28 за період з січня по грудень 2015 року. За 2016р. ОСОБА_1 було сплачено: суму в розмірі 12690 грн. 88 коп. за проживання разом з дитиною у курортному лікувальному містечку п.м.т. Затока, ст. Кароліна - Бугаз, в період з 07.08.2016р. по 17.08.2016р.; суму в розмірі 302 грн. 28 коп. - проїзд до місця відпочинку - 17.08.2017р.; суму в розмірі 330 грн. 71 коп. - проїзд з місця відпочинку - 06.08.2016р.; суму в розмірі 1692 грн. - харчування у дошкільному відділенні КЗО НВО № 28 за період з січня по травень 2016 року (а.с. № 10 - 14).

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Так, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину за 2015р. та 2016р., понесені нею на оплату її проживання та проживання її доньки у курортному лікувальному містечку п.м.т. Затока, на villa „Санорини" та в пансіонаті „Едем" та проїзду до місця відпочинку та в зворотному напрямку на загальну суму у розмірі 26799 грн. 35 коп. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, позивачка посилалася на те, що нею у 2015р. та 2016р. було двічі оздоровлено дитину у курортному лікувальному містечку п.м.т. Затока на березі Чорного моря.

Між тим, як вбачається з наданих позивачкою підтверджень (а.с. № 10, 11) у 2015р. та 2016р. п.м.т. Затока Одеської області ОСОБА_1 та їх спільна з відповідачем дитина перебувала на відпочинку на villa „Санорини" та в пансіонаті „Едем", які не відносяться до закладів санаторно-курортного лікування дорослих або дітей. Будь-яких документів від лікарів, що дитина потребувала перебування на морському узбережжі саме за станом здоров'я, позивачка не надала.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

На виконання вимог ст. 185 СК України, позивачка мала надати суду висновки або рекомендації лікарів про те, що дитина, за станом свого здоров'я, потребує оздоровлення на берегу моря, що було б особливою обставиною, необхідною для стягнення додаткових витрат з відповідача на користь позивачки, чого нею зроблено не було, а отже суд не має законних підстав для задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Щодо заявлених позивачкою вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 4627 грн., сплачених позивачкою за період за 2015р. та 2016р. за харчування дитини у дошкільному відділенні КЗО НВО № 28, суд також відмовляє в їх задоволенні, оскільки витрати на харчування також не можна віднести до особливих обставин, які мають фінансуватися додатково, такі витрати належать до витрат на утримання дитини, фінансування яких охоплюється сплатою аліментів, які відповідач сплачує на підставі рішення Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 07.04.2017р. по справі № 201/14157/14-ц (провадження № 2/201/1554/2015р.).

При прийняті такого рішення, судом враховано й надані стороною відповідача докази, а саме довідка - розрахунок Соборного (Жовтневого) ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області від 13.02.2017р., що станом на 01.02.2017р. заборгованість по аліментам у відповідача відсутня, крім того, що кошти на утримання доньки відповідачем переказуються навіть у більшій сумі, ніж визначено рішенням суду (а.с. № 8, 37, 38).

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат та їй відмовлено у задоволені позовних вимог, судові витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, ЦК України, ст. 180, ч.ч. 1, 2 ст. 183, ст. 182, 185 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч. 2 197, ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Ткаченко