Справа №490/3555/16-ц 10.04.2017 10.04.2017 10.04.2017
Провадження №22-ц/784/828/17
Справа № 490/3555/16-ц
Провадження № 22ц/784/828/17 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Рішення

Іменем України

10 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2017 року, ухвалене за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

06 квітня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування.

Позивач вказував, що 24 квітня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_3 укладено договір банківського обслуговування (далі Договір), за умовами якого останній отримав грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 17 000 грн., зі сплатою відсотків за користування ним, комісій у розмірі та в порядку передбаченими умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Посилаючись на вказані обставини та те, що ОСОБА_3 не виконує свої зобовязання за Договором щодо повернення кредиту неналежним чином, 15 липня 2014 року припинив підприємницьку діяльність, Банк просив стягнути заборгованість за договором станом на 01 квітня 2016 року у розмірі 74 086 грн. 67 коп., з яких: 17 000 грн. - заборгованість за кредитом, 23 258 грон. 07 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 731 грн. - заборгованість по комісії та 29 097 грн. 60 коп. пені.

Заперечуючи проти позову в частині стягнення відсотків, комісій та пені, відповідач посилався на те, що умови та правила надання банківських послуг він не підписував, тому, на його думку, їх не можна вважати складовою частиною Договору.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 17 000 грн. заборгованості за кредитом, 23 258 грн. 07 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 20 000 пені та 1 378 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості по процентам і пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Банку в цій частині позову, а також змінити рішення в частині перерозподілу судових витрат.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на безпідставність та необґрунтованість її доводів.

-2- Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, дослідивши матеріли справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості по кредиту, процентам, пені, суд першої інстанції виходив з того, що умови надання кредиту в частині процентів за користування кредитом та пені сторонами погоджені, тому вважав ці вимоги обґрунтованими. Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважав наявними підстави для зменшення неустойки до 20 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення комісії, суд виходив з того, що комісія з обслуговування кредиту є супутньою послугою, а тому її нарахування є незаконним. І в цій частині рішення суду не оскаржувалось, тому, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, не було предметом апеляційного перегляду.

Колегія суддів погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи (крім визначеного судом розміру заборгованості по процентам) вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Згідно положень статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обовязки сторін, повязані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами кредитного договору є предмет, сума кредиту, строк повернення, розмір відсотків та належна форма укладення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 укладено договір банківського обслуговування, за умовами якого останній отримав грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 17 000 грн., зі сплатою відсотків за користування ним, комісій у розмірі та в порядку передбаченими умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку. Згідно з довідкою про розмір установлених кредитних лімітів, 26 квітня 2013 року позичальнику було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн., в подальшому банком збільшено розмір кредитного ліміту до 6 000 грн. 20 травня 2013 року, до 8 000 грн. 27 травня 2013 року, 13 000 грн. 04 червня 2013 року та 17 000 грн. з 19 червня 2013 року.

Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком від відповідача підписаного 24 квітня 2013 року підтвердження про приєднання до умов договору, яким є заява - анкета клієнта. Із заяви анкети слідує, що відповідач ознайомився, був згоден та зобовязався виконувати умови, що викладені в ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надання банківських послуг, ОСОБА_6 і згоден, що дана заява разом з Умовами та ОСОБА_5 надання банківських послуг, та Тарифами банку складають договір банківського обслуговування.

-3-

Як вбачається з витягу з особового рахунку позичальника, починаючи з квітня 2013 року позичальник постійно використовував кредитні кошти за допомогою карткового рахунку, проводив також часткове погашення заборгованості, у тому числі процентів та комісій, а останнє погашення було ним здійснено 04 листопада 2013 року.

Відповідач суду не наводив заперечення щодо відкриття ним карткового рахунку та використання за його допомогою кредитних коштів.

15 липня 2014 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичної особипідприємця ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У звязку з тим, висновок суду першої інстанції про те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльностіфізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, є вірним. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-125цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як встановлено судом позичальник має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17 000 грн., а тому його висновок про те, що ця заборгованість підлягає стягненню за рішенням суду, є вірним.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що він не був ознайомленим та не підписував ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надання банківський послуг, а також тарифи банку, а тому, на його думку, надані позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною Договору.

Між тим, такі заперечення відповідача є безпідставними.

