Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому вказала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2014 року було вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_4 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно. Разом з цим відповідач ухиляється від виконання вказаного рішення суду та його заборгованість станом на листопад 2016 рік становить 34 200 гривень. За таких обставин, відповідно до ст.196 СК України останній зобовязаний сплати на її користь пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка за період з листопада 2013 року по березень 2014 рік і з листопада 2015 року по листопад 2016 рік включно становить 10 344 гривень. Просила суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у сумі 32 400 гривень та пеню за прострочення сплати аліментів на її користь у сумі 10 344 гривень.

В судовому засіданні позивач подала заяву про залишення позовних вимог стосовно стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів без розгляду, яка була прийнята судом та ухвалою від 28.03.2017 року позовні вимоги в цій частині були залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник позов в частині стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів підтримали у повному обсязі просили його задовольнити. Зазначили, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2014 року відповідач зобовязаний був сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 2000 гривень щомісячно починаючи з 28.11.2013 року. При цьому при визначенні розміру аліментів судом враховувалися пояснення самого відповідача, який зазначав, що саме таку суму він спроможний сплачувати на утримання сина. Вказане рішення було звернуто до примусового виконання. Разом з цим з часу призначення судом сплати аліментів відповідач жодного разу не сплатив аліменти та станом на листопада 2016 рік його заборгованість становить 34 200 гривень. Лише після подачі нею вказаного позову останній сплатив у лютому та березні 2017 року аліменти по 700 гривень відповідно. За таких обставин просили стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів на утримання сина за період з листопада 2013 року по березень 2014 рік і з листопада 2015 року по листопад 2016 рік включно у розмірі 10 344 гривень.

Представник відповідача позов визнав частково. Зазначив, що дійсно згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2014 року з відповідача на користь позивачки було вирішено стягувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно. При визначенні розміру аліментів, судом було враховано, що відповідач є приватним підприємцем, отримує мінливий дохід. Разом з цим з 14.04.2016 року він перестав займатися підприємницькою діяльністю, його доходи значно знизилися у звязку з чим він не міг виконувати рішення суду та вимушений був звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Крім того просив врахувати, що на утриманні відповідача перебуває його престаріла мати, яка потребує матеріальної допомоги. За таких обставин просив суд врахувати, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, у звязку з чим вважав, що пеня підлягає лише за період з листопада 2013 року по 15.04.2016 рік (час коли відповідач припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець), та її розмір буде становити 4560 гривень.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2014 року (справа № 686/24281/13-ц) було вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень починаючи з 28.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання зазначеного рішення місцевим судом був виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Другому відділі ДВС міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області (виконавче провадження №49386747).

Згідно довідки-розрахунку №2229/14.20-32 від 20.02.2017 року, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження, встановлено, що заборгованість ОСОБА_4 по виплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, 19.07.2005 року, за період з 28.11.2013 по 01.02.2017 рік становить 38 200 гривень.

При цьому згідно вказаної довідки за весь вказаний період боржник жодного разу не сплатив на користь стягувача аліменти на утримання сина.

Розмір заборгованості та зазначені у ній обставини (період нарахування заборгованості) сторонами був визнаний та не оспорювався в судовому засіданні.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як вбачається з рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2014 року при розгляді позову ОСОБА_7 про стягнення аліментів, відповідач ОСОБА_4 був присутнім, давав пояснення (в тому числі і про розмір аліментів, які він з огляду на його фінансовий стан, спроможний сплачувати) та останньому було відомо про постановлене судом рішення, й відповідно про свій обовязок щомісячно сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина по 2000 гривень щомісячно.

Таким чином встановлено, що з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання їх спільного сина Адама, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду, позивачка має право на стягнення неустойки в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справі № 6-94цс15 (постанова від 01 липня 2015 року), яка є обовязковою для всіх судів України.

Таким чином розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2013 року по березень 2014 рік та з листопада 2015 року по листопад 2016 рік (в межах заявлених позовних вимог) становить за:

листопад 2013 рік: 2000 грн. * 2 днів * 1% / 100% = 40 грн.

грудень 2013 рік: 2000 грн. * 31 день *1% / 100% = 620 грн.

