Провадження № 2/303/12/17
ряд. стат. звітн. 26
11 квітня 2017 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого Котубей І.І.,
при секретарі Батьо Г.М.,
з участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та відсотків за договором позики,
ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу та відсотків за договором позики. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого він передав останньому грошові кошти в розмірі 100 000 (сто тисяч) Євро. Договір позики укладено в письмовій формі у вигляді розписки, що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України. Доказом того, що договір позики між сторонами є укладеним, слугує засвідчена підписом позичальника розписка про отримання ним коштів. Згідно розписки кошти мали бути повернуті у строк до 08 вересня 2011 року. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак, до цього часу гроші так і не повернуті. В звязку з цим позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача суму основного боргу за договором, нараховані відсотки за порушення зобовязання та судові витрати у справі.
В ході судового розгляду представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 100 000 Євро, проценти за користування позикою за період з 08.02.2010 року по 10.06.2016 року в розмірі 75 206,15 Євро, три проценти річних за весь час прострочення за період з 09.09.2011 року по 10.06.2016 року в розмірі 14 276,71 Євро, а всього на загальну суму 189 482,86 Євро з визначенням еквіваленту в національній валюті на день здійснення платежу.
Позивач ОСОБА_2 про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, оскільки вручення повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається вручення повістки і цій особі. В судове засідання позивач не зявився, про причину неявки суд не повідомляв.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити. Крім того пояснив, що факт отримання грошей відповідачем доведено матеріалами справи, вимога про повернення суми позики, нарахованих відсотків та трьох відсотків річних ґрунтується на вимогах закону. Відповідач ухиляється від виконання зобовязання щодо повернення коштів, умисно намагається затягнути розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився повторно, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Представник відповідача ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, також повторно не зявився в судове засідання і не повідомив про причини неявки.
Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився повторно, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з перебуванням на стаціонарному лікуванні.
З врахуванням думки представника позивача, який категорично заперечив проти відкладення судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представників. Клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про відкладення судового розгляду є повторним, представник відповідача ОСОБА_4 не надав суду доказів щодо поважності причин його неявки до суду, дана справа розглядається судом тривалий час, за який сторони мали достатньо можливості реалізувати свої права і надати суду докази, які мають значення для обєктивного розгляду справи, в звязку з чим підстави для повторного відкладення судового засідання відсутні.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши думку представника позивача та дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного.
Матеріалами справи встановлено, що 08.02.2010 року ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_2 100 000 (сто тисяч) Євро та зобовязувався повернути їх до 08.09.2011 року, що підтверджується розпискою від 08.02.2010 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (т.2 а.с. 57).
За ч.1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ст. 1047 договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачеві розписку про позичені гроші. Така форма надана договору за бажанням сторін.
Письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.
За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання належним чином не виконані.
Таким чином матеріалами справи встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором позики, борг в сумі 100000 Євро позивачу не повернув, а тому вимога про стягнення з відповідача вказаної суми боргу підлягає до задоволення.
В даній справі ухвалою суду від 05.02.2013 року була призначена судово-почеркознавча експертиза за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5, однак висновок експерта за результатами її проведення не може бути прийнятим до уваги з наступних підстав.
Згідно ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.
Відповідно до Висновку №1443 від 10.07.2013 року рукописний текст розписки від імені ОСОБА_3 від 08.02.2010 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3 розташований під рукописним текстом розписки від його імені від 08.02.2010 року виконаний не ОСОБА_3
При цьому, як вбачається з дослідницької частини висновку, для проведення експертизи були взяті до уваги експериментальні зразки почерку та підписів, які нібито виконані ОСОБА_3 в судовому засіданні в присутності обох сторін та судді, вони визнані експертом безсумнівними, такими, що належать саме ОСОБА_3 і при порівнянні всіх зразків між собою експертом був зроблений висновок, що всі зразки виконані однією особою, а саме ОСОБА_3
Вказані факти суперечать матеріалам справи, оскільки для проведення даної експертизи ОСОБА_3 в судовому засіданні експериментальні зразки підпису та почерку не надавав, такі зразки не надавалися ним в присутності обох сторін та судді, на вказаних зразках відсутні як підписи судді чи працівника суду, підписи іншої сторони, так і взагалі відсутня інформація, комі ці зразки належать, хто їх отримав і в який спосіб.
Оскільки при дослідженні експертом були прийняті до уваги експериментальні зразки почерку та підпису, які є сумнівними, невідоме джерело і спосіб їх отримання, такий висновок не може вважатися обґрунтованим і не може бути прийнятий до уваги судом.
Інший висновок експерта, а саме висновок № 2656 від 18.09.2014 року (т.2 а.с 65-68), також не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки судом було порушено вимоги закону при призначенні експертизи, на що звернув уваги суд касаційної інстанції в ухвалі від 27 травня 2015 року.
Згідно висновку експертів за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи від 31.05.2016 року № 1643/1644/16-32 (т.3 а.с. 31-36) підпис від імені ОСОБА_3, розміщений у рядку з рукописним записом дати «8.02.10 г.» у розписці від імені ОСОБА_3 від 08.02.2010 року, виконаний ОСОБА_3.
Таким чином, суд приходить до висновку, що факт отримання відповідачем позики підтверджується належними доказами, свої зобовязання щодо повернення отриманих коштів не виконав, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.
Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.
Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив і суд касаційної інстанції в судових рішеннях колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року, від 25 квітня 2012 року, від 19 грудня 2012 року, від 13 червня 2012 року.
У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Крім того, відповідно до ст.ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 109, 00 гривень., оскільки дані витрати підтверджені позивачем в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60-66, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, ст.1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -
Уточнені позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 100 000 Євро, проценти за користування позикою за період з 08.02.2010 року по 10.06.2016 року в розмірі 75 206,15 Євро, три проценти річних за весь час прострочення за період з 09.09.2011 року по 10.06.2016 року в розмірі 14 276,71 Євро, а всього на загальну суму 189 482,86 Євро з визначенням еквіваленту в національній валюті на день здійснення платежу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 109, 00 гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду ОСОБА_6