Справа№219/1797/17
Провадження № 2/219/1721/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2.10.2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

У складі судді Хомченко Л.І.

Секретар Халаджи А.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради Про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки та визнання права користування жилим приміщенням.

В С Т А Н О В И В :

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін на що може бути витрачено значний час суд вважає на необхідне постановити його вступну та резолютивну частину .

Керуючись ст. 15,30,62,203,215-218 ЦПК України ,суд

ВИРІШИВ :

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 у період з 2008 року по 09 січня 2016р., тобто по дату її смерті за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за позивачем, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя : Л.І.Хомченко

Справа№219/1797/17

Провадження № 2/219/1721/2017

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2.10.2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

У складі судді Хомченко Л.І.

Секретар Халаджи А.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради Про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки та визнання права користування жилим приміщенням.

В С Т А Н О В И В :

1.03.2017 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те що у період з 2008 року по 09 січня 2016 року позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 , яка 19 грудня 1983 року отримала ордер №450/83 на право зайняття однокімнатної квартири житловою площею 17,61 кв.м. №50 по вул. Чайковського,105 м. Артемівськ Донецької області. На момент отримання ордеру з нею також проживав її син, ОСОБА_3, який помер 07 серпня 2013 року, що підтверджується ОСОБА_4 про смерть від 09 серпня 2013 року. 09 січня 2016р. ОСОБА_2 померла, що підтверджується ОСОБА_4 про смерть від 11 січня 2016 року, актовий запис №42. Після смерті цивільної дружини ОСОБА_2 позивач залишився проживати у вказаній вище квартирі. Другого житла він не має, є пенсіонером за віком, а наразі після перенесеного втретє інсульту паралізований, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №616/275.З метою укласти договір найму жилого приміщення позивач звертався до Бахмутської міської ради Донецької області, однак там йому повідомили про те, що оскільки на момент смерті ОСОБА_2 він не був зареєстрований за вказаною вище адресою та не має документів на підтвердження того, що він є членом сімї ОСОБА_2, то без визнання за ним права на користування даним жилим приміщенням за рішенням суду, вирішити це питання не можливе . Вказані обставини і стали підставою для його звернення до суду з даною заявою. Вважає що відповідно до ч.1 ст. 55, ч. 2 ст. 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина, захищаються судом. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.Ст.58 Житлового кодексу України (далі ЖК України) встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_5 народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Так, наразі відповідач відмовляє позивачу в праві користування цим житловим приміщенням обґрунтовуючи це тим, що він не є членом сімї померлої, не зареєстрований у зазначеній вище квартирі і відповідно до ст. 65 ЖК України вселений без письмової згоди всіх членів сімї та вимагає його виселення . Але згідно ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщеннях в будинках державного або громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше ніж на підставах і в порядку передбаченому законом. Так, щодо реєстрації та письмової згоди згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Окрім того, згідно до розяснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача(власника) або ж для відмови їй у цьому. Також у відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду . Так, пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України передбачається, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно до витягу з узагальнення судової практики розгляду справ, що мають юридичне значення, здійсненого Верховим Судом України, вбачається, що до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Так, підтвердженням їх з ОСОБА_2 спільного проживання є спільні фотографії, медична амбулаторна картка, яка підтверджує що позивач знаходився на обліку в лікарні за вказаною адресою, наявність у позивача ОСОБА_4 про її смерть та довідки про причину смерті, яку видають для поховання, свідоцтва про смерть її сина, яких він особисто хоронив, ордер від 19 грудня 1983 року, який підтверджує надання його цивільній жінці спільної квартири. Окрім того, ці факти та те що позивач працював та приймав фінансову участь в сплаті комунальних послуг, в утриманні квартири, в придбанні побутової та сантехнічної техніки, в ремонтах квартири, а також вели спільне домашнє господарство на протязі останніх 15 років може бути підтверджено і показаннями свідків. Також вказаний факт підтверджує і акт від 02.02.2016 року, наданий ПП «ВІЛС», згідно якого позивач дійсно проживав разом з ОСОБА_2 у період з 2008 року по день її смерті 09 січня 2016 року. Окрім того повідомляє суд , що позивач не лише наразі проживає у вказаній квартирі, але і самостійно намагався її утримувати, що підтверджується відповідними квитанціями (копії додаються). Також звертає увагу, що згідно з частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи субєктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобовязання вчинити певні дії, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-2981цс15. Відмовляючи позивачу в оформлені договору житлового найму відповідач фактично ставить під сумнів його право на користування вказаною вище квартирою, що зумовило необхідність у зверненні позивача до суду із даним позовом.

На сьогоднішній день дія договору найму жилого приміщення з його цивільною дружиною ОСОБА_2 припинена в звязку з її смертю , в спірній квартирі ніхто не зареєстрований, рішення виконкому Бахмутської міської ради про розподіл цього жилого приміщення не приймалось. Таким чином при визнанні позивача членом сімї наймача квартири - померлої ОСОБА_2 та визнання за ним права на користування цією квартирою, він вправі вимагати укладення із ним договору найму жилого приміщення замість попереднього наймача . Вважає що вказані вище докази у сукупності безумовно дають усі правові підстави суду задовольнити дану позовну заяву. Просив постановити рішення яким : Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 у період з 2008 року по 09 січня 2016р., тобто по дату її смерті за адресою: АДРЕСА_1 та просив визнати за позивачем, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги ,надав пояснення аналогічно викладеним у позовні заяві , та просив позов задовольнити та встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 у період з 2008 року по 09 січня 2016р., тобто по дату її смерті за адресою: АДРЕСА_1 та прсив визнати за позивачем, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Представник відповідача позов не визнала ,пояснив ,що позивач умисно погіршив свої житлові умови ,продав квартиру яку мав у цьому ж будинку ,крім того він має інше місце реєстрації,та ОСОБА_2 І у період з 2008 року по 09 січня 2016 року не надала дозвіл на його реєстрацію у вказаному житловому приміщенні.

Представник третьої особи ПП «ВІЛС у судове засідання не зявився ,про час та дату розгляду справи його було повідомлено належним чином.

Свідок ОСОБА_6 пояснила ,що вона працює дільничною медсестрою амбулаторії №7 ,двічі на рік вона проводила звірку осіб які знаходились на диспансерному обліку за місцем їх проживання. Позивач з 2011 року знаходиться на диспансерному обліку у звязку з хворобою серця .І позивач і ОСОБА_2 перебувають на обліку за однією адресою вул. Чайковського 105-50 . При перевірці кожного року ці відомості співпадали,виклик лікаря до позивача також здійснювався за вказаною адресою,є відомості щодо паспортних даних позивача у паспорті диспансеризації хворих. В амбулаторній картці позивача є записи лікаря що він звертався за допомогою у 2015 році і 2016 році самостійно ,після того як він втратив можність пересуватися ,в картці є відмітки про отримання ним гуманітарної допомоги та записи лікаря.

Свідок ОСОБА_7Г пояснив ,що позивач та ОСОБА_2 сусіди ,також вони раніше працювали разом,точно дату він не пометає ,але вони почали проживати однією родиною як чоловік та жінка більше 10 років потому. Позивач став мешкати в квартирі ОСОБА_2 ,вони вели суспільне господарство. Позивач купував нові двері для цієї квартири ,для родини також придбав телевізор. Коли позивач працював на полях він приносив додому щодня 100 гривень ,про це всім відоме. Він приходив до них додому на свята,вони його пригощали , позивач і ОСОБА_2 разом вели суспільне господарство.

