АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

[1] І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [2]

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок»

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, -

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь 16 650, 79 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати; 33 341, 70 грн. середнього заробітку за період затримки виплати коштів при розрахунку; 1000, 42 грн. - компенсацію за затримку виплати заробітної плати; 5 565, 85 грн. - нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за роботу за сумісництвом у Відокремленому підрозділі «Будівельно-монтажне управління» ДП «Укрдорзв'язок»; 4 946, 68 грн. - компенсації за затримку виплати заробітної плати, а всього 61 505, 44 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 06.06.2011 року по 08.09.2015 року працювала у ДП «Укрдорзв'язок» на посаді провідного інженера з підготовки кадрів. У вересні 2015 року нею було подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком з 08.09.2015 року, а також заяву про надання довідки про нараховану, але не виплачену їй заробітну плату. 08.09.2015 року її було звільнено із займаної посади та видано на руки трудову книжку, разом з тим, не було виплачено заробітну плату та не було надано довідку про стан заборгованості на день звільнення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ДП «Укрдорзв'язок» на користь ОСОБА_1 16 650 грн. 79 коп. нарахованої але не виплаченої заробітної плати; 33 341 грн. 70 коп. середнього заробітку за період з 09.09.2015 по 12.07.2016; 1 000 грн. 42 коп. компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.03.2015 по 08.09.2015; 5 565 грн. 85 коп. нарахованої але не виплаченої заробітної плати за роботу за сумісництвом у Відокремленому підрозділі «Будівельно-монтажне управління» ДП «Укрдорзв'язок» за період з 01.07.2013 по 03.02.2014; 4 946 грн. 68 коп. компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.07.2013 по 03.02.2014, а всього разом 61 505 грн. 44 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду Державне підприємство дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач у порушення ст. 224 КЗпП України не звертався до комісії по трудовим спорам, що створена на ДП «Укрдорзв'язок», а судом першої інстанції не було надано оцінки вказаній обставині. Окрім того, суд не взяв до уваги довідку про відсутність заборгованості перед відповідачем по заробітній платі у Відокремленому підрозділі «Будівельно-монтажне управління» та штатний розпис вказаного відокремленого підрозділу, який був введений в дію 01.12.2013 року та у якому була відсутня посада інспектора з кадрів. Також вказує, що суд першої інстанції при визначенні середньоденної заробітної плати не вірно встановив кількість відпрацьованих днів позивачем, що призвело до невірного розрахунку середньоденної заробітної плати.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача Похиленко А.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Позивач просила апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд вважав встановленим, що при звільненні позивачки з роботи їй не були виплачені усі належні платежі,а відтак відповідач повинен сплатити як заборгованість по зарплаті за основним місцем роботи і за сумісництвом,так і середній заробіток за час затримки розрахунку з урахуванням індексу інфляції.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Як убачається з матеріалів справи сторони перебували у трудових відносинах. Позивач працювала на Державному підприємстві(далі ДП) «Укрдорзв'язок» з 06.06.2011 року на посаді провідного інженера з підготовки кадрів.,з 01.04.2013 року по 03.02.2014 року ОСОБА_1 працювала за сумісництвом у ВП «Будівельно- монтажне управління ДП «Укрдорзв'язок» на посаді інспектора з кадрів згідно з наказом № 08-к від 01.04.2013 року ( а.с.8 зв.,10-11).

Згідно з наказом № 58-к від 08.09.2015 року позивач була звільнена з роботи з 08.09.2015 року за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за віком ( а.с.9).

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Встановивши,що при звільненні позивачки з роботи з нею не був проведений розрахунок та виплачені усі належні їй платежі,суд першої інстанції,ураховуючи положення вищевказаних норм матеріального права, дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по зарплаті,середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексацію грошових доходів і доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують .

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів,зокрема: довідки № 1 від 25.06.2014 року про доходи,в якій зазначено про заборгованість по зарплаті за роботою за сумісництвом у розмірі 5 565.85 коп.( а.с.15);довідки № 17 від 02.06.2016 року про доходи в якій зазначено,що станом 02.06.2016 року заборгованість по зарплаті перед позивачкою за основним місцем роботи становить 21 650.79 грн. ( а.с.44);виписки з карткового рахунку позивачки у ПАТ « Приват Банк» про перерахування їй частково заробітної плати ( а.с.53-54,59-62) та розрахункових листків ( а.с.63-66), суд першої інстанції підставно вважав,що розмір нарахованої, але не виплаченої позивачці заробітної плати становить 16 650.79 грн. за основним місцем роботи та 5 565.85 грн. - за сумісництвом. Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначено розмір заборгованості є безпідставними.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 ( Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Саме з таких положень виходив суд першої інстанції обраховуючи розмір середньоденної зарплати позивачки, навівши у судовому рішенні детальний розрахунок, який узгоджується з наявними у справі доказами, зокрема із довідкою № 16 від 02.06.2016 року поданої відповідачем в частині кількості відпрацьованих позивачкою днів у липні та серпні 2015 року ( а.с.102).

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання позивачкою обов'язку попереднього звернення до комісії по трудових спорах з питання стягнення заробітної плати, не ґрунтуються на положення КЗпП.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307, 308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 759/2710/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2804/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ул'яновська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.