Справа №461/2015/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності,

встановив:

позивач звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради, третя особа Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в якому просить припинити право власності Львівської міської ради на частку в розмірі 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, виплатити Львівській міській раді грошову компенсацію за частку в розмірі 257/1000 вказаних нежитлових приміщень та визнати за нею право власності на (частку в розмірі) 257/1000 вказаних нежитлових приміщень.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що у її власності знаходиться частка у розмірі 743/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Власником решти 257/1000 частки нежитлових приміщень за вказаною адресою є Львівська міська рада. На даний час у вказаних нежитлових приміщеннях розташовується та функціонує заклад громадського харчування. Виконати поділ згаданих приміщень з огляду на цільове та функціональне призначення об'єкта нерухомого майна (заклад громадського харчування) технічно неможливо. Також, позивач вказує, що частка відповідача у спірних нежитлових приміщеннях, котрі є неподільною річчю, - незначна і в натурі виділена бути не може. Спільне володіння та користування майном є неможливим. Припинення права власності Львівської міської ради на відповідну частку не завдасть істотної шкоди інтересам органу місцевого самоврядування.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позов, дали пояснення аналогічні доводам викладеним у позові. При цьому, уточнили позовну вимогу №2, зазначивши, що просять виплатити за рахунок позивача Львівській міській раді 1070751,00 грн., згідно висновку експерта від 26.06.2017 № 12/05/17. Просять позов задоволити.

Представник відповідачав судовому засіданні позов заперечила з тих підстав, що жодних прав позивача порушено не було, оскільки позивач не зверталась до них з приводу продажу належної Львівській міській раді частки у майні. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов заперечив з підстав, наведених представником відповідача. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні та видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 743/1000 частки нежитлових приміщень першого поверху та підвалу загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення були створені внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» згідно з договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006) /а.с.4/.

Решта 257/1000 частки вказаних нежитлових приміщень перебувають у комунальній власності (територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради).

Згідно з висновком від 27.02.2017 № 04/17с будівельно-технічного експертного дослідження /а.с.17-22/, виконати поділ закладу громадського харчування - ресторану, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на дві окремі в частках: 743/1000 ідеальної частки та 257/1000 ідеальної частки, для влаштування двох ізольованих ресторанів, які б відповідали вимогам державних будівельних норм, а саме влаштувати по два евакуаційні виходи, влаштувати відповідний перелік приміщень інженерної інфраструктури та ін., які є обов'язковими для таких закладів, технічно неможливо.

У відповідності з висновком від 27.02.2017 № 01/17с оціночно-будівельного експертного дослідження /9-15/, ринкова вартість нежитлових приміщень, в технічному стані який був до проведеної реконструкції під кафе, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, станом на час проведення експертизи складає 2 805 959,00 грн.

Крім того, згідно висновку від 26.06.2017 № 12/05/17 комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи /а.с.51-77/ встановлено наступне:

будівельно-технічна експертиза:

- функціональне призначення нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення були створені внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» згідно з договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006) - «заклад ресторанного господарства - Ресторан»;

- виконати поділ відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, зберігаючи функціональне призначення, об'єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення були створені внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» згідно з договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006) - відповідно до часток співвласників (частка ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) - 743/1000; частка Львівської міської ради (ідентифікаційний код: 04055896) - 257/1000), технічно неможливо;

- відсутня технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва зі збереженням функціонального призначення виділити в натурі частку Львівської міської ради (ідентифікаційний код: 04055896) в об'єкті нерухомого майна, а саме (частку в розмірі) 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення були створені внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» згідно з договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006);

оціночно-будівельна експертиза:

- ринкова вартість нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення були створені внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» згідно з договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006), станом на дату проведення оціночно-будівельної експертизи 26.06.2017 становить 4 166 344,62 грн.

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (ст. 356 ЦК України).

Приписами ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що частка позивачки (в квадратних метрах) у спірних нежитлових приміщеннях становить 112,9 кв.м. (151,9 х 743 / 1000 = 112,9), частка Львівської міської ради в свою чергу рівна лише 39,0 кв.м. (151,9 х 257 / 1000 = 39,0). При цьому, як висновком від 27.02.2017 № 04/17с будівельно-технічного експертного дослідження, так і висновком від 26.06.2017 № 12/05/17 комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, стверджується відсутність технічної можливості виділити в натурі частку відповідача.

Згідно з ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Як це слідує з ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Керуючись приписами ст.ст. 179, 181, 183 ЦК України, а також беручи до уваги відомості, уміщені в висновку від 27.02.2017 № 04/17с будівельно-технічного експертного дослідження та висновку від 26.06.2017 № 12/05/17 комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, суд погоджується з твердженням про те, що нежитлові приміщення (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення були створені внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» згідно з договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006) є неподільною нерухомою річчю.

Згідно з ст.2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст.3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Як це слідує з ч. 1 ст. 8 ГК України, держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання.

У ст. 42 ГК України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частинами 1, 2 ст. 55 ГК України визначено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується таке питання: прийняття рішень про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що функціонування закладу громадського харчування (закладу ресторанного господарства - ресторану) підпадає під поняття господарської діяльності у формі підприємництва (ст. 3 ГК України), а Львівська міська рада, як орган місцевого самоврядування, не належить до числа суб'єктів господарювання (ст. 8 ГК), відповідач не може безпосередньо займатись підприємництвом (підприємницькою діяльністю) (ст.ст. 3, 8, 42, 55 ГК України). За наведеного, спільне володіння та користування спірними нежитловими приміщеннями є неможливим.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до переконання, що оплатне (за ринковою вартістю) припинення права власності відповідача на (частку в розмірі) 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення були створені внаслідок виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев», згідно з договором оренди № Г-4145-6 від 06.03.2006) не завдасть істотної шкоди інтересам Львівської міської ради, як співвласника, та членам її сім'ї (в силу об'єктивної неможливості мати останніх).

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що 05.09.2017 через Львівське міське відділення № 21 Західного РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було проведено платіж на суму 1 070 751,00 грн. з призначенням: «судовий депозит за позовом ОСОБА_1, 461/2015/17, ст. 365 ЦК, Галицький районний суд м. Львова». Тобто, відбулося попереднє внесення ринкової вартості частки Львівської міської ради на депозитний рахунок суду (4 166 344,62 х 257 / 1000 = 1 070 751,00), як це і передбачено ч. 2 ст. 365 ЦК України. Також, при прийнятті рішення стосовно вартості майна, суд надає перевагу вартості, встановленій у висновку від 26.06.2017 № 12/05/17 комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, оскільки такий є більш повним, так як визначає вартість майна станом на період розгляду справи та є доказом в розумінні ст.66 ЦПК України.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не зверталась до Львівської міської ради з приводу продажу їй 257/1000 частки нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) за адресою: АДРЕСА_1 належних Львівській міській ради, оскільки відчуження об'єктів комунальної власності здійснюється у порядку встановленому органом місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про приватизацію державного майна» та Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Відтак, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на придбання у власність частки іншого співвласника у спільному майні.

Вирішуючи спір, суд також бере до уваги правову позицію Верховного Суду України у справі №6-68цс14 від 17.07.2014р., згідно якої відповідно до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Отож, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є цілком обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Припинити право власності Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок,1, ідентифікаційний код: 04055896) на частку в розмірі 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151, 9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Виплатити за рахунок ОСОБА_1 Львівській міській раді грошову компенсацію за частку в розмірі 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151, 9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 1 070 751 (один мільйон сімдесят тисяч сімсот п'ятдесят одну) гривню.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_1) право власності на (частку в розмірі) 257/1000 нежитлових приміщень (першого поверху та підвалу) загальною площею 151, 9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.