Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2508/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької Світлани Леонідівни, за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-Плюс», ОСОБА_4 про зобов'язання скасувати реєстраційну дію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 08 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому, просив визнати незаконною реєстрацію обтяження приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за НОМЕР_1 та НОМЕР_2; зобов'язати приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецьку С.Л. скасувати обтяження № НОМЕР_3 та НОМЕР_2, які вчинені на підставі договору іпотеки від 12.02.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (надалі - ПАТ «Сведбанк»), яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» (надалі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0501/0208/88-015 та цього ж дня між даними сторонами було підписано іпотечний договір, предметом якого є будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 1000 м.кв., яка знаходиться в с.Зарічани Житомирського району Житомирської області. Зі змісту листа Міністерства юстиції №Є-20040 від 04.08.2016 року позивачу стало відомо, про те, що приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. внесено записи до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Позивач вважає, що його права порушено, оскільки дії нотаріуса не відповідають чинному законодавству, зокрема, не було зазначено кадастровий номер земельної ділянки, що унеможливлює її ідентифікацію.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 08 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л. про зобов'язання скасувати реєстраційну дію.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема судом не враховано, що іпотека є похідним правом і реєструється виключно після державної реєстрації права власності. Спірна земельна ділянка не зареєстрована в базі даних автономної системи ведення ДЗК, її межі не встановлено, відсутній кадастровий номер, а тому вона не могла виступати об'єктом цивільних прав. Крім того, апелянт зазначає, що на момент підписання іпотечного договору база обліку земельних ділянок вже існувала, що також не було враховано судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. законом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотеки (в редакції, яка була чинною станом на 12 лютого 2008 року), п.2 ч.8 якого визначено, що у разі обтяження нерухомого майна іпотекою до Реєстру вноситься, зокрема опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані.

Як роз'яснено у п.7 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції закону станом на 12 лютого 2008 року) дані державного земельного кадастру це - відомості про місце розташування земельної ділянки та її межі, кадастровий номер, грошова оцінка, кількісна та якісна характеристика, підготовлені відповідно до закону.

Зі змісту ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції закону станом на 12 лютого 2008 року) вбачається, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

В Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна.

Державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Державна реєстрація прав є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку, встановленому законом.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції закону станом на 12 лютого 2008 року) дані обліку земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та кадастровий номер об'єкта нерухомості є основою для формування Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.6 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції закону станом на 12 лютого 2008 року), реєстрація права власності повинна передувати реєстрації інших речових прав на таке майно та їх обмежень і проводитися в разі вчинення правочину щодо такої нерухомості, встановлення обмежень речових прав на таку нерухомість.

Так, ч.1 ст.133 Земельного кодексу України передбачено, що у заставу можуть передаватись земельні ділянки, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу України визначено в редакції 2008 року (в редакції закону станом на 12 лютого 2008 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, яка є предметом обтяження згідно договору іпотеки укладеного 12 лютого 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 належить Іпотекодавцю (ОСОБА_2) на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого Зарічанською сільською Радою народних депутатів Житомирського району Житомирської області 11 березня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №479 (а.с.7, 39). У зв'язку з чим, посилання апелянта на необхідність реєстрації земельної ділянки відповідно до умов законодавства станом на 12.02.2008 року є необґрунтованим, оскільки нерухоме майно вже було зареєстроване і Закон України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» не вимагав його перереєстрації.

Здійснюючи реєстрацію обтяження під час укладення договору іпотеки 12 лютого 2008 року, нотаріусом було досліджено державний акт на право приватної власності на землю, який є правовстановлюючим документом на земельну ділянку площе 0,10 га за адресою: с.Зарічани Житомирського району Житомирської області, в якому графічно зазначені межі земельної ділянки та володільців сусідніх земельних ділянок (а.с.39). Також із акту обстеження предмету іпотеки (розділ 5) вбачається, що місцем розташування земельної ділянки зазначено місце розташування будинку : АДРЕСА_1, який одночасно із земельною ділянкою, на якій він розташований, був переданий ОСОБА_2 в іпотеку.

В свою чергу, твердження апелянта про те, що під час реєстрації обтяження приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за НОМЕР_1 та НОМЕР_2 не було зазначено кадастровий номер земельної ділянки, що унеможливлює її ідентифікацію колегія суддів вважає безпідставним.

Так, обов'язкова вимога щодо того, що земельна ділянка або право на неї може бути передано у заставу лише за умови присвоєння земельній ділянці кадастрового номера в порядку, визначеному законом була внесена в ч.1 ст.133 Земельного кодексу України, Законом України від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення контролю за укладенням договорів застави та іпотеки земельних ділянок та прав на них», який набрав чинності 13.01.2012 року.

Також колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка не може бути об'єктом цивільних прав через відсутність інформації про неї в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі прав власності, оскільки іпотечний договір укладений 12.02.2008 року між ПАТ«Сведбанк» та ОСОБА_2 є дійсним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, нотаріусом було належним чином ідентифіковано земельну ділянку, що є предметом іпотеки згідно договору укладеного 12 лютого 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: