ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М.,позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: відділ опіки та піклування служби у справах дітей та сім'ї Фастівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2017 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.04.2001 року між ними був зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5. Спільне подружнє життя не склалося, шлюб між сторонами з ініціативи відповідача розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду від 06.02.2009 року. Фактично шлюбні відносини припинено з серпня 2008 року, сторони проживають окремо, дитина проживає з матір'ю. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою. Відповідач весь час після розлучення зовсім не цікавився життям сина, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Позивач вказує, що дитині вже 15 років, він не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів,оскільки за всі роки жодного разу його не бачив. На даний час дитина проживає з позивачкою, її старшою донькою та матір'ю в трикімнатній квартирі, де дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення.Також позивач вказує, що дитина потрапила до лікарні з діагнозом гостре порушення мозкового кровообігу по гемороїдальному типу та йому була проведена операція, яка коштувала 100 000 грн. Позивач зверталася до відповідача із проханням надати грошову допомогу, проте відповідач ніякої допомоги не надав, дитину у лікарні не провідував, що призвело до того, що син має велику образу на батька та не бажає з ним спілкуватись. Позивач вимушена працювати закордоном для того, щоб забезпечити належний рівень життя та лікування сину, неодноразово зверталася до відповідача з вимогами надати можливість вивести сина на медичне обстеження за кордон, але відповідач чинить перешкоди та висуває вимоги про зняття реєстрації місця проживання дитини у будинку відповідача.

Виходячи з викладеного позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно їх сина.

Позивач та його представник в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним, просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлений вчасно та належним чином. Надав суду письмові заперечення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що посилання позивача на те, що з часу розірвання шлюбу він перестав цікавиться розвитком дитини та ніякої допомоги по його утриманню та належному вихованні не надає є лише припущенням, які не містять ніякого підґрунтя. Вказує, що він надсилає грошові кошти на адресу позивача згідно виконавчого провадження в сумі 400 грн. щомісяця, а іноді і більше. Крім того, враховуючи його турботу та бажання підтримувати дитину в тому обсязі, який він може надати, його відсутність за місцем проживання дитини та неможливість приймати активну участь у його вихованні, не може бути підставою щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, вказувала на доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, третьої особи, покази неповнолітнього ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ), встановив наступне.

Судом встановлено, що 16.03.2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.07.2010 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського МРУЮ Київської області. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 було відновлено прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 23).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області 19 листопада 2001 року народився ОСОБА_5, батьками дитини є ОСОБА_4та ОСОБА_1(а.с.14).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської областівід 05.01.2017 року, ОСОБА_1зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1з 22.06.2011 року по даний час (а.с.16).

Відповідно до акта проживання б/н, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом зі своєю матір'ю по АДРЕСА_1. Батько, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за даною адресою не з'являється, дитину не відвідує (а.с. 12).

Згідно акта проживання б/н, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_4, який є домовласником помешканням, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Відповідно до характеристики, яка видана Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 1 м. Фастова, ОСОБА_5 навчається в ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 з першого класу. За період навчання показав себе старанним і наполегливим учнем, дуже вихований, спокійний хлопець, активний у громадській роботі. Мати постійно цікавиться навчанням та життям сина. Батько з сім'єю не проживає, вихованням сина не займається зовсім (а.с. 11).

Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради № 202 від 05.05.2017 року, вирішено надати висновок до Фастівського міськрайонного суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до Висновку №06-23/1895 від 05.05.2017 року Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради,комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,

відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-10).

Зі змісту висновку вбачається, що позивачка зверталась щодо захисту своїх житлових прав та житлових прав дітей та насильства з боку чоловіка, їй було рекомендовано питання усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, відшкодування додаткових втрат на дитину вирішувати в судовому порядку та звернутись до Фастівського МРВ ГУ МВС України в Київській областіз питань неправомірних дій колишнього чоловіка (а.с. 9-10).

08.05.2011 року Начальником Фастівського МВ ГУМВС України в Київській області винесена постанова № 1089 про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою гр. ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій колишнього чоловіка гр. ОСОБА_4 щодо не допущення її до будинку по АДРЕСА_3 (а.с. 17).

Згідно виписки із № 11818/104965/1731/1221 КЗКОР «Київська обласна клінічна лікарня» малолітньому ОСОБА_5 встановлено діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу. Спонтанний субарахноїдальний крововилив. Мішотчата аневризма передньої з'єднувальної артерії (а.с. 29).

Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується медичними документами в матеріалах справи (а.с. 24-30), неповнолітній ОСОБА_5 переніс операцію через гостре порушення мозкового кровообігу по гемороїдальному типу.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що батько до нього байдужий, коли він перебував у лікарні не відвідував його, грошової допомоги не надає, сплачує тільки аліменти, а його забезпечує мати та бабуся. Крім того, ОСОБА_5 вказав, що востаннє бачив батька, ще коли вони проживали разом всією сім'єю, будь-яких спроб побачитись з ним ані батько, ані його родичі не вчиняють, коли він сам телефонував батькові - той або не брав трубку, або казав, що не має часу для спілкування, тобто виявляє повну байдужість. ОСОБА_5 висловив власну та чітку позицію, що не бажає мати будь-яке відношення до батька, просив позбавити його батьківських прав відносно нього.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок № 06-23/1895 від 05.05.2017 року Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр.ОСОБА_4, оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини.

Крім того, су враховує, що позбавлення батьківських прав є способом, перш за все, захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов'язане з питанням захисту прав та інтересів дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.60 ч.3 ЦПК України відповідачем не надано доказів, які б свідчили про належне виконання ним його батьківських обов'язків відносно сина, відсутність вини відповідача у їх невиконанні.

Твердження відповідача щодо наявності в нього бажання виконувати батьківські обов'язки, суд оцінює критично, оскільки ці доводи не підтверджені будь-якими доказами, навпроти, судом достовірно встановлено, що батько з дитиною не спілкується вже дуже тривалий час, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. Бажання налагодити стосунки з сином, здійснювати належне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно синаможе слугувати лише підставою для можливості поновлення відповідачем своїх батьківських прав в майбутньому, за наявності на це підстав. Більш того, відповідач, заперечуючи проти позову, жодного разу не з'явився до суду для висвітлення власної позиції, з метою недопущення позбавлення його батьківських прав, що можна розцінювати як байдужість до вирішення спірного питання.

Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідач по справі вихованням своєї дитини не займається і ухиляється від своїх обов'язків по його утриманню та вихованню, не спілкується з ним і не проявляє турботи, враховуючи власну думку неповнолітнього ОСОБА_5, тому ОСОБА_4 повинен бути позбавлений батьківських прав відносно своєї дитини.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 150, 152, 155, 164, 165, 167,170 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити батьківських прав громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повний текст рішення виготовлений 11 серпня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова