У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Романюка Я.М.,
суддів:Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,
Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області про відшкодування моральної шкоди за заявою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області про перегляд судових рішень,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 11 лютого 1989 року по 30 листопада 2005 року вона працювала на робочих професіях в закритому акціонерному товаристві «Білокаменські вогнетриви» (далі - ЗАТ «Білокаменські вогнетриви»), під час праці в шкідливих умовах виробництва отримала професійне захворювання: коніотуберкульоз: силікоз, вузлова форма (2/1 р/р). Відповідно до висновку МСЕК від 09 листопада 2004 року ОСОБА_6 вперше встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, а згідно з виписки з акту огляду МСЕК від 25 серпня 2005 року їй встановлено 50 % стійкої втрати професійної працездатності.

Позивачка зазначала, що їй завдана моральна шкода, на відшкодування якої просила стягнути 20 000 грн. з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області (далі - Фонд) відповідно до норм Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_6 7 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням при виконанні трудових обов'язків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду.

У поданій до Верховного Суду України заяві Фонд просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини восьмої статті 36 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.

Під час розгляду справи, перевіривши наведені в заяві доводи, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про необхідність звернення до Пленуму Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, з огляду на таке.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснюється, зокрема, прийнятим відповідно до цих Основ Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Із 1 січня 2015 року цей Закон діє в новій редакції та з новою назвою - Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Норми вказаного Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) в редакції, чинній із моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України № 717-V від 23 лютого 2007 року, передбачали, що:

- відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1 Закону);

- у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону);

- за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28 Закону)

- моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34 Закону).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 статті 77 Закону України № 3235-IV від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2006 та 2007 роки дію вказаних вище норм Закону № 1105-XIV, які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Законом України № 717-V від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, в Закон № 1105-XIV внесені зміни таким чином, що були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Згодом, Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» було викладено в новій редакції Закон № 1105-XIV, в тому числі було змінено назву вказаного Закону на «Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Зазначений Закон № 1105-XIV у новій редакції з назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 цього Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

При цьому, згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/v001p710-97>13 травня 1997 року № 1-зп <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/v001p710-97>, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/v001p710-99>, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001 <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/v003p710-01>, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Під час розгляду справи у колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України виник сумнів щодо відповідності Конституції України частини восьмої статті 36 цього Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.

Зазначені положення частини восьмої статті 36 Закону № 77-VIII, а саме, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, на думку колегії суддів містить вказівку на зворотну дію у часі на невизначений період зазначеного положення, що суперечить змісту частини першої статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Наведене вище зумовило необхідність звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності положень частини восьмої статті 36 цього Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.

Керуючись частиною третьою статті 8 ЦПК України Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо відповідності окремих положень частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції цього Закону від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, а саме сполучення слів «незалежно від часу настання страхового випадку», частині першій статті 58 Конституції України.

Головуючий Я.М. Романюк

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко