АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача

прокуратури м. Києва ГаврилюкО.М.,

представника відповідача

Головного територіального

управління юстиції у м. Києві Кеди І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Дарницького району м. Києва (Київська місцева прокуратура № 2 міста Києва), Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві, прокуратури м. Києва, Печерського районного суду м. Києва, Окружного адміністративного суду м. Києва, Київського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду України, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання, рішень, дій та бездіяльності незаконними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконними рішення, дії і бездіяльність Генеральної прокуратури України, прокуратури Дарницького району м. Києва (Київська місцева прокуратура № 2 міста Києва), Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві, прокуратури м. Києва, Печерського районного суду м. Києва, Окружного адміністративного суду м. Києва, Київського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду України, Головного територіального управління юстиції у м. Києві і відшкодувати на його користь солідарно з цих відповідачів за рахунок Державного бюджету України, тобто з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду в розмірі 25 000 000 грн. і 25 000 000 грн. моральної шкоди, а всього 50 000 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що порушення його прав і свобод розпочали посадові особи ГПУ, втому числі, особисто колишній Генеральний прокурор України ОСОБА_4, до якого звернулися в незаконний, в неофіційний спосіб працівники іноземної спецслужби, а саме: Комітету державної безпеки Республіки Білорусь після надання позивачу Україною за рішенням Державного комітету України у справах національностей та міграції політичного притулку за незаконного переслідування в РБ за ознакою політичних переконань, з чим в КДБ РБ та інших державних органах РБ були незадоволені, і тому звернулися неофіційно до ОСОБА_4, після чого за підбурюванням ОСОБА_4 незаконне переслідування на території України здійснювалося іншими відповідачами.

В червні 2012 року за незаконних рішень, дій та бездіяльності посадових та службових осіб у змові з посадовими особами КДБ РБ та іншими державними органами РБ був знищений належний позивачу будинок в місті Мінську вартістю 25 000 000 грн., після чого незаконні рішення, дії та бездіяльність посадових і службових осіб відповідачів за змовою були і є скерованими на блокування процесу законного поновлення порушених прав, а саме: відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду, а так само, іншими органами державної влади України, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.11.2016 у задоволенні позову відмовлено (Т.2, а.с. 116-118).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представники відповідачів прокуратури м. Києва та Головного територіального управління юстиції у м. Києві проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Інші особи, які беруть участь у справі повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, необґрунтованості та недоведеності.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує на порушення його прав відповідачами, заподіяння йому майнової шкоди у зв'язку зі знищенням належного йому майна (будинку), яка підлягає солідарному відшкодуванню відповідачами за рахунок коштів Державного бюджету України, а також, на думку позивача, в такому ж порядку підлягає відшкодуванню на його коритись й моральна шкода, заподіяна йому незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю відповідачів.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ст. 15 ЦПК України, суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Суди розглядають вищевказані справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Стаття 56 Конституції України закріплює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів-місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Також, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про незаконність рішень, дій і бездіяльності відповідачів, заподіяння останніми позивачу майнової шкоди у визначеному ним розмірі, а також наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювачів, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювачів.

Вимоги позивача до відповідачів про відшкодування йому майнової шкоди спричиненої знищенням його будинку, який розташований в Республіці Білорусь, ґрунтуються лише на припущеннях і власній суб'єктивній думці позивача, який переконаний, що саме відповідачі (органи державної влади України) повинні нести відповідальність за знищення його майна на території іншої держави.

Так само є абсолютно надуманими й вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювачів, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювачів та вини останніх в її заподіянні.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вони не ґрунтуються на встановлених судом фактичних обставинах справи, наявних у справі доказах та вимогах закону.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Дарницького району м. Києва (Київська місцева прокуратура № 2 міста Києва), Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві, прокуратури м. Києва, Печерського районного суду м. Києва, Окружного адміністративного суду м. Києва, Київського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду України, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання, рішень, дій та бездіяльності незаконними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва