_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5726/16-ц
Провадження № 2-о/520/147/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою

Одеської міської ради до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тітаренко Ольга Сергіївна, Третя одеська державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, витребування майна від добросовісного набувача і за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу,

Встановив,

Одеська міська рада в травні 2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою. Після отримання копії спадкової справи представник позивача надав заяву в порядку ст..31 ЦПК України про уточнення позову. В судовому засіданні представник Одеської міськради підтримав такі вимоги: визнати спадщину після смерті ОСОБА_4, що складається з квартири АДРЕСА_1 відумерлою; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 31.07.2015 року на ім.»я ОСОБА_2 недійсним і витребувати квартиру з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради.

Представник ОСОБА_1 позов не визнав і доводив, що вимоги Одеської міськради є безпідставними.

Нотаріуси до суду не з»явились, надали заяви про вирішення спору за їх відсутності.

Представник ОСОБА_2 позов не визнав.

Представник ОСОБА_2 надав до суду позов про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбуОСОБА_2 і ОСОБА_4 з 2007 року по день смерті ОСОБА_4 Суд об»єднав позов ОМР і позов ОСОБА_2 в одне провадження.

Суд вислухав учасників процесу, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 10 червня 2004 року Управлінням ЖКГ Одеської міської ради (зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.08.2004 року).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. ОСОБА_2 3.11.2014 року надав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, стверджуючи, що він є спадкоємцем 4 черги, тому як з листопада 2007 року по день смерті проживав з ОСОБА_4 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, що інші спадкоємці відсутні. В 2014 році ОСОБА_2 звернувся до суду з вимоги про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.05.2015 року вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Рішення суду набрало законної сили і 31 липня 2015 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. 15 жовтня 2015 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, за умовами якого продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1

17.02.2016 року ухвалою ВССУ рішення апеляційного суду Одеської області від 27.05.2015 року скасоване, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду. 25.05.2016 року апеляційний суд Одеської області виніс ухвалу про залишення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без реєстрації шлюбу без розгляду з тих підстав, що існує спір про право.

Посилаючись на положення ст..1277 ЦК України представник Одеської міської ради вимагає ухвалити рішення, яким визнати спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 відумерлою. Представник міськради доводить, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім.»я ОСОБА_2 є недійсним у відповідності до вимог 1301 ЦК України, а квартира підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 з підстав, визначених ст..ст.387 і 388 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_1, не визнаючи позов, стверджував, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку набув у власність квартиру АДРЕСА_1, тому як на момент укладання договору купівлі-продажу рішення суду про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було дійсним. Представник відповідача також доводить, що вимоги міськради про витребування квартири з володіння ОСОБА_1 з підстав, визначених ст..ст.387 і 388 ЦК України не є правомірним.

Представник ОСОБА_2, не визнаючи позов міської ради, доводить, що ОСОБА_2 проживав однією сім»єю з ОСОБА_4 з листопада 2007 року по день смерті ОСОБА_4 і у відповідності до положень ст.1264 ЦК України набув права на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4

На обґрунтування своїх доводів представник ОСОБА_2 посилався на такі докази: свідоцтво про смерть ОСОБА_4, копію спадкової справи до майна ОСОБА_4, відкриту нотаріусом за його - ОСОБА_2, заявою про прийняття спадщини, квитанції, які підтверджують витрати, понесені ОСОБА_2 на поховання ОСОБА_4, письмові докази внесення ОСОБА_2 грошових коштів на погашення кредиту, що 22.12.2007 року ОСОБА_4 отримала від ЗАТ «Альфа-Банк», письмові докази на виконання ремонтних робіт в спірній квартирі в 2010 році, що оплачувались ОСОБА_2 та акти-приймання передачі виконаних робіт, укладені за участю ОСОБА_2, копію трудової книжки ОСОБА_4, яка свідчить, що з 2012 року ОСОБА_4 не працювала (ОСОБА_2 стверджує, що з 2012 року по день смерті утримував ОСОБА_4, яка в цей період тяжко хворіла), фотографії, які містять зображення ОСОБА_2 і ОСОБА_4 за період 2008 рік-2013 рік, пояснення свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які в судовому засіданні підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_4 однією сім»єю з 2007 року по день смерті ОСОБА_4

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов Одеської міськради не підлягає задоволенню а вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими і доведеними, тому його позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст.256 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Надані ОСОБА_2 (його представником) докази безперечно свідчать, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 проживали однією сім»єю з листопада 2007 року по день смерті ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємці в за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У даному випадку, спадщина, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 в установленому законом порядку прийнята спадкоємцем 4 черги, тому правові підстави визнавати спадщину після смерті ОСОБА_4 відумерлою відсутні.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК (ч. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

У даному випадку судом встановлено, що Одеська міська рада не була власником квартири АДРЕСА_1 на момент прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_4 і на момент відчуження ОСОБА_2 цієї квартири., тому як перехід права на спадщину до територіальної громади у порядку відумерлості здійснюється лише на підставі рішення суду. Оскільки заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини, в 2015 році міськрада не мала правових підстав для отримання судового рішення про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що позов Одеської міськради про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою є безпідставним.

Керуючись ст.213,214,215, 256,259 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тітарекно Ольга Сергіївна, Третя Одеська державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, витребування майна від добросовісного набувача залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім»єю без укладання шлюбу з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 з листопада 2007 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2200 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 діб з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.