Справа № 127/540/17
Провадження № 2/127/1767/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Невмиваки Я.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку дарування,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2017 року ОСОБА_4 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку дарування. Свій позов мотивував тим, що 13.01.2015 року відповідач по справі передала безоплатно позивачу (подарувала) частку житлового будинку, площею 149,7 кв.м. в будинку загальною площею 288,6 кв.м., що розташований по вул. І. Миколайчука 42 в м. Вінниці. Окрім цього відповідач є співвласником земельної ділянки площею 0,776 га в межах згідно з планом, що розташована по вул. І Миколайчука 42 в м. Вінниці. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, як зазначено в державному акті на землю, що видано на імя відповідача. До відчуження відповідачем на користь позивача 43/300 часток в праві власності на житловий будинок, що знаходиться в м. Вінниці, по вул. Ф. Кона № 42 (нині вул. ОСОБА_5), рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.03.2011 року у справі № 2 180/11 встановлено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0776 га, що розташована в м. Вінниці, по вул. Ф. Кона № 42, згідно з додатком № 2 до висновку № 2051 судової будівельно технічної експертизи від 23.12.2010 року, виготовленого Вінницьким відділенням КНДІСЕ, на якому відображено варіант № 2 розподілу земельної ділянки відповідно до вимог державних будівельних норм та ідеальних часток співвласників. Відповідно до вказаного варіанту розподілу співвласнику 43/300 частки будинковолодіння ОСОБА_2 виділено внатурі (на місцевості) 111 кв.м. спірної земельної ділянки. В договорі дарування 43/300 часток будинковолодіння на користь позивача відомості про перехід до нього права власності на частку зазначеної вище земельної ділянки відсутні, що обумовило існування ситуації, в якій позивач є власником 43/300 частки будинковолодіння, що належало раніше відповідачу, а відповідач є власником відповідної частки виділеної внатурі земельної, площею 111 кв.м. не маючи власності у будинковолодінні, яке розташовано на вказаній земельній ділянці.

Позивач, посилаючись як на підставу своїх вимог на ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України, просив визнати за ним право власності на 43/300 часток земельної ділянки, що розташована по вул. Івана Миколайчука, 42 в м. Вінниці площею 111 кв.м., якою користувалася відповідач, у земельній ділянці загальною площею 776 кв.м., право власності на яку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №423240 від 18.02.2008 року, кадастровий номер :02:050:0052, порядок користування якою встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.03.2011 року у справі №2-180/11 згідно варіанту 2 (додатку №2) висновку судової будівельно-технічної експертизи №2051 Вінницького відділення КНДІСЕ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 внесений на розгляд суду позов підтримав, просив його задоволити з тих же підстав, що у ньому наведено.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала, вказала, що дійсно її довірителька на даний час не являється співвласником будинковолодіння, по вул. І. Миколайчука 42. Позивач по справі ОСОБА_4 являється рідним сином відповідача, а тому вона не заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що раніше між її довірителькою та позивачем дійсно існував спір з приводу порядку користування спірною земельною ділянкою, однак на даний час спір вичерпано.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 423240 від 18.02.2008 року, що видано на імя ОСОБА_2, остання разом з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 являються співвласниками (на праві спільної сумісної власності) земельної ділянки, площею 0,0776 га, що розташована за адресою м. Вінниця, вул. Ф. Кона 42 (кадастровий номер земельної ділянки :02:050:0052) (а.с. 21).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.03.2011 року у справі № 2-180/11 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про встановлення порядку користування земельною ділянкою вирішено встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,0776 га, яка розташована за адресою м. Вінниця, вул. Ф. Кона 42 (нині ОСОБА_5), згідно з додатком № 2 до висновку № 2051 судової будівельно технічної експертизи від 23.12.2010 року, виготовленого Вінницьким відділенням КНДІСЕ, на якому відображено варіант № 2 розподілу земельної ділянки відповідно до вимог державних будівельних норм та ідеальних часток співвласників (а.с. 14).

Як вбачається з варіанту № 2 (додаток 2) розподілу земельної ділянки площею 776 кв.м. відповідно до вимог державних будівельних норм та ідеальних часток співвласників, висновку № 2051 судової будівельно технічної експертизи від 23.12.2010 року ВВ КНДІСЕ, який застосовано у наведеному вище рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.03.2011 року у справі № 2-180/11, співвласнику 43/300 частки будинковолодіння ОСОБА_2 виділено внатурі (на місцевості) 111 кв.м. спірної земельної ділянки (варіант розподілу зазначено у додатку №2 до висновку) (а.с. 16 20).

Як вбачається з договору дарування частки житлового будинку від 13.01.2015 року, що посвідчено нотаріально (приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі за № 41), ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_1 безоплатно (подарувала) 43/300 часток в праві власності на житловий будинок, що знаходиться у м. Вінниці, по вул. Ф. Кона (нині ОСОБА_5) № 42. Загальна площа будинку 288, 6 кв.м., житлова площа 149, 7 кв.м. (а.с. 8).

Як слідує з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.01.2015 року (індексний номер 32157404), за позивачем по справі ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 43/300 часток будинковолодіння за адресою м. Вінниця, вул. Ф. Кона, буд. 42 (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи № 10131 відповідач по справі не являється співвласником будинковолодіння, що за адресою м. Вінниця, вул. І. Миколайчука 42, в м. Вінниці, та частки в будинковолодінні розподілені наступним чином: ОСОБА_4 43/300 частки, ОСОБА_8 29/200 частки, ОСОБА_7 43/150 частки, ОСОБА_6 29/200 частки та ОСОБА_9 7/ 25 частки, таким чином відповідач по справі відчужила на користь позивача свою частку в будинковолодінні, яка до 13.01.2015 року становила 43/300 частки. (а.с. 493 499 інвентарної справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ч. 4 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 120 ЗК України укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п.п. «ґ» п. 18: до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Таким чином ст.ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 13.04.2016 року (справа № 6 253 цс16).

Таким чином суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірну частину земельної ділянки, що розташована за адресою м. Вінниця, вул. І. Миколайчука 42, яка до відчуження відповідачем 43/300 частин будинковолодіння належала останній, тобто 111 кв.м.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 120, 125 ЗК України, ст. 377 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 43/300 ідеальних часток земельної ділянки, що розташована по вул. Івана Миколайчука, 42 в м. Вінниці площею 111 кв.м., якою користувалася ОСОБА_2, у земельній ділянці загальною площею 776 кв.м., право власності на яку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №423240 від 18.02.2008 року, кадастровий номер :02:050:0052, порядок користування якою встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.03.2011 року у справі №2-180/11 згідно варіанту 2 (додатку №2) висновку судової будівельно-технічної експертизи №2051 Вінницького відділення КНДІСЕ.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: