АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Яремка В.В.

секретар Собчук І.Ю.

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк», державний реєстратор Чернівецької міської ради ОСОБА_2,

апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2017 року, головуючий у 1-й інстанції Семенко О.В.,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення дії, яка порушує право.

Вказував на те, що ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № СVНMGА00000018, згідно з яким Банк надав йому готівкою через касу ПриватБанку суму 40 000,00 Євро зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 9% річних з кінцевим погашенням заборгованості 08 лютого 2017 року. Цільове призначення кредиту - споживчі цілі.

У якості забезпечення вимог ПАТ КБ ПриватБанк за кредитним договором № СVНMGА00000018 09 лютого 2007 року між сторонами був укладений Договір поруки № СVНMGА00000018 між ПАТ КБ ПриватБанк та поручителем ОСОБА_3 та Договір іпотеки № СVНMGА00000018, згідно з яким ПриватБанку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трьохкімнатна квартира по вул. Івасюка, 9-Б/4 в м. Чернівці, зареєстрована на правах спільної власності ОСОБА_1,

______________________________________________________________________________________________________________________________

провадження № 22-ц/794/1172/17 Категорія: 19/27

ОСОБА_3Я, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка належить їм на праві власності, заставною вартістю за згодою сторін 328 023 грн..

Кредит в сумі 40 000,00 Євро був наданий банком позичальникові в іноземній валюті, внаслідок чого усі розрахунки за користування кредитом (проценти) також проводились позивачем в Євро.

За період з 05 березня 2007 року по 17 січня 2014 року ОСОБА_1 сплатив ПАТ КБ ПриватБанк 48 051,06 Євро (сума складається з тіла кредиту, комісії, процентів та пені), що відповідно складає 351 860,17 грн. по курсу НБУ на день здійснення платежів.

09 листопада 2016 року у поштовому відділенні №18 м. Чернівці він отримав лист ПАТ КБ «ПриватБанк» №Е.НМ.0.0.0.0/1-4516/4 від 07 листопада 2016 року з вимогою про усунення порушень. Згідно з повідомленням до даного листа він звернувся у центральне відділення ПриватБанку м. Чернівці для остаточного вирішення питання по достроковому погашенню кредиту шляхом домовленостей.

Зазначав, що для уникнення можливих неправомірних і незаконних дій відносно примусового стягнення (відчуження без згоди власника, перереєстрації права власності) нерухомого майна (іпотеки) з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» за участю нотаріусів просив заборонити ПАТ КБ ПриватБанк вчиняти будь-які дії по переоформленню, примусовому стягненню, відчуженню нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, а саме: трьохкімнатної квартири, яка знаходиться по вул. Івасюка, 9-Б/4 в м.Чернівці та належить на праві спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3Я, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і є єдиним та постійним місцем спільного проживання на період дії вказаного Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Просив скасувати рішення про реєстрацію права власності від 13 грудня 2016 року № 18039748, прийняте державним реєстратором ОСОБА_2 та зобов'язати її внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: залишити право власності на вказане майно за ОСОБА_1 згідно попередньої реєстрації за № 17755438. Зобов'язати ПАТ КБ ПриватБанк в особі Чернівецької філії КБ ПриватБанк повернути ОСОБА_1 оригінал Свідоцтва про право власності на житло №27331 від 06.03.1998 року, виданого Департаментом ЖКГ Чернівецької міської ради, яке незаконно утримує ПАТ КБ ПриватБанк. Визнати недійсним, таким, що втратив чинність кредитний договір № СVНМGА00000018, укладений 09 лютого 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 Визнати недійсним, таким, що втратив чинність Договір застави іпотеки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року та, скасувавши заходи забезпечення на заборону відчуження іпотеки, що належить ОСОБА_1. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на правах спільної власності та якій було передано у заставу за договором застави іпотеки № СУНМСА00000018, укладений 09 лютого 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 Визнати недійсним, таким, що втратив чинність, договір поруки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення про реєстрацію права власності від 13 грудня 2016 року № 18039748, прийняте державним реєстратором ОСОБА_2 та зобов'язано її внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме залишити право власності на вказане майно за ОСОБА_1 згідно попередньої реєстрації за № 17755438.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 оригінал Свідоцтва про право власності на житло №27331 від 06 березня 1998 року, виданого Департаментом ЖКГ Чернівецької міської ради.

Визнано таким, що втратив чинність кредитний договір № СVНМGА00000018, укладений 09 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Визнано таким, що втратив чинність Договір застави іпотеки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року та скасувано заходи забезпечення на заборону відчуження іпотеки, що належить ОСОБА_1. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на правах спільної власності, які було передано у заставу за договором застави іпотеки № СУНМСА00000018.

Визнано таким, що втратив чинність, договір поруки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, а саме, ухвала про забезпечення позову від 29 листопада 2016 року про заборону вчиняти будь-які дії по переоформленню спірного майна на адресу відповідача не надходила. В даній ухвалі була зазначена невірна адреса, а допущену описку виправлено ухвалою суду від 30 листопада 2016 року, яка була прийнята в роботу ЦНАПом лише 22 грудня 2016 року, тобто після переоформлення спірної квартири 13 грудня 2016року. Висновок суду про те, що перереєстрація права власності на квартиру відбулась під час дії ухвали про забезпечення позову, є безпідставним. Суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 повністю виконано зобовязання за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що перереєстрація права власності відбулась під час дії ухвали суду про забезпечення позову. ОСОБА_1 повністю виконано зобовязання по зазначеній кредитній угоді, а тому вимоги про визнання такими, що втратили чинність кредитного договору, договорів іпотеки та поруки підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись колегія суддів апеляційного суду не може.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СVНMGА00000018, згідно з яким Банк надав йому готівкою через касу ПриватБанку 40 000,00 Євро зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 9% річних з кінцевим терміном погашенням заборгованості 08 лютого 2017 року. Цільове призначення кредиту - споживчі цілі.

У якості забезпечення вимог ПАТ КБ ПриватБанк за кредитним договором № СVНMGА00000018, 09 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки № СVНMGА00000018, а також Договір іпотеки № СVНMGА00000018, згідно з яким ПриватБанку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трьохкімнатна квартира по вул. Івасюка, 9-Б/4 в м. Чернівці.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором листом від 07 листопада 2016 року Банк надіслав позивачу вимогу про усунення порушень. А 22 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до банку з листом, в якому зазначив свої наміри сплатити суму заборгованості в повному обсязі та розірвати кредитний договір.

Також встановлено, що 28 листопада 2016 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про забезпечення позову, і ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Відповідно до вказаної ухвали судом прийнято рішення - заборонити ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії по переоформленню, примусовому стягненню, відчуженню нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, а саме: трьохкімнатної квартири загальною площею 73,10 кв.м, житловою площею - 42,30 кв.м, яка знаходиться за адресою м. Чернівці вул. Івасюка, 9-Б/4 та належить на праві спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3Я, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці 30 листопада 2016 року було виправлено описку, допущену в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року, а саме, про помилкове зазначення номера будинку «9-6/4» замість вірного «9-Б/4» по вул. Івасюка в м. Чернівці.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про обізнаність представника банку про існування вищевказаної ухвали суду, оскільки ухвала про забезпечення позову була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №19872145 від 05 грудня 2016 року, однак такі відомості повинні були бути відомі державному реєстратору ОСОБА_2

Матеріалами справи встановлено, що ухвала суду від 29 листопада 2016 року про забезпечення позову із помилковою адресою, було направлено: відділ ДРРП на нерухоме майно Чернівецького МУЮ, ВДВС Чернівецького МУЮ та Центру надання адміністративних послуг ЧМР, однак відповідачу ПАТ КБ «ПриватБанк» як заінтересованій особі направлено не було та матеріалах такі відомості відсутні.

Проте, незважаючи на наявність ухвали про накладення арешту, 13 грудня 2016 року державним реєстратором ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну квартиру за відповідачем.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обовязковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.

Дана правова позиція ВСУ викладена у справі за № 6-605 цс16.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення про реєстрацію права власності від 13 грудня 2016 року №№ 18039748, прийняте державним реєстратором ОСОБА_2. Рішення в цій частині ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що квартира по вул. Івасюка, 9-Б/4, яка належить на праві спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3Я, ОСОБА_4, ОСОБА_5, станом на час реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» 13 грудня 2016 року під забороною на відчуження фактично не перебувала, а права ОСОБА_1 цією реєстрацією не порушені.

Крім того, відповідно до Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке житлове приміщення є місцем постійного проживання позичальника, у якого іншого майна у власності немає і загальна площа такого житла не перевищує 140 кв.м для квартири.

Однак колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 оригінал Свідоцтва про право власності на житло; визнання таким, що втратив чинність, кредитного договору № СVНМGА00000018; визнання таким, що втратив чинність Договору іпотеки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року; визнання таким, що втратив чинність, договору поруки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В обґрунтування зазначених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ним повністю виконано зобовязання за кредитною угодою № СVНМGА00000018, укладеною 09 лютого 2007 року, що підтверджується листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07 квітня 2017 року.

Колегія суддів вважає, що даний лист не може бути належним доказом на підтвердження зазначених обставин, оскільки з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості та меморіального валютного ордера, вбачається, що існуюча заборгованість була списана Банком на підставі переоформлення права власності на предмет іпотеки.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 повністю виконано зобовязання по кредитній угоді № СVНМGА00000018, та безпідставно визнав кредитний договір, договори поруки та іпотеки такими, що втратили чинність.

З урахуванням наведеного, оскільки вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії КБ «ПриватБанк» про повернення йому оригінала Свідоцтва про право власності на житло; визнання таким, що втратив чинність, кредитного договору № СVНМGА00000018; визнання таким, що втратив чинність, Договору іпотеки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року; визнання таким, що втратив чинність, договору поруки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року, слід відмовити.

Також відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141, п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 2 425,28 грн. судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 оригінал Свідоцтва про право власності на житло; визнання таким, що втратив чинність, кредитного договору № СVНМGА00000018; визнання таким, що втратив чинність Договору іпотеки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року; визнання таким, що втратив чинність, договору поруки № СVНМGА00000018 від 09 лютого 2007 року, скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 425,28 гривень судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 28 грудня 2017 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.Ю.Половінкіна

ОСОБА_6