Справа № 686/4433/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі Скоринському В.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на об'єкт завершеного будівництва будинковолодіння,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на ? об'єкта завершеного будівництва будинковолодіння №13, що по вул. Залізничній, в с. Копистин Хмельницького району, яке складається з житлового будинку, літньої кухні - сараю, погріба, огорожі та колодязя питного, посилаючись на те, що вона з 1989 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_6 - батьком відповідачів, якому в 1992 році було виділено присадибну земельну ділянку розміром 0,25 га під індивідуальне будівництво за вказаною адресою. З того часу вони спільно почали будувати будинок, який прийнято в експлуатацію 28 жовтня 2004 року. З ОСОБА_6 вона перебувала в шлюбі з 24 березня 1999 року по 5 грудня 2013 року. Однак, відповідачі не визнають її співвласником вказаного нерухомого майна.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на відсутність доказів участі ОСОБА_3 у створенні спірного будинковолодіння. Крім того, зазначає, що висновком судової будівельно-технічної експертизи визначено 87% готовності будинку по вул. Залізничній, 13 в с. Копистин.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано 16 вересня 1997 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі з 24 березня 1999 року по 5 грудня 2013 року. ОСОБА_6 помер 22 червня 2015 року. Спадкоємцями після смерті останнього є його сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Копистинської сільської ради від 29 квітня 1992 року №2-а ОСОБА_6 виділено присадибну земельну ділянку розміром 0,25 га під індивідуальне будівництво. Рішенням цієї ж сільської ради від 25 серпня 1993 року №44 дозволено ОСОБА_6 будівництво житлового будинку в с. Копистин, по вул. Залізничній, 13. Рішенням цієї ж сільської ради від 28 жовтня 2004 року №55 прийнято в експлуатацію вказаний житловий будинок.

Однак, право власності на вказане нерухоме майно у встановленому законом порядку не зареєстроване.

Відповідно до вимог ст. 22 ч. 1 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Нормами цього Кодексу не передбачалось виникнення права спільної сумісної власності на майно чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Спосіб виникнення права власності, визначений ст. 331 ЦК України, не був передбачений ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до вимог ст. 17 ч. 2 Закону України Про власність майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до вимог ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим у постановах від 3 червня, 16 грудня 2015 року та 18 травня 2016 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Однак, судом не встановлено обставин спільної участі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у створенні спірного будинковолодіння.

Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 лютого 2017 року №82/16 ступінь готовності будинку по вул. Залізничній, 13 в с. Копистин становить 87%. Дослідженням судового експерта ОСОБА_8 встановлено, що вказаний двоповерховий будинок та господарські будівлі знаходяться на огородженій земельній ділянці, приміщення житлового будинку експлуатуються частково, в приміщеннях першого та другого поверхів проводяться ремонтно-будівельні роботи.

Таким чином, будівництво вказаного будинковолодіння є незавершеним.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215 ЦПК України, ст. 22 ч. 1 КпШС України, ст. ст. 68 ч. 1, 69, 70 ч. 1 СК України, ст. ст. 331, 368 ч. 3 ЦК України, ст. 17 ч. 2 Закону України Про власність, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на ? об'єкта завершеного будівництва будинковолодіння №13, що по вул. Залізничній, в с. Копистин Хмельницького району, яке складається з житлового будинку, літньої кухні - сараю, погріба, огорожі та колодязя питного, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

15.09.2017