Справа № 724/1399/16-ц
Провадження № 2/724/74/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Руснака А.І.

секретаря: Трофа М.В.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 29 квітня 2012 року вона уклала договір позики з ОСОБА_4, відповідно до умов якого надала їй в борг грошові кошти в сумі 7000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 12.10.2016 року складає 180 961,99 (сто вісімдесят тисяч девятсот шістдесят одну) гривню 99 копійок.

Вказує, що в підтвердження отримання грошової суми, відповідачка ОСОБА_4 власноручно написала їй розписку, в якій підтвердила факт отримання від неї вищезгаданої грошової суми в присутності свідка ОСОБА_5. Також у розписці ОСОБА_4 зобовязалася повернути їй борг в сумі 7000,00 доларів США, в гривневому еквіваленті у термін до 29 червня 2012 року.

Зазначила, що на даний час відповідач умов договору не виконала, гроші в термін до 29 червня 2012 року так і не повернула, як це було обумовлено та зафіксовано в розписці. На неодноразові звернення з вимогою повернути позичені гроші, відповідач відповідає відмовою.

Вказала, що вона 30 червня 2016 року направила на адресу ОСОБА_4 рекомендованим листом вимогу (лист-претензію), щодо повернення на протязі десяти календарних днів, грошових коштів в сумі 7000,00 доларів США, які та взяла в борг. Однак відповідачкою по даний час грошові кошти так і не були повернуті.

Вважає, що своїми неправомірними діями відповідачка ОСОБА_4 не виконала умови визначені змістом зобов'язання, та не повернула борг, чим порушила вимоги ст.ст. 526, 530 ЦК України.

Тому, підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на її користь борг у сумі 7000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 12.10.2016 року складає 180961,99 грн. та судові витрати в справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі, заперечення не визнала, проти застосування строків позовної давності, які були заявлені представником відповідача заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, заперечував щодо викладеного представником відповідача в запереченні та заяві про застосування строку позовної давності та просив не приймати їх до уваги.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Також надав суду заяву в якій просив відмовити позивачу в звязку із застосуванням строків позовної давності, посилаючись на викладене в заяві.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 це її знайома, вона їй в 2014 році позичала гроші 5000 тисяч доларів. Восени 2015 року вони разом з ОСОБА_1 були вдома у ОСОБА_4 яка пообіцяла повернути кошти до листопада місяця 2016 року та просила відтермінувати повернення вказаних коштів.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 в 2012 році брала в неї в борг кошти в сумі 7000 тисяч доларів США, які через два роки їй повернула. Також вказала, що вона була присутньою при укладенні договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він був присутнім при передачі грошей ОСОБА_4 два рази, оскільки ОСОБА_4 позичала в ОСОБА_1 спочатку пять тисяч доларів, а потім ще дві тисячі доларів. Підтвердив той факт, що розписку про отримання коштів писала ОСОБА_4 особисто. Вказав, що вони неодноразово зверталися до ОСОБА_4 з усним проханням про повернення вказаних коштів, однак остання просила відтермінувати повернення даних коштів. Вказав, що ОСОБА_4 поїхала в Республіку Італію де і знаходиться по даний час, а її чоловік обіцяв їм повернути кошти до листопада місяця 2016 року.

Вислухавши пояснення сторін, представників, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Так, судом встановлено, що 29 квітня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого позивач передала останній грошові кошти в розмірі 7000,00 доларів США. Отримані кошти відповідач ОСОБА_4 зобов'язалася повернути позивачу ОСОБА_1 в повному обсязі протягом 2 місяців, а саме до 29 червня 2012 року.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Також судом встановлено, що на підтвердження укладення вищевказаного договору позики та його умов відповідач ОСОБА_4 написала позивачу власноручно розписку, якою посвідчила факт отримання в борг від ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 7000,00 доларів США, та в якій зобов'язалася повернути вищевказану суму на протязі двох місяців з дня отримання, а саме до 29 червня 2012 року (а.с.4).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними.

Проте, як встановлено судом, станом на день звернення до суду відповідач ОСОБА_4 борг позивачу ОСОБА_1 так і не повернула.

Крім того із матеріалів справи вбачається, що тільки 30 червня 2016 року позивачкою ОСОБА_1 було направлено на адресу відповідача ОСОБА_4 рекомендованим листом вимогу (лист-претензію), щодо повернення на протязі десяти календарних днів, грошових коштів в сумі 7000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 180961,99 грн., які остання взяла в борг (а.с. 6-8).

Однак, жодних дій, щодо виконання свого зобов'язання з повернення боргу станом на день звернення до суду відповідачем ОСОБА_4 не вчинено, та сума боргу перед позивачем ОСОБА_1 за договором позики складає 7000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 12.10.2016 року становить 180 961 (сто вісімдесят тисяч девятсот шістдесят одну) гривню 99 копійок.

Відповідно до ст. 257, ч.1 ст. 261, ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

У правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-11цс13, яка є обов'язковою для усіх судів України зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Так, судом встановлено, що договір позики від 29 квітня 2012 року укладався строком на 2 місяці, тобто до 29 червня 2012 року. Перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочинається з 29 червня 2012 року, а закінчується 29 червня 2015 року.

Однак, позивачем лише 30 червня 2016 року на адресу відповідача було направлено рекомендованим листом вимогу (лист-претензію), щодо повернення на протязі десяти календарних днів, грошових коштів в сумі 7000,00 доларів США, в гривневому еквіваленті 180961,99 грн., які остання взяла в борг (а.с.6-8) та зобовязувалася повернути до 29 червня 2012 року.

Крім того, суд не приймає до уваги також і довідку про хворобу позивача надану до матеріалів справи (а.с.9), як доказ пропущення позивачем строку давності в звязку з хворобою, оскільки в ній відомості про хворобу позивача датовані за два останніх місяці до закінчення строків позовної давності, а жодної письмової вимоги про повернення боргу позивачем на протязі з 29 червня 2012 року по 29 червня 2015 року відповідачу не направлялося, що і спростовує пояснення позивача та її представника надані в судовому засіданні, інших доказів, які б слугували підставою для належного повідомлення відповідача позивачем щодо повернення суми боргу суду не надано.

Також, суд не приймає до уваги і пояснення свідків, оскільки останні лише підтвердили факт усного звернення позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_4 з вимогою про повернення боргу і то в осінній період 2015 року.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заявлена представником відповідача в справі ОСОБА_3 заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ч. 5 ст. 257 ЦК України України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак, позивач ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні поважних причин пропущення строку позовної давності не навели, а тому суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики слід відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України в разі відмови в задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ч. 1 ст. 259, ст.ст. 526, 530, ст.ст. 1046 -1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, ст. 88, ст. ст. 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - відмовити в звязку з спливом строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд терміном десять днів з дня його оголошення.

Суддя: А.І. Руснак