січень 2014 рік: 2000 грн. *31 день *1% / 100% = 620 грн.

лютий 2014 рік: 2000 грн. * 28 день *1% / 100% = 560 грн.

березень 2014 рік: 2000 грн. * 31 день *1% / 100% = 620 грн.

листопад 2015 рік: 2000 грн. * 31 день * 1% / 100% = 620 грн.

грудень 2015 рік: 2000 грн. * 31 день *1% / 100% = 620 грн.

січень 2016 рік: 2000 грн. *31 день *1% / 100% = 620 грн.

лютий 2016 рік: 2000 грн. * 29 днів * 1% / 100% = 580 грн.

березень 2016 рік: 2000 грн. * 31 день * 1% / 100% = 620 грн.

квітень 2016 рік: 2000 грн. * 30 день * 1% / 100% = 600 грн.

травень 2016 рік: 2000 грн. * 31 день * 1% / 100% = 620 грн.

червень 2016 рік: 2000 грн. * 30 днів * 1% / 100% = 600 грн.

липень 2016 рік: 2000 грн. * 31 днів * 1% / 100% = 620 грн.

серпень 2016 рік: 2000 грн. * 31 днів * 1% / 100% = 620 грн.

вересень 2016 рік: 2000 грн. * 30 днів * 1% / 100% = 600 грн.

жовтень 2016 рік: 2000 грн. * 31 днів * 1% / 100% = 620 грн.

листопад 2016 рік: 2000 грн. * 30 днів * 1% / 100% = 600 грн.

Всього за період з 28 листопада 2013 року по 31 березня 2014 рік та з 01 листопада 2015 року по 31 листопада 2016 рік включно сума пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 10400 гривень.

За таких обставин, виходячи із розміру заявлених позивачем позовних вимог (просила су стягнути з відповідача на її користь пеню за вказаний період прострочення сплати аліментів у розмірі 10 344 гривень) суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивачки 10 344 гривень пеню за прострочення сплати аліментів.

Стосовно посилань представника відповідача про зменшення розміру стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Посилаючись на необхідність зменшення розміру пені, яку підлягає до стягнення, представник відповідача послався на те, що ОСОБА_4 з 15.04.2016 року перестав здійснювати підприємницьку діяльність та його матеріальний стан значно погіршився; до того ж просив суд врахувати наявність на утриманні відповідача престарілої матері, що стало підставою для задоволення його позову про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.12.2016 року був задоволений позов ОСОБА_4 та зменшено розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2014 року користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2000 грн. до 600 грн. до повноліття дитини. Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що на час розгляду даної справи змінився матеріальний стан платника аліментів, у останнього почалися проблеми із здоровям, він надає матеріальну допомогу матері, яка перебуває на лікуванні.

За наслідками апеляційного перегляду вказаного рішення суду 14 березня 2017 року апеляційним судом Хмельницької області було постановлено рішення, яким рішення суду першої інстанції було скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовлено. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції послався на недоведеність вимог позивача, стосовно зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення стану здоровя, надання матеріальної допомоги.

Не представлено таких доказів (зміна сімейного стану, надання матеріальної допомоги матері, зміна матеріального стану) відповідачем і й даному судовому засіданні.

При цьому суд звертає свою увагу на те, що сам по собі факт припинення позивачем підприємницької діяльності за відсутності даних про його доходи не свідчить про погіршення його матеріального стану, а довідка з ПФУ про відсутність сплати страхових внесків обєктивно не дозволяє встановити зміну майнового стану відповідача у сторону погіршення.

До того ж суд звертає свою увагу на те, що після ухвалення судом 15 січня 2014 року рішення про стягнення аліментів ОСОБА_4 жодного разу до лютого 2017 року не проводив їх оплату.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст..51 Конституції України, ст.ст. 196 СК України, ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (і.н. НОМЕР_2) пеню за прострочення сплати аліментів за період з 28 листопада 2013 року по 31 березня 2014 рік та з 01.11.2015 року по 30.11.2016 рік у сумі 10 344 (десять тисяч триста сорок чотири) тисячі гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,20 (пятисот пятдесят одна гривня двадцять копійок) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: