Справа № 492/1560/14-ц
Провадження № 4-с/492/7/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИї

09 жовтня 2017 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Череватої В.І.,

при секретарі судового засідання Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Арцизі Одеської області цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі ПАТ «ЕК Одесаобленерго», заявник) звернулося до суду з зазначеною скаргою, вимоги якої в ході судового розгляду були уточнені (а.с. 29). В обґрунтування скаржник посилався на те, що старшим державним виконавцем Арцизького ВДВС ГТУЮ Одеської області Заволокіною К.О. (далі державний виконавець) повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесено відповідну постанову від 31.05.2017 року. Зазначену постанову державного виконавця заявник вважає неправомірною та просить її скасувати з огляду на те, що під час виконання виконавчого документу, виданого Арцизьким районним судом Одеської області № 492/1560/14-ц від 26.12.2014 року, державний виконавець не вчинив у повній мірі виконавчі дії, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а у звязку з не вчиненням державним виконавцем усіх передбачених Законом дій, заявник просить суд визнати таку бездіяльність державного виконавця неправомірною. Крім того, під час судового розгляду скарги представником заявника подано суду клопотання про поновлення строку для подання скарги до суду, яке мотивоване тим, що курєром державної виконавчої служби 15.09.2017 року у кінці робочого дня було доставлено біля 100 постанов про повернення виконавчого документу стягувачу. У звязку з великим обємом зазначеної вхідної кореспонденції, її реєстрацію було закінчено лише 19.09.2017 року, у звязку з тим, що 16 та 17 числа вересня припадали на вихідні дні та лише після реєстрації згаданих постанов, вони були передані юрисконсульту для їх обробки. З огляду на велику кількість оскаржуваних постанов, представнику заявника знадобився чималий проміжок часу для підготовки тексту скарг, копіювання документів для подання їх до суду. У звязку з такими обставинами представник заявника вважає поважними причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою на постанову та бездіяльність державного виконавця, тому просила суд поновити цей строк.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити вказавши при цьому на безпідставність винесеної державним виконавцем постанови, у звязку з протиправною бездіяльністю державного виконавця під час виконання виконавчого документу.

Представники Арцизького ВДВС ГТУЮ Одеської області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні подану заявником скаргу не визнали, просили суд відмовити у її задоволенні. При цьому представники виконавчої пояснили суду, що при виконанні виконавчого документа державний виконавець діяв у суворому дотриманні вимог Закону України «Про виконавче провадження». Ним були здійснені усі можливі виконавчі дії та застосовані усі необхідні заходи щодо виконання виконавчого документу. При цьому державний виконавець Заволокіна К.О. також пояснила суду, що за місцем проживання боржника вона не виходила та відповідні акти про наявність або відсутність у нього майна нею не складались. Деякі запити, які нею робились з метою встановлення наявності будь-якого майна у боржника втрачені у звязку зі зміною електронної системи у виконавчій службі, але підтвердження надіслання цих запитів на паперових носіях також відсутні.

Боржник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав.

Суд, розглянувши скаргу ПАТ «ЕК Одесаобленерго», заслухавши представника заявника, державного виконавця Заволокіну К.О., начальника Арцизького ВДВС ГТУЮ Одеської області ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, приходить до наступних висновків.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вирішуючи клопотання представника заявника щодо поновлення строку звернення до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права. Реалізація права на справедливий судовий розгляд передбачає, зокрема, забезпечення доступу до правосуддя. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами України. Європейський суд з прав людини трактує доступ до правосуддя як одне з фундаментальних прав людини і громадянина, яке випливає зі змісту права на справедливий, незалежний безсторонній суд, утворений на підставі закону.

Крім того, право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплено в статті 55 Конституції України. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується право на суд, захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом. Ця норма закону є виконанням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в пункті 1 статті 6 якої закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За змістом ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

З наведеного випливає, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Порушуючи питання про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу, а також бездіяльності державного виконавця, представник заявника посилалась на те, що курєром державної виконавчої служби 15.09.2017 року у кінці робочого дня було доставлено біля 100 постанов про повернення виконавчого документу стягувачу та у звязку з великим обємом зазначеної вхідної кореспонденції, її реєстрацію було закінчено лише 19.09.2017 року, а у звязку з тим, що 16 та 17 числа вересня припадали на вихідні дні та лише після реєстрації згаданих постанов, вони були передані юрисконсульту для їх обробки, тому з огляду на велику кількість оскаржуваних постанов, представнику заявника знадобився чималий проміжок часу для підготовки тексту скарг, копіювання документів для подання їх до суду, у звязку з чим з обєктивних причин заявник подав скаргу з порушенням визначених процесуальних законом строків.

Судом встановлено, що оскаржувана заявником постанова державного виконавця була винесена 31 травня 2017 року, а вручена представнику заявника 15 вересня 2017 року, що припадало на пятницю, отже процесуальний строк на подання скарги спливав 25 вересня 2017 року. Згідно штампу вхідної кореспонденції суду скарга представником заявника подана до суду 26 вересня 2017 року, тобто наступного дня, який слідує за останнім днем спливу процесуального строку на подання такої скарги. Як стверджувала представник заявника курєром державної виконавчої служби 15.09.2017 року у кінці робочого дня було доставлено біля 100 постанов про повернення виконавчого документу стягувачу та у звязку з великим обємом зазначеної вхідної кореспонденції, її реєстрацію було закінчено лише 19.09.2017 року, а у звязку з тим, що 16 та 17 числа вересня припадали на вихідні дні та лише після реєстрації згаданих постанов, вони були передані юрисконсульту для їх обробки, тому з огляду на велику кількість оскаржуваних постанов, представнику заявника знадобився чималий проміжок часу для підготовки тексту скарг, копіювання документів для подання їх до суду. Зазначені представником заявника обставини не оспорювались та не спростовувались державним виконавцем, у звязку з чим вони в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованими, переконливими та доведеними доводи клопотання представника заявника, а також з огляду на те, що процесуальна дія вчинена наступного дня за днем, у який закінчився строк подання скарги, з метою виконання п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та створення умов щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства, та вважає за можливе визнати причини пропуску строку для подання скарги поважними і поновити його, тому клопотання представника заявника про поновлення строку для подання скарги на постанову державного виконавця та його бездіяльність підлягає задоволенню.

Розглядаючи скаргу на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, суд приходить до висновку про її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов'язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції, які є нормами прямої дії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що виконання судового рішення є невід'ємною частиною судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент предявлення виконавчого документу для виконання (далі Закон № 606-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст. ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону № 606-XIV.

Положення ч. 4 ст. 82 Закону № 606-XIV кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з вимогами ст. 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З наданих суду державним виконавцем копій виконавчого провадження видно, що в матеріалах виконавчого провадження наявний супровідний лист від 23.06.2016 року № 2670/03-99, зі змісту якого вбачається, що боржнику та стягувачу направляється постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2016 року на підставі виконавчого документу № 492/1560/14-ц (а.с. 35), однак, в матеріалах відсутнє поштове повідомлення про вручення відповідного документу адресатам. У звязку з чим суд приходить до висновку, що сторонам виконавчого провадження постанова про відкриття провадження не надсилалася з дотриманням вимог Закону 606-XIV, що є порушенням згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону 606-XIV держаний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Право державного виконавця звертатися із запитами про надання необхідної інформації для здійснення виконавчих дій також передбачене п.п. 1.10, 1.11 п. 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5.

Матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про суворе дотримання державним виконавцем наведених норм. Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Арцизького районного суду Одеської області № 492/1560/14-ц, державним виконавцем протягом 2016 року не проведено жодної дії по виконанню виконавчого документу для встановлення наявного у боржника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, тощо, у звязку з чим таку бездіяльність державного виконавця слід визнати грубим порушенням вимог Закону 606-XIV.

05 жовтня 2016 року втратив чинність Закон 606-XIV у звязку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, починаючи з 05 жовтня 2016 року державний виконавець здійснюючи дії з примусового виконання виконавчого документу № 492/1560/14-ц мав діяти згідно із Законом № 1404-VIII.

Частина 1 статті 18 Закону № 1404-VIII зобовязує державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою зазначеної статті визначено перелік дій, які виконавець вправі виконати від час примусового виконання виконавчого документу, та який в свою чергу не є вичерпним.

З копії матеріалів виконавчого провадження видно, що державним виконавцем отримано відповідь з Пенсійного фонду України № від 21.03.2017 року про осіб-боржників, які отримують пенсії (а.с. 37), осіб-боржників, які працюють за трудовими договорами та цивільно-правовими угодами, про останнє місце роботи № від 21.03.2017 року (а.с. 38), відповідно до яких інформація про боржника відсутня; відповідь з Державної фіскальної служби України про джерела доходів боржників-фізичних осіб № НОМЕР_1 від 22.03.2017 року (а.с. 37), про номери рахунків № НОМЕР_2 від 21.03.2017 року (а.с. 38), відповідно до яких інформація про боржника відсутня; інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 83004810 від 21.03.2017 року та № 88551605 від 31.05.2017 року (а.с. 39), відповідно до яких інформація про майно боржника відсутня.

Разом із тим, коло повноважень державного виконавця при примусовому виконання рішення суду є значно ширшим, яке, як зазначалося вище, визначено ч. 3 ст. 18 Закону 1404-VIII.

Так, серед іншого державний виконавець вправі за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Але в матеріалах виконавчого провадження відсутні дані про виконання державним виконавцем цієї вимоги Закону 1404-VIII. Державний виконавець навіть не спромігся виїхати за адресою місця реєстрації/проживання боржника та скласти відповідні акти щодо наявності або відсутності майна, яке належить боржнику та на яке може бути звернуто стягнення.

Також державний виконавець не використав своє право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. А у разі неявки боржника без поважних причин за викликом виконавця, звернутися до суду щодо застосування до нього приводу. В матеріалах виконавчого провадження взагалі відсутні будь-які відомості, що державний виконавець не тільки повідомив боржника про наявність виконавчого провадження, а й про виклик боржника до державного виконавця.

В матеріалах виконавчого провадження також відсутні відомості про використання державним виконавцем права звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Судом не приймається до уваги як доказ вчинення державним виконавцем запиту щодо наявності у власності або користуванні боржника транспортних засобів (а.с. 40), оскільки з наданої суду копії такого запиту не вбачається яку саме інформацію запитував державний виконавець та чи отримав він на неї відповідь. А пояснення державного виконавця, що прочерки у відповідній графі запиту проставлені у територіальному сервісному центрі 5145 та свідчать про відсутність у боржника транспортних засобів, є неспроможними, не засновуються на законі та нічим не підтверджені.

Отже, судом остаточно встановлено, що чітко випливає з досліджених доказів, державний виконавець під час примусового виконання виконавчого документу № 492/1560/14-ц, віднісся до своїх обовязків та прав формально не дотримуючись при цьому положень Закону 1404-VIII, у звязку з чим за переконанням суду доводи скарги щодо бездіяльності державного виконавця під час виконання виконавчого документу № 492/1560/14-ц знайшли своє підтвердження у суді, тому судом визнається, що така бездіяльність є протиправною.

З огляду на те, що державним виконавцем вчинено не всі можливі дії та не застосовані усі можливі заходи щодо примусового виконання виконавчого документу, у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, у звязку з чим постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 51509248 від 31 травня 2017 року, слід скасувати.

За змістом ч. 1 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи.

Розгляд скарги за правилами розділу VII ЦПК України є формою судового контролю за виконанням судових рішень, яке характеризується особливим порядком розгляду звернення до суду. Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку безумовно було порушено права стягувача ПАТ «ЕК Одесаобленерго», передбачені ст. 124 Конституції України та п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, які гарантують кожному право на виконання рішення суду, тому суд дійшов до висновку, що внесена до суду скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 387 ЦПК України, ст. 124 Конституції України та п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та обґрунтованість скарги, суд вважає за необхідне поновити порушенні права стягувача ПАТ «ЕК Одесаобленерго» шляхом визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області № 492/1560/14-ц від 26 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 572,09 гривень та судових витрат в розмірі 121,80 гривень та Скасувати постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві серії ВП № 51509248 від 31 травня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 169, 208-209, 218, 383, 386, 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» , суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, задовольнити та поновити Публічному акціонерному товариству «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» строк для звернення до суду зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області № 492/1560/14-ц від 26 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 572,09 гривень та судових витрат в розмірі 121,80 гривень неправомірною.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві серії ВП № 51509248 від 31 травня 2017 року.

Дана ухвала суду є підставою для продовження виконавчого провадження ВП № 51509248 з виконання виконавчого документу № 492/1560/14-ц від 26 грудня 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Арцизький районний суд Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_5

Одеської області