Справа № 209/4034/16-ц
Провадження № 2/209/178/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ реєстрації Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщення в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку по квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку по квартирі.

На обґрунтування позову зазначила, що з 05 грудня 1987 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Їх сімя постійно проживала у квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпродзержинськ (Кам'янське), АДРЕСА_2, яка складається із двох житлових кімнат, загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,52 кв.м. Вказана квартира була виділена їх родині у 1988 році на склад сімї із трьох осіб в порядку поліпшення житлових умов. 06 січня 1989 року вони зареєструвалися у спірній квартирі. Сімейне життя з відповідачем було складним, він зловживав спиртними напоями, безвідповідально ставився до потреб сімї, протиправно поводив себе по відношенню до неї. Тому у 1996 році вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу і рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 жовтня 1996 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відносини між нею та відповідачем поліпшилися і вони намагалися зберегти сімю, не зважаючи на те, що відповідач протягом їх спільного сімейного життя неодноразово її зраджував, жив з іншими жінками по декілька місяців, а потім повертався до сімї. У січні 2010 року відповідач знову пішов проживати до іншої жінки. Залишаючи квартиру, він забрав свої особисті речі, документи, необхідні йому спільні предмети побуту, а також придбаний у шлюбі автомобіль. З 2010 року відповідач до квартири АДРЕСА_3 не повертався, не приймав участі в утриманні квартири та в оплаті житлово-комунальних послуг, але до теперішнього часу залишається зареєстрованим у квартирі. 04 жовтня 2016 року Дніпровським районним у м. Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 57 було зареєстровано розірвання шлюбу між нею та відповідачем ОСОБА_5 За останні чотири роки вона спілкувалася з відповідачем один раз, коли передавала свідоцтво про шлюб та рішення суду про розірвання шлюбу. При зустрічі вона просила відповідача знятися з реєстраційного обліку по спірній квартирі, оскільки вона з сином ОСОБА_3, який є інвалідом третьої групи з дитинства, не можуть сплачувати комунальні послуги в повному обсязі з урахуванням реєстрації в квартирі відповідача. Проте, відповідач відмовився добровільно знятися з реєстрації через відсутність в нього часу та бажання займатися цим питанням. Вони з сином ніколи не чинили перешкод відповідачу у проживанні та користуванні спірною квартирою. Крім того, вони з сином не можуть приватизувати квартиру, так як у житловому приміщенні зареєстрований колишній член їх сімї - відповідач ОСОБА_5, який тривалий час не проживає у квартирі. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом про непроживання від 06 жовтня 2016 року. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, так як відсутній у житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців.

Представник відповідача - ОСОБА_2 надала письмові заперечення проти позову, де зазначила, що відповідач не визнає позов та вважає його таким, що не підлягає задоволенню. З 1987 року до жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розпаду сімї та розірвання шлюбу між сторонами склалися напружені відносини, що призводило до постійних сварок. З метою уникнення ще більших скандалів відповідач був вимушений у жовтні 2014 року залишити квартиру АДРЕСА_4 та орендувати житлове приміщення, розташоване по вул. Дубовий Гай, буд. 4 в с. Курилівка Петриківського району, для тимчасового проживання. Проте інтересу до квартири відповідач не втрачав, періодично зявлявся у квартирі, ночував в ній, сплачував комунальні послуги. 11 січня 2017 року відповідач захворів, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні. В теперішній час йому встановлена перша група інвалідності й він потребує постійної сторонньої допомоги. Догляд за відповідачем та його реабілітація потребують значних грошових коштів. Тому зараз він не може оплачувати житлово-комунальні послуги за спірну квартиру. Відповідач не проживає у квартирі з поважних причин і тому його не можна вважати таким, що не проживає у житловому приміщенні більше шести місяців без поважних причин. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності позов підтримує, вказала, що представництво своїх інтересів вона довіряє адвокату ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, за участі його представника - адвоката ОСОБА_2.

Представник третьої особи - Відділу реєстрації Адміністрації Дніпровського району Камянської міської в судове засідання не зявився, заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голова адміністрації Дніпровського району ОСОБА_6 надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника.

Відповідно до ч.2 ст. 158, ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача, відповідача та представника Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримував заявлений позов, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Вважав, що позов підлягає задоволенню, скільки відповідач не проживає у спірній квартирі з 2010 року по теперішній час, постійно мешкає з іншою жінкою у її квартирі за невідомою позивачу адресою. Позивач та її син ОСОБА_3 не чинили відповідачу перешкод у проживанні. ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом до хвороби відповідача.

Представник відповідача - ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що відповідач позов не визнає, оскільки з 2010 року між ним та позивачем склалися неприязні стосунки і він був вимушений залишити квартиру АДРЕСА_4. Проте, він приходив до квартири, але не міг там проживати через те, що між ним та позивачем постійно виникали сварки. Він був вимушений орендувати будинок, жив у друзів на дачі. Розірвання шлюбу між сторонами було зареєстровано у жовтні 2016 року. Відповідач приймав участь в оплаті житлово-комунальних послуг, що підтверджується квитанціями, частина яких збереглася у відповідача. В теперішній час ОСОБА_5 хворіє, погано розмовляє. Їй, представнику невідомо, чи проживає відповідач з іншою жінкою, чи ні. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач не проживав у спірній квартирі з поважних причин через неприязні стосунки, що склалися між ним та позивачем.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_4 підтримував, надав пояснення про те, що сторони у справі є його батьками. З 2010 року по теперішній час відповідач не мешкає у квартирі АДРЕСА_5, не оплачує комунальні послуги. У 2016 році мати мала намір оформити житлову субсидію, але не змогла через реєстрацію батька у квартирі. Відповідач обіцяв знятися з реєстрації, але так і не виписався з квартири. З 2010 року по теперішній час відповідач проживає з жінкою на імя Ірина по вул. Алтайській в м. Кам'янське. Батьку встановлена група інвалідності вже після подання цього позову. Він допомагав батькові оформити інвалідність, бо він його жаліє. При оформленні інвалідності вказувалася фактична адреса місця проживання батька. Догляд за батьком здійснює жінка, з якою він проживав. Також допомогу надає дочка батька від першого шлюбу, яка почала спілкуватися з відповідачем після того, як у нього стався ішемічний інсульт і він захворів. Після 2010 року батько приходив до спірної квартири, бо в ній були його особисті речі, одяг, засоби гігієни, бритва, парфуми. Він приходив раз на тиждень, потім став приходити рідше, приходячи, забирав свої речі та інструменти. На теперішній час батько забрав всі свої речі, інструменти. Починаючи з 2010 року батько ніколи не ночував у квартирі. Між батьком та матірью склалися не добрі відносини. Через те, що під час спільного проживання батько зловживав алкогольними напоями, часто нетверезий приходив додому пізно вночі, між ним та матірью відбувалися сварки. Влітку 2016 року під час зустрічі з батьком, той пообіцяв виписатися з квартири, а потім відмовився, пояснивши, що він взагалі залишиться без нічого, бо в нього немає іншого житла. Деякий час батько частково сплачував житлово-комунальні послуги. Особовий рахунок на квартиру відкритий на імя відповідача. Вони не зверталися до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього частини оплачених житлово-комунальних послуг.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, третю особу ОСОБА_3 свідка ОСОБА_8, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що з 05 грудня 1987 року до 26 серпня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 13), та свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке було видане позивачу ОСОБА_4 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 жовтня 1996 року (а.с. 14, 15).

Мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).

Сторони у справі та їх син ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_6, відповідальним наймачем квартири є відповідач ОСОБА_5, квартира не приватизована, складається з двох житлових кімнат, житловою площею 30,52 кв.м., загальною площею 52,9 кв.м., що підтверджується копією особового рахунку № 237633 (а.с. 16).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої особи може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Позивач у заявленому позові вказує, що відповідач ОСОБА_5 з 2010 року до теперішнього часу не проживає у вказаній вище квартирі, мешкає з іншою жінкою за невідомою позивачу адресою, в спірній квартирі відсутні речі та майно відповідача.

На підтвердження зазначених вище обставин позивач надала суду акт № 10-10-01 від 06.10.2016 року про непроживання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_7 з січня 2010 року, що складений техніком - наглядачем ТОВ "Крона-Сервіс 3" на підставі свідчень мешканців квартир: № 52 (ОСОБА_9І.), № 47 (ОСОБА_10З.), № 13 (ОСОБА_11Л.).

Допитана як свідок ОСОБА_8, яка підписала акт про непроживання відповідача, надала показання про те, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, і їй відомо, що ОСОБА_5 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 10 років, спочатку інколи приходив до квартири, а останні 5-6 років взагалі не зявляється в квартирі. Зі слів позивача, їй відомо, що ОСОБА_5 одружився з іншою жінкою. Вона бувала у квартирі позивача, але їй невідомо чи є там речі відповідача. Коли відповідач проживав у спірній квартирі, між ним та ОСОБА_4 були погані взаємовідносини, сварки, бо відповідач часто приходив додому у нетверезому стані.

Будь-які інші докази на підтвердження непроживання відповідача ОСОБА_5 без поважних причин у спірній квартирі понад шість місяців позивачем та її представником суду не надані.

