УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ГоловуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за іпотекодержателем за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 31 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 2203/07/КИ-310, відповідно до умов якого позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 5 млн 269 тис. доларів США, зі сплатою за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту 16 % річних, з кінцевим терміном повернення до 30 серпня 2022 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,4 кв. м, житловою площею 43,7 кв. м; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 52,2 кв. м; квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 135,8 кв. м, житловою площею 90,8 кв. м.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалось на те, що ОСОБА_6 зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії від 31 серпня 2007 року № 2203/07/КИ-310 належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла загальна заборгованість у розмірі 81 025 432 грн 78 коп., у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,4 кв. м, житловою площею 43,7 кв. м, вартістю 1 млн 553 тис. грн.; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 52,2 кв. м, вартістю 2 млн 138 тис. грн; квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 135,8 кв. м, житловою площею 90,8 кв. м, вартістю 3 млн 399 тис. грн, які на праві власності належать ОСОБА_6, шляхом визнання за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права власності з метою погашення перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості ОСОБА_6 за договором про відкриття кредитної лінії № 2203/07/КИ-310 від 31 серпня 2007 року у розмірі 81 025 432 грн 78 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 42 058 295 грн 96 коп.; заборгованість за відмотками за користування кредитом - 20 823 529 грн 46 коп., пеня - 18 143 607 грн 36 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, районний суд з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, а тому наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на нього.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи 31 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 2203/07/КИ-310 на суму 5 269 000,00 доларів США, строком до 30 серпня 2022 року, із подальшими змінами та доповненнями.

Також 31 серпня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира має загальну площу 59,4 кв. м, і складається з трьох жилих кімнат, жилою площею 43,7 кв. м; квартиру АДРЕСА_2. Зазначена квартира має загальну площу 71,5 кв. м, і складається з трьох жилих кімнат, жилою площею 52,2 кв. м; квартиру АДРЕСА_3. Зазначена квартира має загальну площу 135,8 кв. м, і складається з двох жилих кімнат, жилою площею 90,8 кв. м.

Згідно з п. 2 іпотечного договору, зазначені квартири передаються в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих ОСОБА_6 за кредитним договором № 2203/07/КИ-310 від 31 серпня 2007 року на суму 5 269 000,00 доларів США строком до 30 серпня 2022 року, а також процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 14 % річних, а також комісійної винагороди за основним зобов'язанням, неустойки за цим договором або за основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. У випадку зміни сторонами основного зобов'язання, в тому числі процентної ставки за користування кредитними ресурсами, іпотекодавець зобов'язується невідкладно укласти з іпотекодержателем відповідну додаткову угоду до цього договору.

Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує належним чином, що призвело до утворення заборгованості зі сплати основного зобов'язання, нарахованих процентів та штрафних санкцій.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 11 іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (п.11.1); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцем виключно в судовому порядку (п. 11.2); згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п.п. 11.3.1 та 11.3.2 цього пункту договору (п. 11.3).

Згідно п. 11.3.1 Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або відповідно до п. 11.3.2 договору, продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Доводи касаційної скарги, що позивачем не надано доказів виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року, яким було задоволено частково позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме: в рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 2203/07/КИ-310 від 31 серпня 2007 року, що станом на 22 листопада 2012 року складає 93 907 720,77 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,27 кв. м, житловою площею 43,7 кв. м; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 70,4 кв. м, житловою площею 52,2 кв. м; квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 135,8 кв. м, житловою площею 90,8 кв. м; які на праві власності належать ОСОБА_6 шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Кримське регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» права на продаж будь-якій особі-покупцеві зазначених квартир за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з наданням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Кримське регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу та рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року, яким рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року в частині задоволення позову про надання права вчиняти дії, отримувати документи необхідні для укладення договору купівлі-продажу та виселення, а також в частині розподілу судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, а саме: надати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» право вчиняти будь-які дії та отримувати будь-які документи, необхідні для укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки в тому числі: право отримати в Першій Київській державній нотаріальній конторі дублікат договору купівлі-продажу від 11 червня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11-1251, посвідченого державним нотаріусом Київською державної нотаріальної контори Барановою Т.І., та отримати дублікат договору купівлі-продажу від 11 червня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11-1254, посвідченого державним нотаріусом Київською державної нотаріальної контори Барановою Т.І., право отримати в Київській міській державній адміністрації дублікат Свідоцтва про право власності на квартиру від 29 жовтня 2001 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації; право отримати у відповідних установах, організаціях, підприємствах незалежно від форми власності та підпорядкування чи органів нотаріату технічні паспорти на квартири, які є предметом іпотеки; право отримати в органах Державної реєстрації прав, нотаріуса Витяг з Державного реєстру прав на предмет іпотеки; право подавати від імені ОСОБА_6 в органи Державної реєстрації прав, нотаріусу документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на квартири, що входять до складу предмету іпотеки, згідно отриманих дублікатів правовстановлюючих документів та отримувати останні, також подавати відповідні заяви, документи та отримувати інші документи від імені іпотекодавця, які пов'язані з оформленням права власності; право здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету іпотеки; право Банку на отримання довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у предметі іпотеки осіб; виселити всіх зареєстрованих осіб у предметі іпотеки, які в свою чергу залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року, не можуть бути підставою для задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Так, на виконання зазначеного рішення позивачем здійснювались заходи щодо отримання дублікатів правовстановлюючих документів, але відповіддю Першої Київської державної нотаріальної контори від 09 грудня 2013 року було відмовлено у їх видачі. У результаті чого, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про зміну способу виконання рішення від 05 серпня 2013 року. Однак судом було постановлено ухвалу від 14 листопада 2014 року про відмову у її задоволенні за її безпідставності. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року скасовано зазначену вище ухвалу та постановлено нову, якою відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення на тій підставі, що предмет іпотеки був реконструйований, не відповідає характеристикам зазначених в іпотечному договорі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року та залишено в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року. Постановляючи зазначену ухвалу суд касаційної інстанції виходив з того, що зміна способу виконання рішення зі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на визнання права власності на предмет іпотеки фактично змінює ухвалене по суті рішення, що є недопустимим та суперечить вимогам 373 ЦПК України.

Таким чином виконання зазначених судових рішень є неможливим, а тому позивач мав право на звернення до суду з указаним позовом.

Крім того, заборгованість за кредитним договором з метою погашення якої ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з даним позовом є відмінною від тієї, що була підставою для ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року.

Також не є підставою для скасування оскаржуваних рішень здійснення реконструкції іпотечного майна, оскільки відповідно до п. 8.1.8 іпотечного договору, іпотекодавець зобов'язався не здійснювати реконструкції (переобладнання, перебудови) предмету іпотеки без письмового дозволу іпотекодержателя.

Долучені до матеріалів справи звіти про незалежну оцінку майна проведених ПП «Аналітичне Бюро Інновацій та Консалтингу» від 20 квітня 2015 року відповідачем не оскаржувалось та заперечень щодо непогодження із вартістю нерухомого майна від відповідача не надходило.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова С.О. Карпенко А.О. Леванчук А.В. Маляренко