У х в а л а

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому після уточнення позовних вимог просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») на його користь 43 811 грн 57 коп. страхового відшкодування, 23 682 грн 72 коп. інфляційних втрат, 1 303 грн 54 коп. - 3 % річних, 19 181 грн 06 коп. пені, а також стягнути з ОСОБА_4 1 тис. грн. франшизи.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 січня 2014 року у м. Львові по вул. Винниченка, 4 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та «Акура», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 За результатами цієї пригоди працівниками ДАІ складено протокол про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2014 року вказана постанова була скасована, провадження у справі закрито за відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

На момент ДТП цивільна-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом № АС/1086396.

Проте після звернення до страхової компанії про виплату страхового відшкодування позивачу було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують вину ОСОБА_4

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 43 811 грн 57 коп. страхового відшкодування.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 19 181 грн 06 коп. пені.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 1 303 грн 54 коп. 3 % річних.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 23 682 грн 72 коп. втрат внаслідок інфляції.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО» задоволено частково, заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог і вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та, враховуючи, що при розгляді справи було виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судових рішень на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів касаційного суду виходить за межі доводів касаційної скарги та переглядає судові рішення в повному обсязі з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», тому страховик відповідно до ліміту відповідальності повинен відшкодувати завдану здоров'ю та майну позивача шкоду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач не надав доказів наявності вини відповідача у скоєнні ДТП та виникнення цивільно-правової відповідальності страховика, тому підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 27 січня 2014 року у м. Львові по вул. Винниченка, 4 відбулася ДТП за участю автомобілів «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та «Акура», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2014 року постанову Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року скасовано, провадження у справі закрито за відсутності у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення (а. с. 10).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 4619 від 10 квітня 2014 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1, пошкодженого в ДТП, становить 43 811 грн 57 коп. (а. с. 11-19).

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована за полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АС/1086396 від 30 квітня 2011 року у ПрАТ «СК «ВУСО».

Відповідно до листа № 5275 від 12 листопада 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що ним не надано документів про підтвердження вини водія ОСОБА_4

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, частиною ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень, викладених у абз. 4 п. 4 постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року (далі - постанова пленуму ВССУ), відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенню. При цьому суд має з'ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Проте, розглядаючи даний спір, місцевий суд на порушення вимог ст. 212 ЦПК України належним чином не перевірив належність і допустимість усіх наданих сторонами доказів та не надав їм правової оцінки.

Крім того, місцевий суд залишивши поза увагою норму ст. 1188 ЦК України, а апеляційний суд застосовуючи цю норму, не надали правової оцінки причинному зв'язку виникнення даної ДТП, а саме тому, що водій ОСОБА_4 перед виїздом з прилеглої території та початком виконання маневру повороту ліворуч не переконався у безпеці цього маневру та не надав дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_3, що встановлено постановою від 14 травня 2014 року у справі № 462/952/14-ц, якою провадження відносно ОСОБА_3 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У п. 8 постанови пленуму ВССУ судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст. ст. 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не перевірив їх, зокрема, не встановив обставини ДТП, наявність вини у діях кожного із учасників ДТП у її вчиненні та заподіянні шкоди, не встановив ступінь їх вини,хто і в якому розмірі повинен нести відповідальність за завдану шкоду, не надав належної оцінки цим обставинам та зробив передчасний висновок про часткове задоволення позову.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а пославшись на відсутність доказів вини, зокрема, ОСОБА_4, не надав відповідної оцінки обставинам, встановленим у постанові від 14 травня 2014 року, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову, ухваливши рішення з порушенням норм процесуального права.

Крім того, апеляційний суд необґрунтовано відмовив у витребуванні матеріалів адміністративної справи, а також у задоволенні клопотання представника страхової компанії про призначення автотехнічної експертизи, враховуючи, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу (ст. 143 ЦПК України).

Отже, оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушили норми процесуального права та не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, у зв'язку із чим неможливо встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович