Справа № 216/3806/17
Провадження 2/216/2094/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Сидорака В.В.

за участю:

секретаря судового засідання Манелюк А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Центрально-Міського районного відділу в м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

14 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Центрально-Міського районного відділу в м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

вона є власницею будинку АДРЕСА_1. За вказаною адресою з 10 березня 2006 року разом із нею прописаний відповідач. ОСОБА_2 тривалий час мешкав за вказаною адресою, так як перебував у зареєстрованому шлюбі із її донькою. 07 квітня 2010 року її донька розлучилася з відповідачем та одразу після розлучення він зібрав свої речі та пішов.

На підставі наведеного просить позовні вимоги задоволити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився повторно і про причини своєї неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Зважаючи на повторну неявку відповідача та подане позивачем клопотання щодо слухання справи за наявними у ній матеріалами, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно до ст. 282 ЦПК України.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

Так, з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №9817696 від 13.02.2006, вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.5).

Як вбачається з технічного паспорту, право власності на спірне домоволодіння мають два господарі, кожному з них належить по 1/2 частині, загальна площа житлового будинку А-1 складає 93,4 кв.м, з якої по кв. 2 загальна площа складає 52,3 кв.м (а.с.29-32).

Разом із тим, з копії домової книги для прописки громадян, які мешкають у будинку АДРЕСА_1, яку розпочато 12.03.1981 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10 березня 2006 року зареєстрований за вказаною адресою (а.с.33-35).

Крім того, як стверджується довідками, виданими головою квартального комітету №14 виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 15.09.2016 та від 27.07.2017, ОСОБА_2, 1980 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою не проживає (а.с.9-10). Вказане підтверджується і письмовими поясненнями сусідів (а.с.9-10 зворотній бік).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України, що регулюють питання права власності на нерухомість та його захисту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Вимогами ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання і проживання членів своєї сім'ї.

Крім того, ст. 150 ЖК України передбачено, що власник майна має право користуватися будинком для особистого проживання і проживання членів його родини, а також має право розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом: у тому числі продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди.

За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи знайшов підтвердження той факт, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак не мешкає за вказаною адресою понад десять років.

Отже, виходячи з викладеного суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 являли собою вимоги нематеріального характеру, тому з огляду на вимоги ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору, що покладаються на відповідача та стягуються до Державного бюджету України, мають складати 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 640 грн., оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» станом на 1 січня поточного року встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на рівні 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 81, 82, 259, 265-268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 317, 383, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Центрально-Міського районного відділу в м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя В.В. Сидорак