Справа № 347/671/17
Провадження № 22-ц/779/1300/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б. В.
Суддя-доповідач Горейко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника апелянта Рокетської С.В., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 09 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.10.2012 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань відповідно до умов кредитного договору, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 28.02.2017 року становить 17 518,95 грн. та складається з наступного: 398,99 грн. - заборгованість за кредитом, 12 354,53 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 455 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 810,43 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Косівського районного суду від 09 червня 2017 року в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено за спливом строку позовної давності.

На вказане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушенням судом норм процесуального і матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, апелянт не погоджується із висновком суду про те, що банком пропущено загальний строк позовної давності з таких підстав. Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд не визначився з початком перебігу строку позовної давності, оскільки не звернув увагу на те, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість частинами (періодичними щомісячними платежами), тому перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося порушення зобов'язання.

Апелянт вказує на те, що судом не враховано дії відповідача, якими було перервано строк позовної давності, а саме: остання проплата по кредитному договору проведена 12.06.2014 року у розмірі 95 грн.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до п.1.1.7.31. Умов, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом та неустойки до 50 років.

Також апелянт зауважує, що суд не врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 19 березня 2014 року №6-14цс14, від 7 жовтня 2015 року №6-1295цс15, оскільки строк дії картки до березня 2016 року і його не було спростовано відповідачем, тому перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що згідно договору № б/н від 15.10.2012 року (а.с.6-7) ОСОБА_3 отримав кредит в позивача у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком кредитний договір, про що мається його підпис в Анкеті-заяві.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

За даними роздруківок SMS-повідомлень (а. с. 160, 161) ОСОБА_4 повідомлявся банком 15 серпня 2014 року про підняття відсоткової ставки за користування кредитом з 01.09.2014 на 2,9% в місяць, що становить 36,8% річних, та 15 березня 2015 року про підняття відсоткової ставки за користування кредитом з 01.04.2015 на 3,6% в місяць, яка складає 43,2% річних.

Згідно розрахунку заборгованості (а. с. 4, 5) саме з наведених дат проводилось нарахування відсотків за користування кредитом у вказаному розмірі і позивач не надав суду доказів, що він повідомляв банк про незгоду зі змінами, а тому в силу положень п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг вважається, що відповідач прийняв нові умови.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Правил користування платіжною карткою позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п.2.1.17.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним договором з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф обліковується на окремому рахунку і підлягає оплаті в першу чергу.

В силу дії ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем кредитних зобов'язань, станом на 28.02.2017 року за ОСОБА_3 рахується заборгованість в сумі 17 518,95 грн., яка складається з заборгованості: 398,99 грн. - тіла кредиту, 12354,53 грн. - процентів за користування кредитом; 3 455 грн. - пені та комісії; а також штраф в розмірі: 500 грн. (фіксована частина); 810,43 грн. (процентна складова), що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 4-5). Даний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Однак, погодитись з висновком суду не можна, оскільки такий не узгоджується з нормами матеріального права, які урегульовують питання позовної давності, а саме, ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, та не відповідає встановленим обставинам справи.

В силу дії ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд не визначився з початком перебігу строку позовної давності, оскільки не звернув увагу на те, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість частинами (періодичними щомісячними платежами), тому перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося порушення зобов'язання.

Згідно виписки по картрахунку ОСОБА_3 (а. с. 197-202) 12.06.2014 року банком було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості з кредитної картки в розмірі 95 грн. А тому посилання апелянта на переривання відповідачем позовної давності внесенням 12.06.2014 року платежу у розмірі 95 грн. колегія суддів розцінює критично, оскільки вказана банківська операція не проведена безпосередньо відповідачем і з його волі. Відтак наведена обставина не може бути підставою для переривання перебігу строку позовної давності в розумінні ст.264 ЦК України.

За приписами ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. До такого висновку зводиться правова позиція Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14 .

З матеріалів справи вбачається (а. с. 162), що строк дії кредитної картки ОСОБА_3 встановлений до березня 2016 року.

За даними виписки по рахунку за кредитною карткою (а. с. 197-202) ОСОБА_3 останній раз розраховувався кредитною карткою 12.01.2016 року, що підтверджує, що станом на січень місяць 2016 року кредитна карта ОСОБА_3 була діючою.

Згідно відмітки на позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом 11 квітня 2017 року. З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в межах строку позовної давності з 11.04. 2014 по 11.04. 2017 роки, що за даними розрахунку заборгованості за договором становить 13 818,59 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 398,99 грн., процентів за користування кредитом в сумі 12 285,38 грн. (12354,53 - 69,15 (грн.)), виходячи з такого розрахунку: від суми загальної заборгованості за процентами (накопичувальним шляхом) станом на 28.02.2017 року в розмірі 12 354,53 грн. (колонка 12) відмінусувати суму нарахованих процентів на поточну заборгованість за кредитним договором (колонка 9) та нарахованих процентів на прострочену заборгованість за кредитним договором (колонка 10) станом на 09.04.2014 року в розмірі 69,15 грн. (24,52+44,63 (грн.)); та штрафу в сумі 1 134,22 грн., який складається з 500 грн. фіксованої частини і 634,22 грн. процентної складової від суми заборгованості ((398,99+12285,38) х 5%).

В стягненні з відповідача 3 455 грн. пені та комісії (колонка14) слід відмовити, виходячи з наступного.

За даними Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 7) передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, а також штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, тобто у випадку неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором передбачено подвійну відповідальність, що свідчить про недотримання позивачем положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, згідно якої цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За умовами Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.7) передбачено нарахування щомісячної комісії за кредитне обслуговування карти в розмірі 15 грн., однак як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, позивач провів нарахування пені та комісії в одній колонці, не визначивши конкретної суми заборгованої комісії.

У зв'язку з наведеним в стягненні пені та комісії в розмірі 3455 грн. слід відмовити.

Оскільки оскаржуване рішення Косівського районного суду від 09 червня 2017 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, судом зроблено неправильний висновок про пропуск позивачем строку позовної давності та застосування наслідків пропуску позовної давності, то відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

В силу ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору за подання позову в розмірі 1600 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1760 грн., а всього 3360 грн.

Враховуючи наведене, відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ч.5, 264 ч.1, 526, 527 ч.1, 530, 549 ч.2, 3; 612, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України, ст. ст. 59, 60, 88, 303 ЦПК України, керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 09 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15.10.2012 року у розмірі 13818 грн. 55 коп., з яких: 398,99 грн. заборгованість за кредитом, 12285,38 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1134,22 грн. штраф, та 3360 грн. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко