Номер провадження: 22-ц/785/6636/17 ,
Номер справи місцевого суду: 493/38/17
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства і прокуратури, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , Державної казначейської служби України на рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 червня 2017 року,-

встановила:

У січні 2017 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України ,ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданної незаконним рішенням, діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури (т.1 а.с.1-3).

У подальшому позов був уточнений та з позовом звернувся лише ОСОБА_2 , до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства і прокуратури і з врахуванням уточнень позивач ОСОБА_2 посилався на те, що 18 квітня 2004 р. біля 19:00 год. на автодорозі Балта-Криве Озеро в с. Бендзрі Балтського району Одеської області сталося ДТП за участю автомобіля ВАЗ-2105 д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 і автомобіля DAEWOO SENS, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, в результаті якого ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Слідство Балтського РОВД та прокуратура Балтського району стали штучно створювати докази обвинувачення ОСОБА_2

23.01.2006 року по цьому факту слідчий СВ Балтського РВ УМВС України в Одеській області порушив кримінальну справу.

15.01.2013 року згідно постанови заступника прокурора Одеської області від 14.01.2013 року, було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 286 КК України.

19.03.2013 року ОСОБА_2, було повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило тілесні ушкодження середньої тяжкості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

20.04.2013 р. позивачу було пред`явлено обвинувачення за ст. 286 ч. 1 КК України.

14.03.16 р. вироком Любашівського районного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.07.16 р., його було виправдано у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України.

З врахуванням вищевказаних обставин він вважає, що саме через незаконні та злочинні дії з боку правоохоронних органів йому була нанесена матеріальна та моральна шкода.

Додатково позивач посилався на те, що в період досудового розслідування та суду, позивачу доводилося неодноразово їздити власним транспортом з м. Подільськ в м. Балта для участі в слідчих діях, для збору доказів по справі, а також на судові засідання і для консультацій в м. Любашівку та в інші міста України і Одеської області, що змусило його витрачати кошти. Крім того, він оплачував ряд експертиз, які визнані судом доказами по кримінальній справі, а також залучав для захисту і консультацій адвокатів. Все це потягло йому матеріальну шкоду незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

16.10.2013 року він звільнився з ДПС в Одеській області за станом здоров`я, і з тих пір намагався влаштуватися на роботу адвокатом Одеської спілки адвокатів, але не міг цього зробити, оскільки вважався, що притягується до кримінальної відповідальності. За весь цей період він не мав можливості влаштуватися на цю роботу і таким чином теж поніс матеріальні збитки та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Позивач остаточно просив суд :

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача кошти ,а саме:

-Судові витрати у розмірі 44118 грн. 60 коп.;

-моральну шкоду у розмірі 519200 грн.;

-кошти сплачені позивачем на ліки у розмірі 271 грн. 93 коп.

-вирішити питання про розподіл судових витрат (т.2 а.с.65).

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Генеральної прокуратури позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутності представника відповідача Державної казначейської служби України.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 30 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 128000 грн. моральної шкоди, витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи та комісійної судово-медичної і авто технічної експертизи у сумі 5028,16 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави (т.2 а.с.108-114).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2 а.с.124-125).

В апеляціній скарзі Державна казначейська служба України посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, апеляційна скарга Державної казначейської служби підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що позивачу неправомірно було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та неправомірно пред'явлено обвинувачення за ст.286 ч.1 КК України, внаслідок чого позивачу була спричинена моральна шкода та позивачем були понесені матеріальні витрати, які підлягають частковому поверненю .

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду ;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2013 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України (т. 1 а.с. 205).

20.04.2013 р. позивачу було пред`явлено обвинувачення за ст. 286 ч. 1 КК України.

14.03.16 р. вироком Любашівського районного суду Одеської області,залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.07.2016 р. ОСОБА_2 було виправдано, в зв`язку з недоведеністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а.с. 4-7,136-141).

Таким чином,ОСОБА_2 набув право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неправомірним притягненням до кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 13 цього ж Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов , вірно встановив, що внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась в переживаннях з приводу можливого засудження, порушення його нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиллях для організації свого життя,був порушений звичайний спосіб його життя.

Суд першої інстанції з врахуванням обставин ,за якими ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода , з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів ,наданих позивачем в обґрунтування моральної шкоди, з врахуванням положень Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вірно прийшов до висновку,що на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню у розмірі 128000 грн. ,яка є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду.

Суд першої інстанції вірно посилався на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат понесених ОСОБА_2 на придбання ліків у розмірі 271 грн. 93 коп. ,суд першої інстанції вірно посилався на те, що позивачем не надані, а матеріали справи не містять докази причинного зв`язку між притягненням його до кримінальної відповідальності та його станом здоров`я, внаслідок чого позивачем були витрачені зазначені кошти.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (ч. 3 ст. 79 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вмог щодо стягненя суми витрат у розмірі 37119,60 грн., суд першої інстанції вірно посилався на те,що із наданих позивачем квитанцій не вбачається, що саме позивач поніс дані витрати та не доведено кількість та використання придбаного пального, саме для зазначених в позові цілей - поїздок до явки на допити слідчого, для збору доказів, до експертних закладів, у судові засідання до суду першої та апеляційної інстанції.

Згідно розрахункових квитанцій від 26.04.2013 року та від 21.01.2014 року позивачем сплачено відповідно 1028,16 грн. та 4000 грн. за проведення комісійної судово-медичної і авто технічної експертизи, які були призначені судом та досліджувалися в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_2

Суд першої інстанції вірно стягнув на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати щодо проведення зазначених експертиз у загальному розмірі 5028,16 грн..

Суд першої інстанції вірно встанови,що не відноситься до судових витрат комісія банку за прийом платежів при оплаті вказаних експертиз, а саме 20,56 грн. та 80 грн., а тому такі витрати поверненню не підлягають.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Згідно з положенням ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Положенням ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 16600 грн., суд першої інстанції вірно посилався на те,що розрахунку витрат на правову допомогу позивачем та його представником суду не надано, що є підставою у відмові задоволення в цій частині позовних вимог ОСОБА_2

Суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування витрат за відправку поштою справи на експертизу в сумі 51 грн., оскільки вони не є майновими збитками по справі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі ,суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку ,правильно встановив обставини справи ,в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення ,яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо невідповідності розміру стягненої судом моральної шкоди перенесеним позивачем незручностям у зв'язку з неправомірним притягненням його до кримінальної відповідальності та неправомірною відмовою судом першої інстанції у стягненні на його користь витрат на загальну суму 44118,6 грн. не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення вірно, повно надане правове обґрунтування щодо кожної позовної вимоги позивача .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо недоведеності неправомірності дій відповідача та відсутності підстав для стягнення моральної шкоди ,оскільки ОСОБА_2 неправомірно слідчим прокуратури було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення та неправомірно було пред'явлено обвинувачення, що потягло за собою спричинення позивачу незручностей,порушення його звичайного способу життя ,переживання ,що в сукупності спричинило позивачу моральну шкоду.

Інших доводів, які спростовують законність та обгрунтотваність рішення суду першої інстанції в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та Державною казначейською службою України не наведено.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державної казначейської служби України підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст. 307,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова