АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/5267/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Бородянської районної державної адміністрації в Київській області про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Бородянської районної державної адміністрації в Київській області про визначення місця проживання дитини.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з нею із посиланням на відсутність спору. Сторони по справі проживають окремо, між ними є спір щодо місця проживання їх дитини. Суд також безпідставно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Факт добровільної участі батька в утриманні дитини не позбавляє ОСОБА_2 права вимоги на стягнення аліментів в судовому порядку.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що заперечує проти позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з нею.

Представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, враховуючи інтереси дитини.

Представник Органу опіки та піклування Бородянської районної державної адміністрації в Київській області у вирішенні апеляційної скарги ОСОБА_2 покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 грудня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відділом РАГСу Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а. с. 21-22, т. 1).

23 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею; стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією. В обґрунтування прозову зазначила, що після розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_5 проживає разом з нею. Між нею та відповідачем ОСОБА_3 існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Зазначила, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним. Зазначив, що він постійно піклується про сина, але відповідачка ОСОБА_2 перешкоджає у спілкуванні з ним Проживання сина разом з матір'ю та вітчимом негативно впливає на розвиток дитини.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3, виходячи з того, що між сторонами спір щодо місця проживання дитини відсутній, а є спір щодо часу та днів спілкування батька дитини, дідуся, і бабусі. Суд вважав необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, оскільки останній щомісячно здійснює переказ грошових коштів в розмірі ј частини заробітної плати на картковий рахунок ОСОБА_2 Також ОСОБА_3 купує синові дитячий одяг, продукти харчування, ліки та медичні препарати, що не спростовано ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до положень вказаної норми, суд вирішує спір щодо місця проживання малолітньої дитини, якщо батьки не дійшли згоди щодо її місця проживання.

Суд дійшов помилкового висновку, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. Про наявність такого спору свідчить подання зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з ним. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 також підтвердив, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини разом з нею.

Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як вбачається з матеріалів справи, після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з матір'ю.

Як вбачається з складеного 11 серпня 2016 року Органом опіки та піклування Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації висновку малолітній ОСОБА_3 має реєстрацію та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 Батько дитини - ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до акту обстеження умов проживання працівниками Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, за адресою: АДРЕСА_2, встановлено, що для виховання та розвитку дитини створені задовільні умови для проживання. Квартира 2-х кімнатна, загальна площа - 45.25 м. кв., житлова - 28.7 м. кв. В квартирі прибрано, кімнати обладнані всім необхідним.

Відповідно до акту обстеження умов проживання працівниками Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації встановлено що за місцем проживання батька дитині облаштоване окреме спальне місце, виокремлено місце для збереження речей повсякденного вжитку.

Взаємини між мамою та сином доброзичливі, ґрунтуються на взаємоповазі, зауважень щодо виховання дитини не має. Розвиток та харчування дитини повноцінні. ОСОБА_2 працює викладачем в Київському енергетичному коледжі, позитивно характеризується, має відповідний дохід. ОСОБА_3 працює слюсарем з ремонту автомобілів у ФОП ОСОБА_6, має відповідний дохід, позитивно характеризується.

При спілкування з малолітнім ОСОБА_3 встановлено, що він любить обох батьків та хоче проживати з мамою.

За висновком психологічного обстеження, який зроблений спеціалістами Київського міського центру дитини, малолітній ОСОБА_3 має емоційну прихильність до матері, виявляє до неї позитивне ставлення. Поруч з нею дитина впевнена в майбутньому та спокійна, простежується бажання хлопчика бути поруч з нею.

Враховуючи вищезазначені факти, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації від 03 серпня 2016 року, орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю (а. с. 127-129, т. 1).

Служба у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області надала свій висновок від 29 листопада 2016 року, відповідно до якого зазначила про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком (а.с. 153, т. 1).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 надав висновок за результатами психологічного дослідження від 05 грудня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_7, відповідно до якого суворість виховних підходів ОСОБА_2 має психотравмуючий вплив для дитини та його розвитку. ОСОБА_3 за своїми індивідуально-психологічними особливостями та характером контакту з дитиною, здатен забезпечити найкращі інтереси дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 при визначенні місця його проживання, з урахуванням динаміки потреб дитини та в залежності від його віку (а .с. 180-218, т. 1).

Разом з тим, висновок Служби у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області та висновок за результатами психологічного дослідження від 05 грудня 2016 року, складений ФОП ОСОБА_7, були складені без отримання пояснень ОСОБА_2 та без урахування думки дитини.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виключних обставин, за яких місце проживання дитини не можна визначити з матір'ю ОСОБА_2

Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_8 щодо визначення місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю.

Колегія суддів також не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 добровільно надає матеріальну допомогу ОСОБА_2 на утримання сина, а також несе додаткові витрати.

Разом з тим, добровільна участь одного з батьків у утриманні дитини не позбавляє права іншого з батьків, з яким проживає дитина, звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів та не може бути підставою для відмови в задоволенні судом таких вимог.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 працевлаштований офіційно та має регулярний дохід.

Враховуючи майновий стан відповідача, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи вищевикладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору за подання позовної заяви та 606,32 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1157,52 грн.. Крім цього з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 551, 20 грн.

В частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржене та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1157,52 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді