АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4478/17 Справа № 199/1121/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року у справі за поданням Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визначення частки боржника у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18 квітня 2017 року подання Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визначення частки боржника у спільній сумісній власності, залишено без задоволення. (а.с.60-61, 71).

Не погодившись з ухвалою суду, Царичанський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, відповідно до якої задовольнити подання в повному обсязі (а.с.75-79).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні Царичанського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавчий лист, виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суми боргу за договором позики (а.с.7,8).

Боржник рішення суду не виконує, майно, на яке може бути звернуте стягнення у боржника відсутнє (а.с.19).

Разом з тим, за дружиною ОСОБА_5 ОСОБА_6 зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14).

Оскільки за даними Індустріального районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області актовий запис про розірвання шлюбу відсутній, державний виконавець вважав, що вказана вище квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просив визначити частку ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності у вигляді квартири АДРЕСА_2 у вигляді 1/2 його частки.

23.01.2010 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб. Актовий запис про розірвання шлюбу відсутній, що підтверджується листом Індустріального районного у м. Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.9).

Квартира АДРЕСА_3 придбана за договором купівлі-продажу 12.07.2012 на імя ОСОБА_6, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.48).

Суд першої інстанції, залишаючи подання без задоволення, виходив із того, що доказів про те, що ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 володіють квартирою №8 по вул. Путилівськвій, 8 у м. Дніпропетровську державний виконавець Царичанського районного відділу ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області суду не надав та визначити, чи є спільною сумісною власністю квартира АДРЕСА_4, яка придбана за договором купівлі-продажу на імя ОСОБА_6 неможливо.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст.60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до положень ч.1 ст. 379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку визначивши квартиру АДРЕСА_5 особистою приватною власністю ОСОБА_6, не звернувши увагу на вимоги ст. 60, 70 СК України, відповідно до яких майно, набуте подружжям в період шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Крім того, слід зазначити, що державний виконавець не ставив питання щодо виділу частки майна боржника в натурі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно вимог ч.1 ст.6 зазначеного закону державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що передбачено ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У звязку з чим, на державного виконавця законом покладається обовязок вжити вичерпних заходів до його виконання.

Зазначених вимог закону та обставин справи суд першої інстанції не врахував, неповно зясував обставини по справі щодо права власності на квартиру, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про залишення без задоволення подання державного виконавця про визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

За таких обставин, з урахуванням вимог п.3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, ухвала підлягає скасуванню з передачею питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суд першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 209, 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді