Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/112/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючого судді - Потапенка А.В.,

за участі:

секретаря - Маламан Я.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

третьої особи- ОСОБА_5,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ржищівської міської ради Київської області, треті особи: державний реєстратор виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, Ржищівська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, дід по батьковій лінії ОСОБА_7 помер у 1985 році. Після смерті діда 5 березня 1987 року баба позивача ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 У період з 1973 по 1980 рік баба позивача ОСОБА_8 перебувала у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, який за життя володів жилим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Позивач вважає, що її баба ОСОБА_8 за час проживання із ОСОБА_11 та після його смерті набула права на спадщину, шляхом прийняття спадщини в силу ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР, а саме: фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Підтвердженням цього позивач вказувала те, що ОСОБА_8 проживала однією сім'єю із ОСОБА_11, вела з ним спільне господарство та побут, поховала його за власні кошти, отримала свідоцтво про його смерть. Спільних дітей вони не мали, інші спадкоємці, які б могли претендувати на його майно, відсутні.

З 10 червня 1981 року по 23 жовтня 2004 року місце проживання ОСОБА_8 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1

17 листопада 2004 року ОСОБА_8 отримала у Ржищівському БТІ витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_2 про реєстрацію права власності на житловий будинок за вказаною адресою, що підтверджує те, що вона мала безперешкодний доступ до будинку і дозвільних документів на нього.

За життя ОСОБА_11 отримав дозвільні документи на вказаний вище будинок.

Крім того, позивач вказувала. що її баба ОСОБА_8 не була усунута від спадкування в порядку, визначеному ст. 528 ЦК УРСР, вона не відмовилась від спадщини в порядку ст. 553 ЦК УРСР.

На теперішній час у позивача відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що належав її бабі, як спадкоємиці ОСОБА_11

Звернувшись до Ржищівської міської державної нотаріальної контори (далі - Ржищівська МДНК) із заявою про прийняття спадщини після смерті баба ОСОБА_8, 20 грудня 2016 року позивач отримала лист відмову щодо оформлення спадщини, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на будинок.

Позивач вважає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину, у зв'язку із чим, вона вирішила оформити спадкові права у судовому порядку.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_3, посилаючись на ст.ст. 528, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 1266, 1268, 1296 ЦК України, просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1.

У попередньому судовому засіданні судом було повідомлено, що у провадженні суду перебувала цивільна справа № 374/84/17 за позовом ОСОБА_5 до Ржищівської міської ради Київської області, третя особа - Ржищівська міська державна нотаріальна контора, про продовження строку на прийняття спадщини, яка розглянута з прийняттям рішення. Предметом позову було спадкове майно після смерті ОСОБА_11, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із цим ухвалою Ржищівського міського суду від 26 липня 2017 року судом було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_5

У судове засідання позивач не з'явилась, представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. Пояснив, що баба позивача ОСОБА_8 перебувала у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 Станом на 1978 рік ОСОБА_8 була одружена з ОСОБА_7 Представник позивача вказував, що ОСОБА_8 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_11, з яким проживала у цивільному шлюбі, фактично вступивши в управління майном. Йому не відомо, що на момент проживання ОСОБА_8 із ОСОБА_11 (1973-1980 роки) вона була у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Відповідно до ЦК УРСР ОСОБА_8 відноситься до першої черги спадкоємців, хоча вони не перебували у шлюбі, від спадщини вона не відмовилась, від спадкування не була усунута. Будинок почали будувати у 1974 році, а у 1978 році почали проживати. У 1981 році зареєстровано місце проживання ОСОБА_8

Представник відповідача Ржищівської міської ради Київської області та представники третіх осіб: Державного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради та представник Ржищівської МДНК у судове засідання не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи без їхньої участі не надали.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_11 У 1978 році будинок був недобудований, вона позичала кошти братові, передавши їх через свого сина. Брат кошти не повернув. ОСОБА_11 помер у 1980 році. Вона не бачила, щоб ОСОБА_8 проживала разом із братом, хоча їй було відомо, що вона була його кумою. Вона знала її чоловіка ОСОБА_7 У 1979 році її брат у м. Українка представив ОСОБА_8 як свою дружину, потім вона бачила її на похороні брата у 1980 році.

Представник третьої особи ОСОБА_2 пояснив, що як зазначала позивач, вона є онукою ОСОБА_8, яка у період з 1973 року по 1980 рік перебувала у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 і тому є спадкоємицею своєї бабусі, яка у свою чергу була спадкоємицею ОСОБА_11 Однак, у цей же час її баба перебувала у зареєстрованому шлюбі з її дідом ОСОБА_7, що вже само по собі унеможливлює прийняття спадщини ОСОБА_8 Крім того, статтями 529, 530 ЦК УРСР передбачені дві черги спадкоємців за законом, до жодної з яких ОСОБА_8 не відноситься. Відсутність правовстановлюючих документів на будинок у позивача та її баби можна пояснити лише тим, що на будинок оформлені правовстановлюючі документи на ім'я ОСОБА_11 Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 5 березня 1981 року, будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_11, що підтверджується також листом КП КОР "Південне БТІ" № 1763 від 25 липня 2017 року. Позивач не є родичем власника спадкового майна, а тому не має ніякого права на оформлення права власності на зазначений вище будинок. Враховуючи викладене вище позивач не має права на спадкування після смерті ОСОБА_11, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 6 квітня 1978 року, встановлено, що ОСОБА_3 (позивач) народилась ІНФОРМАЦІЯ_7, її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_13 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу , серії НОМЕР_4 від 20 вересня 1996 року, встановлено, що ОСОБА_14 одружився з ОСОБА_3, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 15 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_6 (батько позивача) ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10). Його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Свідоцтвом про одруження від 30 жовтня 1955 року підтверджено факт укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 (а.с.51).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_5 від 26 травня 1980 року встановлено, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_6 від 19 вересня 1986 року встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.12).

Згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_7 від 11 лютого 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 5 березня 1987 року (а.с.14).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_8 від 6 серпня 2002 року встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.15).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 листопада 2004 року встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_11 (а.с.16).

Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_8 була зареєстрована у будинку 10 лютого 1981 року (а.с.18-19).

З технічної документації на індивідуальне будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_11 в АДРЕСА_1, встановлено, що всі правовстановлюючі документи оформлені на ім'я ОСОБА_11 (а.с.20 -26). Зокрема, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 5 березня 1981 року встановлено, що цілий житловий будинок по АДРЕСА_1, дійсно належить ОСОБА_11

Згідно технічного паспорта на будинок по АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_8 оформила вказаний технічний паспорт 28 листопада 1980 року (а.с. 27-29).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_9 від ІНФОРМАЦІЯ_9 встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.30).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20 грудня 2016 року встановлено, що після смерті ОСОБА_8 заведена спадкова справа № 202/2016 (а.с.32).

Листом Ржищівської МДНК відмовлено ОСОБА_3 у оформленні спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 баби ОСОБА_8, яка на день смерті постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1, оскільки виявлено, що відсутній документ, що посвідчує право власності ОСОБА_8 на житловий будинок аз вказаною вище адресою (а.с.31).

Згідно технічного паспорта на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 встановлено. що ОСОБА_3 4 жовтня 2016 року замовила технічний паспорт на вказаний вище будинок (а.с.33-37).

Постановою державного нотаріуса Ржищівської МДНК № 290-02/31 від 13 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у оформленні спадщини після померлої ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10. Встановлено, що спадкове майно, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11, після якого спадщина не була прийнята. На момент його смерті спадкоємцями згідно ЦК УРСР могли бути особи, на користь яких посвідчений заповіт (спадкоємці за заповітом), або спадкоємці черг, визначених ст. ст. 529, 530, 531 цього ж Кодексу. У випадку відсутності на день смерті таких спадкоємців, спадкове майно повинно було б перейти до держави відповідно до ст. 555 ЦК УРСР. ОСОБА_3 не подала доказів про те, що померла ОСОБА_8 входить до кола спадкоємців померлого ОСОБА_11, тобто не підтвердила наявність підстав для закликання її до спадкоємства і факт прийняття нею, як спадкоємцем, спадщини (а.с.48).

З досліджених у судовому засіданні матеріалів спадкової справи № 202/2016 судом встановлено, що ОСОБА_3 20 грудня 2016 року звернулась до Ржищівської МДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 (а.с.1 спадкової справи). ОСОБА_8 проживала за адресою: АДРЕСА_1, до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 згідно записів із будинкової книги (а.с.12 спадкової справи).

Згідно зі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 5 березня 1981 року встановлено, що ОСОБА_11 належить цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.82).

Згідно листа КП КОР "Південе БТІ" № 1763 від 25 липня 2017 року повідомлено, що станом до 1 січня 2013 року право власності на будинок АДРЕСА_1 Київської області було зареєстровано за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності від 5 березня 1981 року. До житлового будинку відносяться наступні господарські будівлі та споруди: літ "Б" - сарай, "В" - сарай; загальна площа житлового будинку становить - 59, 4 м. кв. та житлова площа - 28, 10 м. кв. Самовільне перепланування та прибудові відсутні (а.с.83).

Судом встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_10. ОСОБА_3 звернулась до Ржищівської МДНК із заявою про оформлення спадщини після смерті своєї баби ОСОБА_8, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність у ОСОБА_8 правоустановлюючих документів на будинок, у якому вона проживала на час смерті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок належить ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с.82) та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8494007 від 17 листопада 2004 року (а.с. 16). Спадщина після смерті ОСОБА_11 не була оформлена. Однак, позивач вказувала, що ОСОБА_8 спільно проживаючи із ОСОБА_11 у його будинку до дня його смерті, та, користуючись вказаним будинком після його смерті, фактично прийняла спадщину.

Відповідно до частин 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Однак, ОСОБА_8 не відноситься до числа спадкоємців, що визначені в ст.ст. 529, 530, 531 ЦК УРСР.

Разом із тим, ЦК УРСР не передбачав інституту спадкування за законом осіб, які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами про те, що її баба ОСОБА_8 є спадкоємцем за законом після смерті співмешканця ОСОБА_11 та мала право на спадкування після його смерті. Доводи позивача про отримання ОСОБА_8 документів на будинок не мають правового значення, оскільки ОСОБА_8 не мала права на спадкування, а тому її право не вважається порушеним. Решту доводів позивача суд не приймає до уваги, оскільки позивач не має суб'єктивного права на доведення фактів на право спадкування іншими особами.

Враховуючи викладене вище, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 524, 529, 530, 531 ЦК УРСР , ст. ст. 10, 11, 57-59, 60, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Ржищівський міський суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 2 жовтня 2017 року.

Суддя