Справа № 574/559/17
Провадження №2/574/356/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року Буринський районний суд Сумської області

у складі: головуючого судді Чудопалової С.В.

при секретарі Ключник О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Буринь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення мотивуючи свої вимоги, тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Михайлівка Буринського району Сумської області помер її цивільний чоловік - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, на земельну ділянку площею 2.57 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області. Спадкоємцем четвертої черги за законом його майна стала вона, оскільки прийняла спадщину у строк, встановлений законом шляхом спільного проживання із спадкодавцем. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має. Після спливу шестимісячного строку вона звернулася до нотаріальної контори, але нотаріус відмовила через відсутність рішення суду про встановлення факту проживання спадкодавця з нею однією сім'єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини. Просила суд встановити факт проживання її зі спадкодавцем однією сім'єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, що має для неї юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини.

В судовому позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та представник пояснив, що ОСОБА_1 починаючи з 1993 року проживала разом з ОСОБА_3 однією сім»єю як чоловік та жінка в будинку АДРЕСА_1, який належить позивачці. Вони вели спільне домогосподарство, тримали кур, кролів іншу утварь, обробляли город, пілкувалися один про одного, готували їжу, вели спільний побут та бюджет, коли він захворів лікувала його та доглядала за ним, а згодом і поховала, таким чином у них були відносини як чоловіка та дружин, тобто ті відносини, що притаманні подружжю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, надав довіреність представнику ОСОБА_4 для представлення його інтересів у судах з усіма правами, які надані позивачу.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з»явився, будь-яких доказів поважності причин суду не наддав, тому суд важає його повторну неявку в судове засідання 06.10.2017року - без поважної причини, а тому відповідно до ст.169 ЦПК України розглядає справу за його відсутності. Крім того представником відповідача в судовому засіданні 18.09.2019р.було заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, але на даний час він ще не ознайомився, заперечень суду не надав, що суд розцінює як зловживання процесуальними правами та є затягуванням розгляду справи. Тоді як, сторони зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим виконкомом Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області (а.с. 5).

Після його смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, на земельну ділянку площею 2.57 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_2 виданого на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 22.03.2002 року № 63 та зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №562 (а.с. 6)

Згідно довідки сільського голови Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області від 09.09.2016 р. №767 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року проживали разом за адресою; АДРЕСА_2 з 1993 року по 2008 рік і вели спільне домогосподарство (а.с.8)

Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних ) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 " Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом ), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_2, померлий ОСОБА_3 був її троюрідним братом, та вони підтримували дружні стосунки. Повідомила, що ОСОБА_3 починаючи з 1993 року жив разом зі ОСОБА_1 як чоловік та жінка в будинку, який належить позивачці по АДРЕСА_2. Вони разом вели господарство, годували птицю, обробляли огород, вели спільний побут, а коли він захворів доглядала його, а згодом і поховала. Син його жив окремо та вони не спілкувалися.

Свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що вона раніше проживала в АДРЕСА_2, кожен рік приїзжала до рідних в с.Михайлівка та приходила в будинок до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Вони мешкали разом в будинку ОСОБА_7 понад 10 років до часу смерті ОСОБА_3 однією сі»єю, як чоловік та дружина, вели спільний побут, готували їжу, підтримували та піклувалися один за одним. Коли ОСОБА_3 захворів, у 2007 році, та лежав у лікарні у м.Суми вона та ОСОБА_1 приходили і провідувала його, ОСОБА_1 купувала ліки, постійно доглядала за ним, готувала йому їжу, а згодом і поховала його.

Крім того, якк вбачається, з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, виданого відділом ЗАГСу Буринської райдержадміністрації Сумської області від 07.12.1993року ОСОБА_3 розірвав шлюб з ОСОБА_8 (а.с.), тобто, не перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

В матеріалах справи містися довідка голови Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області від 30.11.2016р. №02-29/901, з якої вбачається що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3. На день смерті ОСОБА_3 разом з ним були зареєстровані ОСОБА_2-син, ОСОБА_9- невістка, ОСОБА_10 - онук. Заповіт від його імені не посвідчувався у виконкомі Михайлівської сільської ради.(а.с. 54)

Але дана довідка спростована листом за підписом голови Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області від 27.03.2017р. №02-25-116 де зазначено, що в довідці зазначені не вірні відомості про реєстрацію та проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2, але в даній довідці актуальними даними є те, що вони зареєстровані були разом. А факт постійного проживання встановити не можливо.(а.с 53,55).

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Цим законом замість прописки введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою. Закон виділяє власне «місце проживання» та «місце перебування».

Разом з тим, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Таким чином відповідно до ст. 1258 ЦК України саме позивач і отримала право на спадкування.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З досліджених матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачем та його представником не було надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що саме відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги та прийняв спадщину у встановлений законом строк, він навпаки, не проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті, а сама по собі реєстрація за однією адресою зі спадкодавцем не свідчить про прийняття ним спадщини.

Таким чином, суд вважає, що сукупність досліджених у судовому засіданні доказів та їх належна оцінка, підтверджують той факт, що саме ОСОБА_1 проживала однією сім»єю з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Михайлівка понад п»ять років, а саме, з грудня 1993 року по 20 квітня 2017року, до дня смерті останнього та відносини між ними носили характер сімейних, вони вели спільне господарство, були пов»язані спільним побутом, крім того у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим вищезазначеним у справі доказам.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину, не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім як встановити факт постійного проживання однією сім»єю, понад п»ять років з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 1993 року та на момент його смерті в судовому порядку, який має для неї юридичне значення, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1264, 1268 ЦК України, ст. 3 СК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 118, 119, 120, п. 5 ч. 2 ст. 234, 256 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с.Михайлівка Буринського району Сумської області проживала однією сім»єю з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Михайлівка Буринського району Сумської області, понад п»ять років, починаючи з 1993 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент відкриття спадщини, за адресою : АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Чудопалова С.В.