Так, як слідує з вищезазначеної заяви, відповідач своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений з Умовами та ОСОБА_5 надання банківський послуг, а також Тарифами банку, умови яких зобовязався виконувати. Вказана заява містить дані про те, що відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до договору, так і шляхом обміну інформації /узгодження про банківське обслуговування з клієнтом через web-сайт банка (www.pb.ua. або інший Інтернет SMS- ресурс, указаний банком).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, відповідач, підписавши 24 квітня 2013 року заяву про приєднання до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», приєднався та погодився з Умовами, Тарифами банку, текст яких був розміщений на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Крім того, відповідачем не оспорюється факт підписання заяви-анкети на відкриття рахунку та факт укладення та підписання ним даного правочину.

При цьому, колегія суддів вважає, що не спростовують наданих позивачем ОСОБА_4 та правил банківських послуг додані відповідачем до апеляційної скарги витяг з ОСОБА_4 та Привал надання банківських послуг, тарифи розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки зі змісту останніх слідує, що вони були діючими на час звернення позивача з апеляційною скаргою (лютий 2017 року), а не на час вчинення договору. Іншого матеріали справи не містять.

-4-

Враховуючи вказані обставини, на думку колегії суддів, під час укладання договору банківського обслуговування відповідач ознайомився в письмовому вигляді з текстом та умовами кредитування, власноручно підписавши про це в анкеті - заяві. Крім того, інформація щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надання банківських послуг, а також тарифів банку знаходилась у вільному доступі у мережі Інтернет, та відповідач мав можливість ознайомитися, та зобовязався виконувати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надання банківських послуг. Доказів щодо недоступності такої інформації банку відповідачем не надано. За такого, за обставинами встановленими у даній справі, не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-240цс14.

З огляду на викладене, у суду були підстави для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом та пені.

Порядок розрахунку та відповідальність сторін передбачено Розділами 3.18.4, 3.18.5 ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг, за яким проводилось нарахування відсотків та пені, діючих на час підписання заяви анкети відповідача.

Так, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка) (п. 3.18.4.1).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі «період, в який дебетове сальдо підлягає обнуління»), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.1 ОСОБА_4)

При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуління, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуління, клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуління. (п. 3.18.4.1.2)

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуління, починаючи з 91 дня після дати закінчення періоду, в якій дебетове сальдо підлягало обнуління, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта з погашення заборгованості порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобовязання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно п. 3.18.5.1 при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п.3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пені, (у % річних) від простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3 (0,1315%) від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до наданого представником позивача під час розгляду справи судом першої інстанції та наявного в матеріалах справи розрахунку, на підтвердження заборгованості за кредитним договором, станом на 01 квітня 2016 року утворилося 17 000 грн. заборгованість по кредиту, 21 610 грн. 95 коп. - зі сплати відсотків, 28 654 грн. 36 коп. - пені за прострочку виконання грошового зобовязання.

Колегія суддів виходить із даного розрахунку заборгованості, оскільки він відповідає вищевикладеним умовам укладеного договору.

-5-

Між тим, суд першої інстанції визначаючи розмір загальної заборгованості та заборгованості по процентам не звернув належної уваги на ОСОБА_4 та правила надання банківських послуг та не перевірив його відповідність наданому позивачем під час розгляду справи розрахунку заборгованості. Тому, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентам і пені підлягає зміні, з викладенням його резолютивної частини в іншій редакції.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що судом першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшено неустойку (пеню) до 20 000 грн., з чим також погодився позивач.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачем за подачу позову до суду першої інстанції сплачено 1 378 грн., тому з відповідача на його користь підлягало стягненню 1 088 грн. 62 коп., що відповідає 79 % задоволених позовних вимог. Відповідачем за подачу апеляційної скарги сплачено 1 515 грн. 80 коп., тому з позивача на його користь підлягало стягненню 57 грн. 75 коп., що відповідає 3, 81 % задоволених вимог. Отже, шляхом взаємозаліку з відповідача на користь позивача підлягає сплаті 1 030 грн. 87 коп. (1 088 грон. 62 коп. 57 грн. 75 коп.).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2017 року змінити в частині задоволених позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентам і пені, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 58 610 (пятдесят вісім тисяч шістсот десять) грн. 95 коп. заборгованості за договором банківського обслуговування, укладеним 24 квітня 2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 щодо отримання кредитного ліміту на поточний рахунок, з яких: 17 000 грн.00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 21 610 грн. 95 коп. по процентам за користування кредитними коштами, 20 000 - пені.

Змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1 030 грн. 87 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_6