Свідок ОСОБА_5 пояснив ,що він часто ,раз або два рази на тиждень , бував вдома у позивача та ОСОБА_2 тому , що дружив з її сином ОСОБА_3 до дня смерті останнього .ОСОБА_3 називав позивача ,,батя,, , позивач був його вітчим. Позивач та ОСОБА_2 мешкали однією родиною як чоловік та жінка за адресою АДРЕСА_2,вели суспільне господарство,вони разом купували їжу ,речі ,їздили відпочивати. Він неодноразово приходив до них і на свята. Вони поводились як одна родина.

Свідок ОСОБА_8 пояснив ,що він сусід позивача ,мешкає у квартирі АДРЕСА_3. Позивач та ОСОБА_2 мешкали на 9 поверсі у квартирі 50 цього ж будинку. Після смерті ОСОБА_2 позивач залишився мешкати у цій квартирі . Вони проживали однією родиною як чоловік і жінка. Він неодноразово бачив їх у магазині поблизу будинку ,де вони купували разом продукти. У ліку на полях позивач заробляв перець та помідори , приносив їх додому , а ОСОБА_2 частину з них продавала сусідам та казала ,що для себе вже заготовку зробила. Він бачив як ОСОБА_2 зустрічала позивача з роботи ,позивач розповідав що ОСОБА_2І його жінка . Після смерті ОСОБА_2 він неодноразово приходив до позивача після того як той захворів щоб надати допомогу побутову,замінював серцевину замка ,допомагав його доставляти до лікарні .

Свідок ОСОБА_9 пояснив що знає родину ОСОБА_2. більше 15 років ,так як він був вчителем фізкультури у її сина ОСОБА_3. Позивач та ОСОБА_2 весь час проживали однією родиною ,вели суспільне господарство ,ОСОБА_3 розповідав що кети та форму для тренування йому купує вітчим .ОСОБА_2 казала що дитину стало легше виховувати коли вона стала мешкати з позивачем .ОСОБА_2І і позивач завжди приходили до стадіону де займався ОСОБА_3 футболом ,а потім вони всі разом йшли додому. Позивач і зараз мешкає в квартирі ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 пояснила ,що позивач її сусід .Їй відоме що він проживав одною родиною у квартирі 50 разом з ОСОБА_2 у період з 2008 року та до дня її смерті де і залишився мешкати дотепер . Родина позивача знаходилась у скрутному матеріальному становищі , в них не вистачало коштів на сплату комунальніх послуг ,тому позивач звертався до неї проханням позичити гроші ,щоб сплатити заборгованість за квартплату після чого його могли б зареєструвати у цьому житловому приміщенні. Реєстрація йому була негайно потрібна щоб оформити пенсію за віком . Грошей в неї не було та вона допомогла позивачу тим ,що зареєструвала його у будинку який їй належить на праві власності та знаходиться у с .Хромове по вул. Докучаєва б № 4. В цьому будинку позивач ніколи не мешкав,та в будинку не створені умови на даний час для проживання. ОСОБА_2І давала згоду на реєстрацію позивача,але зробити це не могла так як не було грошей .

Свідок ОСОБА_11 пояснила ,шо вона працює начальником відділу обліку та розподілу житла районного муніципального розвитку Бахмутської міської ОСОБА_5 . Важає що відповідач незаконного вселився до квартири АДРЕСА_4,вона не може стверджувати що він проживав однією родиною з ОСОБА_2І.У звязку зі скаргами сусідів вона разом з працівниками ПП Вілс і поліції обстежувала спірне житлове приміщення та виїжджала за вказаною адресою де кілько разів у 2016 році ,точно дати не пометає . Вона не бачила щоб позивач там мешкав ,але коли вдруге проводилось обстеження вона бачила що він там лежав ,та в квартирі вже було прибрано. Позивач у 2003 році у цьому ж будинку придбав квартиру 51,а потім у 2008 році продав її.

Заслухав пояснення сторін свідків та дослідив письмові матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2 19 грудня 1983 року отримала ордер №450/83 на право зайняття однокімнатної квартири житловою площею 17,61 кв.м. №50 по вул. Чайковського,105 м. Артемівськ Донецької області(арк.с.10 ) На момент отримання ордеру з ОСОБА_2 також проживав її син, ОСОБА_3, який помер 07 серпня 2013 року, що підтверджується ОСОБА_4 про смерть від 09 серпня 2013 року.(арк.с12 )

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно до витягу з узагальнення судової практики розгляду справ, що мають юридичне значення, здійсненого Верховим Судом України, вбачається, що до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У судовому засіданні встановлено той факт , що у період з 2008 року по 09 січня 2016р. позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, яка померла 9.01.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 січня 2016 року, вони вели суспільне господарство та мешкали разом в однокімнатної квартири житловою площею 17,61 кв.м. №50 по вул. Чайковського,105 м. Артемівськ Донецької області,що підтверджується як поясненнями представника позивача так і свідків ОСОБА_10В ,, ОСОБА_9, ОСОБА_8О ,ОСОБА_5 , ОСОБА_7Г допитаних у судовому засіданні та письмовими матеріалами справи а саме спільними фотокартками (арк..с15-16), медичною амбулаторною карткою, яка підтверджує що позивач знаходився на обліку в лікарні за вказаною адресою,(арк.с.20а-30) наявністю у позивача ОСОБА_4 про її смерть та довідки про причину смерті, яку видають для поховання(арк.с.14-20 ), свідоцтвом про смерть ОСОБА_3С(арк..с12) , ордером від 19 грудня 1983 року(арк.с 10) . актом від 02.02.2016 року, наданого ПП «ВІЛС», згідно якого позивач дійсно проживав разом з ОСОБА_2 у період з 2008 року по день її смерті 09 січня 2016 року (арк.с.13).,квитанціями щодо оплати комунальних платежів позивачем (арк.с.17-18 ).

Відповідно до ч.1 ст. 55, ч. 2 ст. 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина, захищаються судом. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Ст.58 Житлового кодексу України (далі ЖК України) встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_5 народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Згідно ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщеннях в будинках державного або громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше ніж на підставах і в порядку передбаченому законом.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача(власника) або ж для відмови їй у цьому.

Також згідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

У даному випадку за обставинами справи безспірно встановлене що ОСОБА_2 , яка 19 грудня 1983 року отримала ордер №450/83 на право зайняття однокімнатної квартири житловою площею 17,61 кв.м. №50 по вул. Чайковського,105 м. Артемівськ Донецької області ,та яка мешкала за вказаною адресою , висловлювала таку згоду на вселення позивача на житлову площу №50 по вул. Чайковського,105 м. м. Артемівськ Донецької області як члена її родини , так як у судовому засіданні встановлено той факт що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 у період з 2008 року по 09 січня 2016р., тобто по дату її смерті за адресою: АДРЕСА_5 м . Бахмут Донецької області ,та який підтверджено як пояснення представника позивача так і показаннями свідків ,письмовими матеріалами справи.

Відмовляючи позивачу в оформлені договору житлового найму відповідач фактично ставить під сумнів його право на користування вказаною вище квартирою, що зумовило необхідність у зверненні до суду із даним позовом.

На сьогоднішній день дія договору найму жилого приміщення ОСОБА_2 припинена в звязку з її смертю, в спірній квартирі ніхто не зареєстрований, рішення виконкому Бахмутської міської ради про розподіл цього жилого приміщення не приймалось.

Враховуючи викладене суд вважає що позов слід задовольнити у повному обсязі так як він знайшов своє підтвердження доказами у судовому засіданні та обгрунтован вимогами діючого законодавства та слід встановити той факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 у період з 2008 року по 09 січня 2016р., тобто по дату її смерті за адресою: АДРЕСА_1 та слід визнати за позивачем, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 15,30,62,203,215-218 ЦПК України ,суд

ВИРІШИВ :

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 у період з 2008 року по 09 січня 2016р., тобто по дату її смерті за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за позивачем, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя : Л.І.Хомченко

Справа № 219/1797/17

Провадження № 2/219/1721/2017

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Л.І.Хомченко