Справа № 686/7525/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02.10.2017 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі - Ніколайчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти, від повернення яких відповідач відмовляється. Тому вимушена звернутися до суду про стягнення боргу.

У судове засідання представник позивача не зявився проте, подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи були повідомлений в установленому законом порядку.

Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що між сторонами 05 жовтня 2012 року укладено договір позики грошових коштів у розмірі 8000 дол. США., без зазначення строку їх повернення. Зобовязання відповідач у строк не виконав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 4 липня 2011 року № 3-62гс11, від 7 жовтня 2014 року № 3-133гс14).

Встановлено, що в грошовому зобов'язанні ОСОБА_2 визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США, у зв'язку з чим до цих правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2ст. 533 ЦК України.

З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості за договором позики, що еквівалентний 8000 дол. США (курс НБУ 26,578 грн. за долар станом на 02 жовтня 2017 року) та становить 212624 грн. підлягає до стягнення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню на користь держави у розмірі 2126,24 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 215, 224 226 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, що еквівалентний 8000 дол. США та становить 212624 ( двісті дванадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2126,24 грн.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. Стефанишин