Номер провадження: 22-ц/785/758/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та заступника прокурора Одеської областіна рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, прокуратури Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Примосрького районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, прокуратури Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що відносно нього 05 червня 2009 року, 17 липня 2009 року та 24 липня 2009 року прокуратурою Кілійського району Одеської області були порушені кримінальні справи за ознаками посадових злочинів, передбачених ч. 1 ст. 371, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 365, ст. 386 та ч. 2 ст. 365 КК України. 01 квітня 2010 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позивач був засуджений за ч. 1 ст. 371, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 365, ст. 386 та ч. 2 ст. 365, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі з випробувальним терміном на два роки згідно ст. 75 КК України з позбавленням права займати посади в системі МВС терміном на два роки, та звільнений з-під варти з зали суду.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2010 року вищезазначений вирок було скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд іншим суддею. 31 березня 2014 року, за письмовим клопотанням представника прокуратури Кілійського району кримінальна справа постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області була повернута на додаткове розслідування прокурору Кілійського району.

06 травня 2015 року кримінальна справа відносно ОСОБА_2 згідно з вимогами діючого на даний час КПК України, внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 та прийнята до провадження Першим слідчим відділом СУ прокуратури Одеської області. 28 грудня 2015 року слідчим СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_4 на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000006 в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. 30 серпня 2016 року старшим слідчим прокуратури Одеської області ОСОБА_5 на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України винесено постанову про повторне закриття кримінального провадження, яке, на думку позивача, було безпідставно відновлено після звернення позивача до Прокуратури Одеської області з заявою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Також позивач зазначив, що внаслідок незаконного перебування під слідством протягом 7 років та 2 місяців, він був позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя, працевлаштуватись на роботу, забезпечувати свою сімю, що завдало йому значної моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 800000,00 грн. Крім того, у звязку зі звільненням позивача з посади старшого дільничного інспектора міліції Вилківського МВМ Кілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області, йому завдана матеріальна шкода у вигляді не отриманої заробітної плати, яка з врахуванням індексації становить 284871,00 грн.

Згідно уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування матеріальної шкоди на його користь моральну шкоду у розмірі 800000,00 грн., та також матеріальну шкоду у розмірі 284871,00 грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 у розмірі 124700 грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2 у розмірі 284871 грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року в частині задоволення позову про відшкодування ОСОБА_2 завданої йому моральної шкоди в розмірі 800000 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Вважаючи рішення суду незаконним заступника прокурора Одеської області звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційніу скарги відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 05 червня 2009 року, 17 липня 2009 року та 24 липня 2009 року відносно ОСОБА_2, як співробітника міліції Вилківського МВМ Чілійського РВ ГУ МВС України в Одеській області, прокуратурою Кілійського району Одеської області були порушені кримінальні справи за ознаками посадових злочинів, передбачених ч. 1 ст. 371, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 365, ст. 386 та ч. 2 ст. 365 КК України.

08 липня 2009 року ОСОБА_2 слідчим прокуратури Кілійського району Одеської області було затримано за підозрою в скоєнні вищезазначених злочинів з наступним отриманням санкції суду на утримання його під вартою в Ізмаїльському слідчому ізоляторі.

01 квітня 2010 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позивач був засуджений за ч. 1 ст. 371, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 365, ст. 386 та ч. 2 ст. 365. ст.70 КК України до чотирьох років позбавлення волі з випробувальним терміном на два роки згідно ст. 75 КК України з позбавленням права займати посади в системі МВС терміном на два роки, та звільнений з-під варти з зали суду.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2010 року вищезазначений вирок було скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд іншим суддею..

31 березня 2014 року, за письмовим клопотанням представника прокуратури Кілійського району кримінальна справа постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області була повернута на додаткове розслідування прокурору Кілійського району.

06 травня 2015 року кримінальна справа відносно ОСОБА_2 згідно з вимогами діючого на даний час КПК України була внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 та прийнята до провадження Першим слідчим відділом СУ прокуратури Одеської області. 28 грудня 2015 року слідчим СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_4 на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000006 в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Постановою прокуратури Одеської області від 14 квітня 2016 року було скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2015 року, та матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_2 було направлено до СУ прокуратури Одеської області для проведення досудового розслідування.

Згодом постановою старшого слідчого прокуратури Одеської області ОСОБА_5 від 30 серпня 2016 року на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України вищевказане кримінальне провадження було закрито, в зв'язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.

Таким чином, у судовому засіданні доведено, що позивач незаконно перебував під слідством протягом семи років та двох місяців.

Зазначені спірні правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», яке затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Законодавством визначено чіткий порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, передбачених ст. 1 цього Закону, громадянинові відшкодовуються, зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону розмір шкоди, зазначеної в п. 1 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Відповідно до пунктів 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996року № 6/5/3/41, для визначення розміру шкоди, передбаченої в п. 1 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену ч. 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу).

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Аналогічна позиція закріплена в постанові ВСУ від 24 лютого 2016 року по справі № 6-2089цс15, та в ухвалі ВССУ від 26 жовтня 2016 року по справі №208/1109/15-ц.

Після закриття кримінального провадження постановою прокуратури Одеської області від 28 грудня 2015 року, позивач 08 лютого 2016 року звернувся до зазначеної прокуратури з заявою про відшкодування шкоди за неотриману заробітну плату в розмірі 259597,26 грн. за період з липня місяця 2009 року по грудень 2015 року, чим було дотримано вимоги Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Відповіді на вказану заяву позивач від органів прокуратури не отримав, та вищевказана шкода не була відшкодована.

Після подання позивачем даної позовної заяви до суду, прокуратурою Одеської області було скасовано вищевказану постанову про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2015 року. Однак, постановою від 30 серпня 2016 року кримінальне провадження знов було закрито на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В серпні місяці 2016 року, тобто після закриття кримінального провадження, позивач не звертався з заявою про відшкодування матеріальної шкоди до прокуратури Одеської області, та не заявляв додаткових вимог щодо стягнення матеріальної шкоди за період з грудня місяця 2015 року (тобто з моменту закриття кримінального провадження) до серпня місяця 2016 року, і суд їх не розглядав.

Розраховуючи суму відшкодування шкоди за неотриману заробітну плату, позивач правомірно виходив з періоду з моменту звільнення його з органів внутрішніх справ, тобто з липня місяця 2009 року, про що свідчить наказ ГУ МВСУ України в Одеській області №742 від 31 липня 2009 року. Кінцевим місяцем розрахунку позивач зазначив грудень місяць 2015 року, тобто винесення постанови про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2015 року.

Відповідно до довідки про розмір заробітної плати за червень місяць 2009 року, місячний заробіток позивача становив 3328, 17 грн. Тому, загальний розмір заробітку за період з липня місяця 2009 року по грудень 2015 року становить 259 597,26 грн.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація заробітної плати це механізм її підвищення, що надає можливість частково чи повністю компенсувати подорожчання споживчих товарів та послуг.

Порядок індексації грошових доходів населення затверджено Постановою КМУ №1078 від 17 липня 2003 року. Індексація проводиться у випадку, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлено в розмірі 110%. Розрахунок індексу споживчих цін для проведення індексації проводиться з зростаючим підсумком, розпочинаючи з місяця, що слідує за базовим.

Тому, враховуючи індекс інфляції в Україні за період з липня місяця 2009 року по грудень місяць 2015 року, розмір матеріальної шкоди у вигляді неотриманої заробітної плати ОСОБА_2 з врахуванням індексації становить 284871,00 грн.

У судовому засіданні також доведено, що внаслідок незаконного перебування позивача під слідством протягом 7 років та 2 місяців, він був позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя, працевлаштуватись на роботу, забезпечувати свою сімю, що завдало йому значної моральної шкоди.

Згідно з ч. 4 ст. 62 Конституції України у разі скасування вироку суду неправосудного держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права.

Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична і особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно вимог ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. А за ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує положення ст. 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, незаконного накладення арешту на майно, незаконного здійснення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Матеріалами справи підтверджено, що незаконні дії органів прокуратури завдали моральної втрати позивачу, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок позбавлення його волі та незаконного здійснення інших процесуальних дій, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, суд обгрунтовано вважав, що наявні підстави для задоволення позову в цій частині.

П. 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

Мінімальний розмір заробітної плати станом на 01.09.2016 р. складає 1 450, 00 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», а тому саме із цього розміру необхідно виходити при визначенні розміру моральної шкоди.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, з урахуванням того, що позивач перебував під слідством протягом 7 років та 2 місяців, суд обгрунтовано вважав за необхідне стягнути на його користь 124 700, 00 грн. (86 місяців * 1 450, 00 грн.).

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Виходячи з вищевикладеного, суд обгрунтовано вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання авторів апеляційних скарг на необґрунтоване визначення судом розміру стягнення моральної шкоди без врахування засад розумності, виваженості та справедливості, а також співвідношення з матеріальною шкодою, неправильне визначення судом суми стягнення матеріальної шкоди внаслідок необґрунтованого визначення середньомісячного розміру заробітної плати позивача, необґрунтоване задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки його звільнено з роботи за порушення дисципліни, а не за скоєння злочину, що унеможливлює стягнення матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку, неправильне визначення судом субєктів спірних правовідносин та вимог позивача до прокуратури за відсутності трудових правовідносин з нею, неправильне застосування індексації грошових коштів, які судом стягнуто на користь позивача, помилкове визначення періоду, за який стягнуто відшкодування, невмотивованість суми стягнення моральної шкоди, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є безпідставними, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційних скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та заступника прокурора Одеської області відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_6