Справа № 183/1433/17
№ 2/183/1589/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря Демяненка Р.К.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного цивільну справу № 183/1433/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням міни позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь пеню від суми несплачених аліментів у розмірі 19512 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 12 липня 2000 року у них народився син ОСОБА_4, на утримання якого рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2001 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Районним судом був виданий виконавчий лист, який вона предявила до виконання до Покровського РУЮ Дніпропетровської області відповідною постановою від 23 листопада 2012 року було відкрите виконавче провадження № 35362666 з виконання виконавчого листа, а 06.11.20144 року виконавче провадження було завершене, виконавчий лист направлено до ВДВС Печерського районного управління юстиції м.Києва. 25 вересня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист направлено до ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві за місцем роботи боржника. Звертаючись у березні 2017 року до Новомосковського міськрайонного суду позивач наполягала на тому, що з 212 року відповідач не сплачує на її користь аліменти, вона не має можливості отримати розрахунок заборгованість по аліментах, тому вважала, що заборгованість виникла з вини відповідача, за її підрахунками заборгованість по аліментах становила на момент звернення 15113, 10 грн. Крім того, позивач просила стягнути пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що за її підрахунками складає 128511,56 грн. В ході розгляду справи позивач надала суду докази того, що нею, на підставі ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2017 року отримано дублікат виконавчого документу, який предявлено до виконання до Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Останніми було здійснено розрахунок заборгованості, однак станом на 10.10.2017 року відповідач в повному обсязі погасив наявну заборгованість зі сплати нарахованих аліментів. При цьому позивач наполягала на тому, що відповідач повинен їй сплатити грошові кошти у розмірі 19512, 38 грн., в якості пені за несплачені аліменти на утримання неповнолітнього сина.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, просить задовольнити у повному обсязі, надала суду пояснення про те, що періодично її колишній чоловік сплачував аліменти на утримання сина, однак їх розмір не співпадав з розміром ? частки його заробітку (доходу), визначеного судом, аліменти він сплачував не регулярно, тому вона наполягала на стягненні пені у розмірі 19512,38 грн.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надав пояснення про те, що йому було відомо про винесене рішення про стягнення аліментів, однак не повідомлений державним виконавцем про розмір аліментів, які підлягають обовязковій сплаті. Протягом всього цього часу він періодично виплачував своїй колишній дружині аліменти у визначеному на власний розсуд розмірі. Відповідач вважає, що його вини у виниклій заборгованості не існує, одразу після виклику його державним виконавцем Новомосковського ВДВС він погасив всю перераховану заборгованість.

Суд, вислухавши пояснення сторін. дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, останній народився 12 липня 2000 року, його батьками значаться сторони по справі (а.с. 15).

Судом встановлено, не оспорено сторонами, що на утримання ОСОБА_4, за рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2011 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти у розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14).

Позивачем при подачі позову надано суду фотокопію постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-782 від 07.03.2012 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.11.2014 року, у якій зазначено про наявність заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 12887, 41 грн. (а.с. 19).

За клопотанням позивача про витребування доказів, Голосіївський районний відділ ДВС м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві повідомив суд про відсутність на виконанні виконавчого листа № 2-782 (а.с. 81).

В свою чергу, позивачем подано докази того, що нею, на підставі ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2017 року отримано дублікат виконавчого листа (а.с. 85-87), який направлено для виконання до Новомосковського міськрайонного відділу ДВС.

27.09.2017 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-782/11, виданого 15.12.2011 року Покровським районним судом Дніпропетровської області (а.с. 96).

Згідно розрахунку, заборгованість по аліментах здійснена державним виконавцем за період з 13.09.2014 року по 01.10.2017 року. Станом на 10.10.2017 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 95).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи подані позивачем докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, суд приходить до висновку про відсутність основної обставини, яка входить до предмету доказування, а саме вини відповідача, який зобовязаний до сплати аліментів, у виникненні заборгованості.

Подані позивачем докази свідчать про те, що вона, як сторона виконавчого провадження, протягом тривалого часу не скористалася правами, визначеними Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі щодо отримання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, і лише після предявлення позову до суду за місцем проживання боржника, отримала дублікат виконавчого документу, який предявила до виконання у спосіб, передбачений Законом «Про виконавче провадження».

В свою чергу, поданий розрахунок містить дані про періодичні платежі відповідачем, які дійсно не співпадають з нарахованими до сплати аліментами, однак суду не подано належних та допустимих доказів того, що відповідач був повідомлений відповідним державним виконавцем про обовязок до сплати аліментів у певному розмірі, був належним чином повідомлений про відповідальність за невиконання рішення суду, тощо.

До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосувати вимоги ч.1 ст. 196 СК України, на застосуванні яких наполягали сторони, у відповідності до якої, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до приписів п.2 ч.2 ст. 140 ЦК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись ст. 196 СК України ст.ст.13,81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в строки, визначені п.1 ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Суддя О.В. Сорока.