АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Слюсар Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГуревічоваО.М. та просила визнати виконавчий напис №269 від 14.05.2016, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення грошових коштів у сумі 44 725,93 грн. з позивача таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення й неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що розрахунок заборгованості зазначений у виконавчому написі проведено з порушенням норм чинного законодавства. Зазначила, що заборгованість є спірною.

Справа № 761/30379/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6079/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На підставі викладеного та, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено, що сума заборгованості була спірною на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2014 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № Р20.193.71922, згідно якого Позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 33 126,00 грн. зі сплатою 7,9000 % річних від залишкової суми кредиту, плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,1100% щомісячно строком на 48 місяців (п. 1.1., 1.2, 1.3 Договору)(а. с. 5-6).

10.02.2016 ПАТ «Ідея Банк» зверталося до ОСОБА_1 із вимогою про усунення порушення кредитних зобов'язань та попереджено, що у випадку непогашення заборгованості за Кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення вимоги банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір Банку (а. с. 41). Дана вимога отримана позивачем (а. с. 42), однак залишена без виконання. 26.04.2016 ПАТ «Ідея Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису, внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору (а. с. 35-36).14.05.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис № 269, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1, на користь ПАТ «Ідея Банк», невиплачені в строк кредитні кошти на підставі Кредитного договору №Р20.193.71922 від 15.09.2014, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1, строк платежу за яким настав 15.06.2015 за період з 15.07.2015 по 10.02.2016 у розмірі:

- 23 221 (двадцять три тисячі двісті двадцять одна) гривна 35 копійок - основний борг;

- 5 690 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто) гривень 48 копійок - прострочений борг;

- 6 181 (шість тисяч сто вісімдесят одна) гривна 93 копійки - прострочені проценти;

- 162 (сто шістдесят дві) гривни 25 копійок - строкові проценти;

- 698 (шістсот дев'яносто вісім) гривень 96 копійок - нарахована комісія;

- 6 770 (шість тисяч сімсот сімдесят) гривень 96 копійок - пеня;

- 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 44 725 (сорок чотири тисячі сімсот двадцять п'ять) гривень 93 копійки(а. с. 4).

На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса, 14.07.2016 Тростянецьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в межах суми звернення 44 725, 93 грн. (а. с. 9, 22).

Позивач зазначає, що вищезазначений виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, позивач не погоджується із зазначеною заборгованістю так як не було надано нотаріусу первинних документів, тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст.6,627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен їх виконувати.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 7ст. 50 Закону України «Про нотаріат» спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписів ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 3.1 Гл. 16 Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Аналіз наведених норм дає можливості прийти до висновку про те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису необхідно перевірити встановлені законодавством документи, які підтверджують безспірність такої заборгованості.

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що для вчинення виконавчого напису, ПАТ «Ідея Банк» було надано нотаріусу необхідні документи, які підтверджували безспірність заборгованості боржника перед банком, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заборгованість є спірною не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що ні при розгляді вказаних справ, ні в іншому порядку боржник не подавала будь-яких зустрічних вимог на спростування суми боргу, не зверталася до суду з позовом про визнання вказаного кредитного договору недійсним в цілому або його окремих пунктів.

На думку колегії суддів, вищезгаданіобставини не свідчать про наявність між сторонами спору щодо суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості зазначений у виконавчому написі проведено з порушенням норм чинного законодавства є необґрунтованими, оскільки позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження даної обставини.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Слюсар