Справа № 729/930/17
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2017 р. суддя Бобровицького районного суду Бойко В.І., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

в с т а н о в и в:

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно глави 6 розділу ІV (ст.258 ЦПК) та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995р. за №5, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим Цивільно-процесуальним кодексом України, так і вимогам щодо її змісту.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи до розгляду.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що зазначена заява неповністю відповідає вимогам ст. ст. 119, 256, 257 ЦПК України з огляду на наступне.

До заяви не додано письмової відмови нотаріуса в оформленні спадщини, тільки після якої спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року,- якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.119 ЦПК України, - повинно бути викладено обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначено докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, закон чітко визначає, що для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Перелік документів та інших доказів, які дозволяють визначити постійність проживання, містяться у п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з цією нормою доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Також заявник не надала документу про останнє місце реєстрації спадкодавця.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи до розгляду.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що зазначена заява неповністю відповідає вимогам ст. ст. 119, 256, 257 ЦПК України з огляду на наступне.

До заяви не додано довідки на підтвердження того, що заявнику було відмовлено у відновленні втрачених документів із зазначенням причин відмови при зверненні її до відповідної організації, оскільки з довідки Бобровицького РС Управління ДМС України в Чернігівській області від 23.02.2017 не можливо зробити висновок про те, що заявниці було відмовлено у встановленні громадянства України з зазначенням причин такої відмови.

Окрім того, позивачем не сплачено належну суму судового збору, оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» при поданні фізичною особою заяви у справах окремого провадження, судовий збір за подання складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто 320,00 грн.

Згідно ст. 121 ЦПК України, позивачу слід надати строк для усунення вищезазначених недоліків позовної заяви, а також доплатити судовий збір у розмірі 44 грн. 39 коп. (отримувач коштів УК у Бобровицькому районі (Бобровицький р-н) 22030101; Код ЄДРПОУ- 37370959; Банк отримувача ГУ ДКСУ у Чернігівській області ; МФО 853592; № рахунку отримувача - 0031) та надати суду оригінал документу про сплату судового збору.

Крім того, у ст. 258 ЦПК України зазначено вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, чітко конкретизовано про необхідність надання доказів, які підтверджують викладені у заяві обставини.

Вважаю за необхідне роз'яснити заявниці, що право на звернення до суду із заявою не є абсолютним, відтак відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також чітко регламентує, що право на звернення в суд із позовом не є абсолютним і процедура користування ним має бути чітко регламентована нормами національного права, в нашому випадку - це ст. 119 , 256, 257 ЦПК України.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки суду про неможливість відкриття провадження у справі з причин невідповідності заяви ОСОБА_2 ст. ст. 119, 256, 257 ЦПК України , не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст. ст. ст. 119, 121, 256, 257 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишити без руху і надати заявниці п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення вищевикладених в ухвалі недоліків.

У разі усунення недоліків у встановлений строк заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Попередити заявника, що в разі не виправлення недоліків в строк, визначений судом заява буде вважатися не поданою та підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.І. Бойко