Справа № 474/1048/17
Провадження № 6/474/58/17
УХВАЛА

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

21.12.17 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1, погодженого начальником відділу ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа, -

встановив:

21.12.2017р. до суду надійшло подання старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 (далі - державний виконавець), в якому останній, посилаючись на приписи ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, п. 5 ч. 1, ч. 4 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України, п. 8 ст. 19, п. 4 ст. 20 Закону України Про державну прикордонну службу України, п. п. 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення № 231 від 31.03.1995р., ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 (далі - боржник), ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, Миколаївська обл., Врадіївський р-н, с. Доброжанівка вул. Перемоги, 25, до виконання зобов'язань покладених на нього виконавчим документом № 211/4124/17, виданим 18.09.2017р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку т а не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.09.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 4 ст. 441 ЦПК України визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, проте 21.12.2017р. звернулася до суду із заявою, в якій підтримує вимоги подання та просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутност і учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідив матеріали подання державного виконавця судом встановлено наступне.

18.09.2017р. Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено судовий наказ за заявою ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Так, згідно вказаного судового наказу стягнено з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженця с. Доброжанівка Врадіївського району Миколаївської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь матері дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13.09.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

17.10.2017р. по вищевказаному судовому наказу державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54915354, згідно якої боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно та попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно довідки-розрахунку по сплаті аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, заборгованість за період з 13.09.2017р. по 01.12.2017р. становить 3 298 грн. 22 коп.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру № 4842 Регіонального сервісного центру в Миколаївській області Міністерства внутрішніх справ України від 30.11.2017р. № 31/14/2-3040 вбачається, що за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано автомобіль НОМЕР_3.

Згідно інформації наданої на електронні запити до ДПІ, ПФ України, Врадіївського РЦЗ встановлено, що інформація стосовно боржника в базі даних відсутня.

З інформаційної довідки № 98961743 від 29.09.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна слідує, що відносно субєкта ОСОБА_3 накладено вид обтяження арешт нерухомого майна та заборонено відчужувати все нерухоме майно боржника.

Відповідно до довідки Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.12.2017р. № 414/111-17 за ОСОБА_3 право власності та право оренди земельних ділянок в межах території Врадіївського району Миколаївської області станом на 01.01.2013 року, не зареєстровано.

Згідно витягу з Реєстру платників єдиного податку від 18.04.2017р. № 045, боржник ОСОБА_3 займається господарською діяльністю, згідно КВЕД Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами.

20.12.2017р. старшим державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника та направлено до поліції для виконання, сторонам виконавчого провадження для відома.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи . Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

При цьому суд вважає, що поняття ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі дії або бездіяльність боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо вжиття державним виконавцем усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення.

Зі змісту ст. 441 ЦПК України вбачається, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути заст осоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України заст осовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливост ями, визначеними цією ст аттею. Суд може пост ановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, наст строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Таким чином, за вимогами Закону України Про виконавче провадження та Інструкції з організації примусового виконання рішень (розділ 11), звернення до суду з вказаним поданням є правом, а не обов'язком державного виконавця.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.1994р. із змінами, у відповідності до ст. 6 якого передбачено декілька видів обмеження у виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасового відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов'язань.

З аналізу цих правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України, та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань.

Отже, враховуючи вимоги закону, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на під ставі яких суд в становлює наявні сть або відсутні сть об ставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших об ставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, підлягають доведенню державним виконавцем, оскільки згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України, дане подання розглядається негайно і лише за участі державного виконавця, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тягар доказування по якому покладається виключно на державного виконавця.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Однак суд зазначає, що матеріали подання не містять жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування ухилення боржника від виконання рішення суду, як і доказів, що останньому відомо про існування вказаного виконавчого провадження.

Таким чином, судом не встановлено доказів того, що боржник знає про виконавче провадження, та які примусові заходи державним виконавцем вживались до боржника з приводу ухилення від сплати боргу, чи оголошувалась особа у розшук та чи встановлено її місце перебування.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності у нього заборгованості є підставою для відмови у задоволенні вказаного подання.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353, 441 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 погодженого з начальником Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ф.Г. Сокол