Справа № 308/4151/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

при секретарі Бота О.І.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк , Товариство з обмеженою відповідальністю « Лев» про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк , Товариство з обмеженою відповідальністю « Лев» про визнання поруки за договором поруки від 18.04.2012 року № 5-П/12-У, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ Укргазпромбанк припиненою .

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 18 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Укргазпромбанк ( надалі ПАТ Укргазпромбанк ) та Товариством з обмеженою відповідальністю « Лев» ( надалі ТОВ « Лев») було укладено договір банківського кредиту № 1-КЛ/12 У , за умовами якого ТОВ « Лев» отримав кредитні кошти шляхом надання відновлювальної коедитної лінії в рамках ліміту в сумі 370 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 22,00 % річних, із кінцевим терміном повернення в строк до 17.04.2013 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18.04.2012 року ( при укладенні договору між сторонами була допущена описка у зазначені дати укладення 18.04.2011 року) між ПАТ Укргазпромбанк та нею укладено договір поруки, за умовами якого поручитель узяв на себе зобовязання солідарно з позичальником відповідати за виконання боржником умов кредитного договору. Позивач вказує, що 29.08.2014 року між ПАТ Укргазпромбанк та ТОВ « Лев» укладено додаткову угоду №6 до договору банківського кредиту № 1-КЛ/12 У від 18.04.2012 р., умовами якої встановлено для боржника з 29.08.2014 року підвищену відсоткову ставку в розмірі 26,00 % та встановлено строк кредиту до 14.08.2015 року. Згоди на збільшення обсягу відповідальності вона не надавала та не була ознайомлена із змінами до умов кредитного договору . Позивач вважає, що додатковою угодою № 6 до договору банківського кредиту внесено без згоди поручителя зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а відтак на думку позивача є підстави вважати поруку припиненою, оскільки в додатковій угоді до договору банківського кредиту, укладеній без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя. Позивач зазначає, що не давала свою згоду на укладення додаткової угоди №6 , а відтак на її думку порука є припиненою на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України .

Крім того, позивач вважає, що порука є припиненою , у звязку зі спливом 6-ти місячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, у звязку з пропуском банком передбаченого цією нормою шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки договором поруки не встановлено строку її припинення.

Вказує на те, що як вбачається із тексту рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.08.2015 року, позичальник ТОВ « Лев» не виконував належним чином умови договору банківського кредиту з 15.09.2014 року. Кредитор повинен був протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням предявити вимоги до поручителя про виконання солідарного з боржником зобовязання та у цей же строк звернутися до суду. На думку позивача, оскільки кредитор вимогу до поручителя не предявив протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, порука вважається припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України . З огляду на вище викладене позивач вважає, що порука за договором поруки від 18.04.2012 року № 5-П/12-У є припиненою , що змусило її звернутися до суду з позовом.

До початку розгляду справи по суті уповноважений представник позивача , скориставшись правом передбаченим ст. 31 ЦПК України, надала до суду заяву про внесення змін до підстав позову від 17.08.2016 року. На підставі даної заяви представник позивача просить суд визнати поруку за договором поруки від 18.04.2012 року № 5-П/12-У, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ Укргазпромбанк припиненою на підставі:

- частини четвертої статті 559 ЦК України у звязку з пропуском банком передбаченого цією нормою шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки договором поруки не встановлено строку її припинення. Вказуючи на те, що як вбачається із тексту рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.08.2015 року, позичальник ТОВ « Лев» не виконував належним чином умови договору банківського кредиту з 15.09.2014 року. Кредитор повинен був протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням предявити вимоги до поручителя про виконання солідарного з боржником зобовязання та у цей же строк звернутися до суду. На думку позивача, оскільки кредитор вимогу до поручителя не предявив протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, порука вважається припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України ;

- частини першої статті 559 ЦК України - у звязку з припиненням зобовязання ТОВ « Лев» перед ПАТ Укргазпромбанк за договором банківського кредиту № 1-КЛ/12 У від 18.04.2012 р., оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2016 року у звязку з невиконанням ТОВ « Лев» взятих на себе зобовязань за договором банківського кредиту № 1-КЛ/12 У від 18.04.2012 р., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно за ПАТ Укргазпромбанк. Отже, у звязку з припиненням основного зобовязання , припинено зобовязання і за договором поруки.

Представник позивача просила суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у заяві про внесення змін до підстав позову від 17.08.2016 року.

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав викладених у заяві про внесення змін до підстав позову від 17.08.2016 року. Надала пояснення аналогічні викладеним у заяві про внесення змін до підстав позову від 17.08.2016 року. Звернула увагу суду на те, що Банк задоволив свої вимоги, шляхом набуття права власності на іпотечне майно на підставі рішення суду від 25.03.2016 року, яке набуло законної сили. Отже, у звязку з припиненням основного зобовязання , припинено зобовязання і за договором поруки.

Представник відповідача ПАТ Укргазпромбанк у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях. Надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Зокрема підтвердила, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2016 року, яке набуло законної сили , звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором з метою задоволення вимог Банку до ТОВ « Лев», шляхом визнання за ПАТ Укргазпромбанк права власності на предмет іпотеки. Проте, Банк на баланс майно не взяв так як перебуває в стані ліквідації, виконавчі провадження відкриті, Банк не зареєстрував право власності за собою на предмет іпотеки, а отже зобовязання на сьогоднішній день не виконано.

Відповідач ТОВ « Лев» не забезпечив повторно явку свого представника в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача ПАТ Укргазпромбанк, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 18 квітня 2012 року між ПАТ Укргазпромбанк та ТОВ « Лев» було укладено договір банківського кредиту № 1-КЛ/12 У , у вигляді відновлювальної кредитної лінії , за умовами якого ТОВ « Лев» отримав кредитні кошти шляхом надання відновлювальної кредитної лінії в сумі 370 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 22,00 % річних, із кінцевим терміном повернення в строк до 17.04.2013 року.( а.с. 12- 18)

Пунктом 1.1.3 цього договору визначено дату остаточного погашення кредиту до 17 квітня 2013 року.

У подальшому сторони укладали додаткові угоди до договору банківського кредиту № 1-КЛ/12 У, якими передбачали збільшення процентних ставок за кредитом; збільшення ліміту кредитних ліній; встановлення оплати додаткових комісій, зокрема комісій за внесення змін до умов договору з ініціативи позичальника ; змінювали строк повернення кредитних коштів.

Як встановлено судом, 18 квітня 2012 року між ПАТ Укргазпромбанк та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , за реєстровим № 1100, в забезпечення виконання зобовязань ТОВ « Лев» щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється договором банківського кредиту № 1-КЛ/12 У від 18.04.2012 року та додатковими угодами до нього. Згідно вказаного іпотечного договору від 18 квітня 2012 року з урхуванням внесених змін та доповнень до нього предметом іпотеки є підвальні приміщення за адресою: м. Ужгород, вул. Лінтура Петра 10, вказані факти доведені судовим рішенням від 25.03.2016 року, яке набуло законної сили, і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 квітня 2012 року ( при укладенні договору між сторонами була допущена описка у зазначені дати укладення 18.04.2011 року) між ПАТ Укргазпромбанк та ОСОБА_4 було укладено договір поруки за яким ОСОБА_4 зобов'язалася солідарно відповідати перед ПАТ Укргазпромбанк , у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ТОВ « Лев» з погашення суми кредиту, сплати процентів , комісій, пені та інших штрафних санкцій за договором банківського кредиту № 1-КЛ/12 У від 18.04.2012 року. (а.с. 7 )

Пунктом 12 договору поруки встановлено, що порука діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

У звязку з невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором та виникненням заборгованості за кредитом кредитор використав своє право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шяхом визнання за собою права власності на іпотечне майно. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2016 року, яке набуло законної сили , звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором з метою задоволення вимог Банку до ТОВ « Лев», шляхом визнання за ПАТ Укргазпромбанк права власності на предмет іпотеки, що стверджується рішенням суду від 25.03.2016 року, копія якого долучена до матеріаліа справи. Окрім того, вказані обставини сторонами не оспорювались в судовому засіданні.

Із змісту рішення від 25.03.2016 року вбачається, що Банк задоволив свої вимоги до ТОВ « Лев» в сумі 502398,81 грн. шляхом визнання за ПАТ Укргазпромбанк права власності на предмет іпотеки вартістю 635579,00 грн.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. 559 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Відповідно до п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язан-ня не допускається.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, у звязку з невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором та виникненням заборгованості за кредитом кредитор використав своє право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шяхом визнання за собою права власності на іпотечне майно. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2016 року, яке набуло законної сили , звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором з метою задоволення вимог Банку до ТОВ « Лев», шляхом визнання за ПАТ Укргазпромбанк права власності на предмет іпотеки, що стверджується рішенням суду від 25.03.2016 року, копія якого долучена до матеріаліа справи.

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із змісту рішення від 25.03.2016 року вбачається, що Банк задовольнив свої вимоги до ТОВ « Лев» в сумі 502398,81 грн. шляхом визнання за ПАТ Укргазпромбанк права власності на предмет іпотеки вартістю 635579,00 грн. , тобто вимоги Банку повністю задоволені за рахунок вартості іпотечного майна.

Окрім того, Банк не надав жодних доказів, що за ТОВ « Лев» рахується заборгованість у розмірі більше ніж вартість предмета іпотеки на яке звернуто стягнення судовим рішенням.

Доводи представника відповідача про те, що зобовязання за договором банківського кредиту № 1-КЛ/12 У від 18.04.2012 року не виконано, отже не припинено, так як Банк на баланс майно не взяв та не зареєстрував право власності за собою на предмет іпотеки, на переконання суду не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

За положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ Укргазпромбанк права власності на предмет іпотеки.

Не бажання банку зареєструвати за собою право власності на іпотечне майно, на підставі рішення суду, та не проведення реалізації іпотечного майна, що надало б можливість погасити існуючу заборгованість за рахунок отримання іпотеки, порушує принцип рівності прав та обовязків кредитора і боржника і поручителя та штучно призводить до невиконання зобовязань. Виконання зобовязання не може залежити від тривалості реалізації іпотечного майна.

Отже, зі змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобовязання.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання , що зобовязання сторін за договором банківського кредиту № 1-КЛ/12 У від 18.04.2012 року припинилися у звязку з набранням чинності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шяхом визнання за ПАТ Укргазпромбанк права власності на іпотечне майно , яким Банк задовольнив свої вимоги до ТОВ « Лев» в сумі 502398,81 грн.

Таким чином, порука за договором поруки від 18.04.2012 року № 5-П/12-У, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ Укргазпромбанк припинена на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України у звязку з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Що стосується вимог позивача щодо визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, у звязку з тим, що Банк не предявив вимогу до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, суд виходить з наступного.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки. Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Пунктом 12 договору поруки від 18.04.2012 року укладеного ПАТ Укргазпромбанк з поручителем ОСОБА_4 встановлено, що порука діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем)

Обгрунтовуючи вимоги, щодо визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України,позивач посилається на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року - регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що у разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Доводи представника позивача щодо припинення поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України не заслуговують на увагу , оскільки не свідчать про припинення правовідносин поруки в цілому , а стосуються лише окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту ( частини ануїтетних платежів) , а відтак оскільки порука припинена на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, позов підлягає до задоволення саме з цих підстав.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення .

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 553, 554, 559 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Змінені позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк» , Товариство з обмеженою відповідальністю « Лев» про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати припиненим правовідношення за договором поруки від 18.04.2012 року № 5-П/12-У, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ Укргазпромбанк».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено і підписано 07.04.2017 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1