Справа № 161/9842/16-ц Провадження № 22-ц/773/1047/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочено ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 31 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем своєчасно не погашено заборгованість за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 73287,17 грн. і складається з наступного: 14028,86 грн. заборгованість за кредитом, 53027,80 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2264,45 грн. заборгованість по комісії, а також штраф 3966,06 грн. Вказану заборгованість позивач і просить стягнути з відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Сторони та їхні представники в судове засідання не зявились.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги банку є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, оскільки факт підписання відповідачем анкети-заяви з проханням надати послуги з отримання кредиту не може вважатись доказом отримання відповідачем кредитної картки та користування відповідачем кредитними коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку і, як наслідок, укладення кредитного договору взагалі.

Такі висновки суду не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Судом першої інстанції із матеріалів справи встановлено наступне.

31 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7).

Як убачається зі змісту анкети-заяви від 31 серпня 2010 року, відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с. 7) погодилася з тим, що анкета-заява разом із памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір між нею та банком про надання банківських послуг. Також відповідач ознайомилась та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, зобовязується виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частина 1 ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем до своєї позовної заяви додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с.10-33). Відповідно до п. 2.1.1.2.1 вказаних Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначений в памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, вказана в заяві. пунктом 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно.

В суд апеляційної інстанції позивачем надано докази отримання відповідачем банківських карт № 114480 з кінцевим терміном до 01 місяця 2014 року, яка активована 31.08.2010 р., № 534591 з кінцевим терміном до 04 місяця 2015 року, яка активована 07.12.2012 р., № 325168 з кінцевим терміном до 04 місяця 2017 року, яка активована 30.05.2013 р., довідку про видані картки, виписку по картці/рахунку і додатковим рахунках договору за період з 02.12.2010 р. по 05.07.2017 р., що також підтверджує здійснення операцій (а.с. 82, 120-132), а також заяву відповідача від 18.09.2017 року про реструктуризацію кредитної заборгованості.

Після переоформлення 30.05.2013 року кредитної картки відповідач отримала кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Встановлення кредитного ліміту у розмірі 15000 гривень вбачається і з виписки по рахунку відповідача (а.с. 126/зворот).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості з 30.05.2013 р. по 30.06.2016 р. за договором вбачається, що заборгованість позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 30.06.2016 року становить 73287,17 гривень і складається з наступного: 14028,86 грн. заборгованість за кредитом, 53027,80 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2264,45 грн. заборгованість по комісії та пені, а також штраф 3966,06 грн. (а.с. 6).

Відповідач не надала доказів на спростування розміру її заборгованості.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача 14028,86 грн. заборгованість за кредитом, 53027,80 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2264,45 грн. заборгованість по комісії та пені, а всього 69321,11 грн. (шістдесят дев'ять тисяч триста двадцять одна гривня 11 коп.).

Що стосується штрафу, заборгованість за яким зазначена у розрахунку банку у фіксованій частині 500 грн. та у процентній частині 3466,06 грн., то у цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності олного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, зокрема, строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, а тому рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 14028,86 грн. (чотирнадцять тисяч двадцять вісім гривень 86 коп.) заборгованості за кредитом (тіло кредиту), 53027,80 грн. (п'ятдесят три тисячі двадцять сім гривень 80 коп.) заборгованості за процентами за користування кредитом та 2264,45 грн. (дві тисячі двісті шістдесят чотири гривні 45 коп.) заборгованості за пенею та комісією, а всього 69321,11 грн. (шістдесят дев'ять тисяч триста двадцять одна гривня 11 коп.).

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2893,80 грн. (дві тисячі вісімсот дев'яносто три гривні 80 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді