Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Хилевича С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

21 листопада 2016 року ПАТ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту несанкціонованого зняття коштів, позивачем були надані відповідні докази в тому числі розрахунок заборгованості, які відповідачем не були спростовані, проте надані докази були проігноровані судом, у звязку з чим вважає, що суд першої інстанції необєктивно та не повно встановив всі обставини у справі та прийшов до необгрнутованого висновку про відмову у позові.

Просить рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необгрунтованими.

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20 листопада 2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: http.privatbank. ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом у заяві.

При укладенні між сторонами договору, сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

В зв'язку з порушенням боржником договірних зобов'язань за кредитним договором від 20 листопада 2009 року станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість за кредитом становить 6491 грн. 23 к., заборгованість по процентам за користування кредитом становить 43202,70 грн., заборгованість за пенею та комісією становить 3150 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) становить 500 грн., штраф (процентна складова) 2642 грн. 20 коп., загальна сума заборгованості становить 55986 грн. 13 к., що підтверджується розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором.

У відповідності до ст.ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи 24 січня 2014 року ОСОБА_1 оплатила заборгованість, відсотки та пеню за користування кредитними коштами за договором №б/н від 20 листопада 2009 року наданими ПАТ КБ «Приватбанк».

28.01.2014 року відповідачка отримала СМС повідомлення про зняття невідомою особою з її кредитної картки коштів в розмірі 6550 грн., про що негайно було повідомлено Костопільський РВ в Рівненській області та керівника департаменту безпеки «Приватбанку» з проханням провести службове розслідування, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявою, витягом з кримінального провадження №0000067 та довідкою по кримінальному провадженню №0000067.

Проте, як вбачається з заяви ОСОБА_3 щодо проведення службової перевірки по вищезазначеному факту, ОСОБА_1 порушила вимоги п. 6.1 складових умов, якими визначено, що клієнт зобовязується не передавати карту та ПІН код, третім особам, в своїй заяві ОСОБА_3 підтверджує особисте вчинення операцій, за вказівками невідомих осіб, що виключає вину банку (а.с. 13, 120).

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. (Правова позиція Верховного Суду України в справі № 6-71цс15).

Таким чином позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» є обґрунтованими та доведеними та підлягають задоволенню.

26 січня 2017 року ОСОБА_1 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені.

Відповідно до 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ним нарахована комісія за прострочення виконання зобовязання в розмірі 3150 грн.

Спеціальна позовна давність щодо нарахування комісїї не застосовується.

Таким чином, ПАТ «ПриватБанк» строк позовної давності не пропустив.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що розрахунок є неправильним не заслуговують на увагу, оскільки ним не спростований належними та допустимим доказами.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 листопада 2009 року, яка складається з 6491 (шість тисяч чотириста девяносто однієї) грн. 23 коп. заборгованості за кредитом, 43202 (сорок трьох тисяч двісті двох) грн. 70 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3150 (трьох тисяч сто пятдесяти) грн. заборгованість за (пенею) комісією, 500 (пятсот) грн. штрафу - фіксована частина, 2642 (двох тисяч шістсот сорока двох) грн. 20 коп. процентна складова.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» 2893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :