Номер провадження: 22-ц/785/2824/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого- судді Сєвєровій Є.С.,

Суддів Гірняк Л.А., Таварткіладзе О.М.,

При секретарі Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу,

встановила:

05.07.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в листопаді 2015 року вона домовилась з відповідачем про купівлю квартири АДРЕСА_1.

Така домовленість була оформлена попереднім договором про намір купівлі-продажу, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 24 000,00 гривень.

Строком укладення договору купівлі-продажу майна сторони визначили до 25.12.2015 року, який згодом продовжили до 20.01.2016 року.

Оскільки угода купівлі-продажу між сторони так і не відбулась, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь належні їй спірні грошові кошти передані як аванс.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2017 року позов задоволено.

Вважаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою про скасування зазначеного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовились про купівлю-продаж обєкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_2.

Домовленість була оформлена попереднім договором від 13.11.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_3 передала відповідачу грошові кошти у розмірі 24 000,00 гривень на підтвердження намірів укладення основного договору купівлі-продажу майна, та зобовязались укласти основний договір купівлі продажу майна до 20.01.2016 року.

Однак, угода купівлі-продажу між сторонами не відбулась.

08.02.2016 року ОСОБА_4 письмово звернулась по ОСОБА_2 з вимогою про повернення авансового платежу.

Належні позивачу грошові кошти відповідач, не повернула.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума, сплачена стороною, є авансом, тому підлягає поверненню незалежно від причин невиконання зобовязання.

Такий висновок суду ґрунтується на законі, судом правильно встановлені фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Частиною 1 ст. 571 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Враховуючи вищевикладене, правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, застосовується тоді, коли між сторонами укладений договір, проте, він не виконується з вини когось зі сторін договору.

У випадку, коли сторони домовились укласти договір, але не оформили його у встановленому законом порядку, сплачені в рахунок майбутнього договору суми є авансом, який підлягає поверненню у тому самому розмірі, в якому він був переданий незалежно від того, з вини з якої із сторін не відбулася угода.

Не можна прийняти до уваги доводи відповідача, що отримана нею сума є завдатком, оскільки, завдаток може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке виникло на підставі укладених договорів.

При цьому, вірними є висновки суду першої інстанції, що, якщо певна сума сплачується до укладення основного договору, вона є виключно авансом, який не виконує забезпечувальну функцію. Аванс не є видом забезпечення виконання зобовязань та за своєю природою і правовими наслідками не надає кредитору жодних гарантій задоволення його вимог.

При укладанні договору сторонами не дотримано нотаріальної форми, що виключає можливість застосування наслідків, які ним передбачені.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.304, п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17.01.2017 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: