Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від

15 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від

13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний експертно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що

02 лютого 2015 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 03 січня 2013 року № НОМЕР_1, за умовами якої ОСОБА_4 було відкрито кредитну лінію з лімітом в сумі не більше 3 000 грн для проведення операцій з використанням платіжних карток за поточним рахунком відповідача № НОМЕР_1, зі строком повернення коштів до

28 лютого 2018 року.

Внаслідок невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо повернення отриманих кредитних коштів утворилась заборгованість, яка станом на 27 листопада 2015 року становила 3 391 грн 03 коп., та яку ПАТ «Укрексімбанк» просило стягнути в примусовому порядку.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від

15 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Укрексімбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість в розмірі 3 391 грн 03 коп. за додатковою угодою № 1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 03 січня 2013 року

№ НОМЕР_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 неналежним чином виконує свої зобов'язання за додатковою угодою № 1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 03 січня 2013 року № НОМЕР_1, а тому заборгованість за вказаною угодою підлягає стягненню на підставі ст. ст. 526, 549, 611, 625, 1048, 1054 ЦК України.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Враховуючи, що ОСОБА_4 неналежним чином виконує свої зобов'язання за додатковою угодою № 1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 03 січня 2013 року № НОМЕР_1, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для стягнення заборгованості за вказаною угодою.

При цьому доводи касаційної скарги щодо неотримання кредитних грошових коштів з квітня 2015 року, відсутності в матеріалах справи кредитного договору є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема додатковою угодою № 1 від 02 лютого 2015 року до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 03 січня 2013 року № НОМЕР_1, яка не визнана в установленому законом порядку недійсною та пунктом 2.4 якої передбачено відкриття відповідачу кредитної лінії в розмірі не більше 3 000 грн, а п. 2.6 - строк її повернення, а також таблицею визначення сукупної вартості кредиту, довідкою про рух коштів по картковому рахунку та розрахунком заборгованості.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема щодо незаявлення суддею першої інстанцій та секретарем судового засідання заяви про самовідвід, неналежним чином завірених копій додатків до позовної заяви, відмови у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки заяви про відвід складу суду та про витребування доказів не заявлялись самим ОСОБА_4 в суді першої інстанції, а неякісність наданих відповідачу копій додатків до позовної заяви відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначилися із характером спірних правовідносин, правильно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від

15 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від

13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур