Справа № 349/1390/16-ц
Провадження № 2/349/45/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 квітня 2017 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря Сірко І.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рогатині цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.10.2008 року в сумі 26 540,25 грн.

У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01 жовтня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом в заяві. Договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг.

Умови договору позивачем по справі ПАТ КБ ПриватБанк виконано повністю. Відповідач, в терміни, встановлені кредитним договором кошти не повертає, порушує зобовязання щодо повернення чергових частин суми кредиту.

Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість відповідача по кредиту становить 26 540,25 грн. З яких: 1601,46 грн. заборгованість за кредитом, 20070,43 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3366,44 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 250,00 грн. фіксована частина, 1251,92 грн. процентна складова. Просили позов задовольнити повністю. Стягнути з відповідача по справі на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за договором б/н від 01.10.2008 року в сумі 26540,25 грн. та понесені ними судові витрати в сумі 1378,00 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити повністю, не заперечував щодо постановлення заочного рішення у справі.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнав. Пояснив, що він дійсно 01.10.2008 року уклав кредитний договір, який складався із анкети-заяви позичальника про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Однак кредит ним було сплачено, про заборгованість працівники банку його не повідомляли. Про борг він дізнався, коли отримав позовну заяву. Крім того, зазначив, що відповідно до умов договору, укладеного між ним та відповідачем, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Строк дії картки у договорі визначений 2 роки. Таким чином останнім денм погашення кредиту було погоджено 31 жовтня 2010 року. Банк звернувся до суду із позовом в грудні 2016 року. Будь-яких платежів як в грудні 2013 року так і в січні 2014 року, як зазначено у розрахунку заборгованості, оскільки перебував за межами України. Просив у позові відмовити за спливом строків позовної давності про що подав письмове клопотання.

Суд, вислухавши заперечення відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1, яка надана суду позивачем, 01 жовтня 2008 року було укладено договір про надання строкового кредиту, який складався із анкети- заяви позичальника від 01 жовтня 2008 року та «Умов та правил надання банківських послуг», які разом із заявою позичальника складають Договір банківського обслуговування б/н від 01.10.2008 року. Термін дії картки 2 роки.

З розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_2 вбачається, що станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість відповідача по кредиту становить 26 540,25 грн. З яких: 1601,46 грн. заборгованість за кредитом, 20070,43 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3366,44 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 250,00 грн. фіксована частина, 1251,92 грн. процентна складова.

На виконання ухвали суду від 09 лютого 2017 року про надання належним чином завіреного документа, який підтверджує повідомлення відповідача щодо збільшення відсоткової ставки за кредитним договором б/н від 01 жовтня 2008 року, належним чином чином завіреного розрахунку заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року за первісною відсотковою ставкою, інформаційну довідку про термін дії банківських карток суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3.1 розділу 3 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картки. Їх вид і термін дії визначені у заяві та памятці клієнта.

Із заяви від 01 жовтня 2008 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного між сторонами, вбачається, що строк дії картки, виданої ОСОБА_1, становить два роки.

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 06 грудня 2016 року.

Пунктом 9,12 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не поінформує іншу про припинення дії договору , він автоматично пролонгується на той же термін. Однак вищезазначені умови не містять підпису відповідача. Тому ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у два роки.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Згідно п. 4.6 розділу І Умов та правил надання банківських послуг списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформляється меморіальним ордером. В матеріалах справи меморіальні ордери відсутні. З огляду на те, що сторони в договорі обумовили умови договірного списання коштів, тому дії позивача, які вчинені після 01 жовтня 2010 року (закінчення строку дії картки) не можуть свідчити про їх правомірність та про добровільне погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, оскільки списання коштів відбувалося позивачем поза волею відповідача.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Предмет доказування складається з обставин, які мають значення для справи і які необхідно довести для її вирішення. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст. ст.59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях

За ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року N 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стосовно наслідків спливу позовної давності у частинах 2-5 статті ст.267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог банку , а ПАТ КБ «Приват Банк» заяву щодо поновлення пропущеного строку не подавав.

За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,214 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01 жовтня 2008 року в сумі 26540, 25 грн. (двадцять шість тисяч п'ятсот сорок грн. 25 коп.)- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду ОСОБА_1 Франківської області через Рогатинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення в цей же термін з часу отримання копії рішення.

Головуючий: Лошак О.О.