АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6371/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1041/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.,

при секретарі Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

У позові зазначили, що є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Після вчинення всіх нотаріальних дій по оформленню права власності вона побажала вселитись в квартиру, але виявила, що в квартирі, з дозволу попереднього власника, проживає відповідач, ОСОБА_3, яка не бажає виселятись з квартири. Відповідачу була направлена письмова вимога про зняття з реєстрації та виселення, але з моменту отримання вимоги жодних дій відповідач не вчинила. Вона має намір оформити субсидію на свою частину квартири та проживати там зі своєю родиною, але відповідач створює їй перешкоди.

Просила суд усунути перешкоди в користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, її виселення та зняття з реєстрації.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 лютого 2017 року у задоволенні позовну ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 1916 грн. 54 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимого задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

В судове засідання представник ОСОБА_2 не з'явилася в другий раз, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_2 вважається повідомленою в порядку ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої матері - ОСОБА_4

Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі №524/908/15-ц.

У вказаній квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_3, яка доводиться позивачу сестрою, що не заперечувалось сторонам в судовому засіданні(а.с.14).

17 червня 2016 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про виселення та зняття з реєстрації, яка була залишена без виконання (а.с.10).

Станом на момент розгляду справи відповідач разом зі своєю родиною проживає у спірній квартирі та заперечує проти вселення позивача з її родиною. Вказана обставина не заперечувалась відповідачем.

ОСОБА_3 є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 На час відкриття спадщини відповідач проживала разом з ОСОБА_4, що також не заперечувалось сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України ), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Як вбачається з правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-3095цс15 відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач має право володіти та користуватись 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, тобто остання має право на проживання у частині квартири, що не належить позивачу.

За правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як вказано у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з абз. 6 п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст. 13, ч. 3 ст. 16, ст. 319 ЦК України у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

У п. 3 даної Постанови, вказано, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. 3 і 4 ЦПК України). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,що вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки, спосіб захисту обраний позивачем порушує права відповідача, як законного володільця 1/2 частини квартири.

Доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що в неї були причини звернутися до суджу з позовом за захистом своїх житлових прав, оскільки її право на житло порушено і тому підлягає захисту саме шляхом зобов'язання відповідача, яка не є власником даного житла усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою є безпідставними виходячи з наступного.

Як вже зазначалося, відповідач на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України набула права власності в порядку спадкування на 1/2 квартири АДРЕСА_1. Тобто, як позивач, так і відповідач мають рівні права та обов'язки щодо розпорядження даним нерухомим майном.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. У ч. 3 даної статті встановлено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Таким чином, власник чиї права порушені має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном проте у спосіб, який не буде порушувати право власності іншої особи.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до ст. 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Враховуючи, що при відкритті провадження ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року відстрочено сплату судового збору ОСОБА_2 за її клопотанням до винесення рішення по суті, з неї підлягає стягненню судовий збір в розмірі 606 грн. 32 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат, відносяться витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу від 12 квітня 2017 року та квитанції № 9 від 12 квітня 2017 року згідно яких ОСОБА_3 сплатила адвокату Савченку О.В. гонорар в розмірі 1900 грн. за ведення справи в апеляційному суді Полтавської області, а саме: ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, складання заперечення на апеляційну скаргу, друкування заперечення та його оформлення, а також за участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, не підлягають відшкодуванню транспортні витрати на відрядження до Апеляційного суду Полтавської області, оскільки надані колегії суддів копії квитанцій від 10 квітня 2017 року на придбання паливних матеріалів та копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не є доказами того, що придбане пальне використане саме для того, щоб приїхати на судове засідання та саме в тому об'ємі, що зазначений в розрахунку та квитанціях.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 606 грн.32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 1900 грн.00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.О. Панченко

О.В. Прядкіна