При ухваленні рішення суд вважає недопустимим та не приймає до уваги зазначений вище акт № 10-10-01 від 06.10.2016 року про непроживання ОСОБА_5 в спірній квартирі, складений техніком - наглядачем ТОВ "Крона-Сервіс 3" в результаті опитування сусідів, оскільки техніком-наглядачем можуть складатися акти відносно технічного стану квартири, а вказані в акті сусіди, в результаті опитування яких складався акт, ніяким чином не можуть бути притягнуті до відповідальності за надання техніку-наглядачу недостовірних відомостей, та суд не може бути впевненим у достовірності підписів цих сусідів, що виконані в акті. Вказані в акті особи, в разі заявлення про це позивачем, могли б бути допитані в судовому засіданні в якості свідків про відомі їм обставини у справі, з приведенням їх до присяги та попередженням про можливу кримінальну відповідальність.

Суд також не приймає до уваги довідки ТОВ "Крона - Сервіс" (а.с. 17), ТОВ "Абонент ХХІ" від 06.10.2016 року (а.с. 19), Дніпровського ВП Камянського ВП від 17.10.2016 року (а.с. 20), надані позивачем на підтвердження зазначених нею обставин щодо непроживання відповідача у спірній квартирі більше 6 місяців без поважний причин та втрати ним нтересу до спірної квартири, оскільки вказані довідки лише підтверджують, що відповідач не звертався до вказаних установ із заявами про перешкоди у проживанні у квартирі станом на жовтень 2016 року, тобто за період часу, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно частин 3, 4 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом було розяснено представнику позивача необхідність надати суду всі докази, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_5 без поважних причин не проживає у спрій квартирі понад шість місяців.

У свою чергу представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказала на те, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки та між ними виникали часті сварки, що перешкоджало їх спільному проживанню в одній квартирі.

Те, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини та виникали часті сварки, підтвердили в судовому засіданні син позивачів - ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_9

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_3, між його батьком ОСОБА_5 і його мамою ОСОБА_4 відбувалися часті сварки. Не проживаючи в квартирі, де знаходилися особисті речі, туалетні приналежності, інструменти відповідача ОСОБА_5, він періодично приходив до квартири, забирав свої речі, а з літа 2016 року, після того, як мати запропонувала йому знятися з реєстраційного обліку, він почав частково оплачувати житлово-комунальні послуги.

Вказаними поясненнями третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_3 спростовуються показання свідка ОСОБА_8 про те, що відповідач ОСОБА_5 останні 5 - 6 років взагалі не з'являвся у спірній квартирі.

Згідно наданих квитанцій (а.с. 84-85), відповідач ОСОБА_12 частково сплачував квартирну плату по спірній квартирі за період з 01 липня 2016 року по 01 грудня 2016 року.

Вказане вище свідчить про те, що відповідач не втратив інтересу до спірної квартири, яка є його єдиним постійним місцем проживання.

11 січня 2017 року у ОСОБА_5 сталося гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в басейні правої середньо мозкової артерії на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст., в звязку з чим він був госпіталізований до КЗ "Камянська лікарня №9" Дніпропетровської обласної ради, де перебував на лікуванні до 24 січня 2017 року, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 86). В цій же виписці зазначено, що ОСОБА_5 потребує постійної сторонньої допомоги.

Згідно довідки до акта медико-соціальної експертної комісії від 10 червня 2017 року (а.с. 87), ОСОБА_5 встановлена перша група інвалідності безстроково і він потребує постійної сторонньої допомоги.

В судовому засіданні не доведено, що відповідач ОСОБА_5 має якесь інше постійне місце проживання, ніж спірна квартира. Не доведено, що він має іншу сім'ю та право проживання в квартирі іншого з подружжя. Будинок, який орендував відповідач з 01.10.2016 року для тимчасового проживання, що розташований за адресою: Петриківський район, с. Курилівка, вул. Дубовий Гай, 4, є будинком для відпочинку в літній період, і винаймався відповідачем виключно для відпочинку, що підтверджується договором суборенди № 82 від 01 жовтня 2010 року (а.с. 88).

Аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає не доведеним те, що відповідач не проживав у ІНФОРМАЦІЯ_4 у Кам'янське понад 6 місяців без поважних причин, оскільки він не проживав у ній певний час через постійні сварки, що виникали між ним та позивачкою, щоб запобігти цим сваркам, а також через його захворювання, яке потягло встановленння 1-ї групи інвалідності, що визнається судом поважними причинами.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, наймачем якого він є.

Оскільки ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені нею судові витрати у справі з відповідача не присуджуються.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ реєстрації Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення (отримання) рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.