АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №661/3519/15-ц Головуючий в І інстанції Крапівіна О.П. Провадження №22-ц/791/597/17 Доповідач: Воронцова Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВоронцової Л.П.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,
Полікарпової О.М.,
секретарПісоцька Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 05 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: фізична особа - підприємець ОСОБА_8, товариство з обмеженою відповідальністю «М'ясокомбінат «Ювілейний» про визнання договорів позики недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що 12 травня 2009 року, 14 травня 2009 року і 16 травня 2009 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 було укладено договори позики на загальну суму 9 400 000, 00 грн. Тоді ж були укладені між ОСОБА_6 і ФОП ОСОБА_8 забезпечувальні договори - договори поруки.

08 липня 2014 року господарським судом Херсонської області порушено провадження у справі №923/712/14 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 за заявою ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний». 18 грудня 2014 року цим же судом винесена постанова про визнання фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. 16 квітня 2015 року суд затвердив реєстр кредиторів боржника, серед яких АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_6

Враховуючи положення ст.26 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», загальний розмір кредиторських вимог, які мають право прийняти участь у голосуванні на зборах кредиторів складає 16 907 004,01 грн., з яких 9 400 000,00 грн. належить ОСОБА_6, що складає 56% від загальної кількості незабезпечених вимог кредиторів ФОП ОСОБА_8

АТ «Райффайзен Банк Аваль» в рамках справи про банкрутство ФОП ОСОБА_8 заявлені та включені до реєстру вимог кредиторів кредиторські вимоги в розмірі 12 101 094,18 грн., з яких 8 443 408,76 грн. 1 черга (забезпечені заставою Банку) та 3 657 685,42 грн. не забезпечені вимоги.

Позивач зазначав, що з включенням до реєстру вимог кредиторів ФОП ОСОБА_8 незабезпечених вимог ОСОБА_6 у розмірі 9 400 000грн., враховуючи, що такі вимоги є штучними та створені з метою отримання контролю за процедурою банкрутства ФОП ОСОБА_8, в тому числі з метою подальшого ухилення від сплати реальних грошових зобов'язань за допомогою механізмів та пільг процедури банкрутства, зважаючи на недостатність незаставних активів ФОП ОСОБА_8 порушуються законні права та інтереси інших кредиторів, в тому числі майнові права і інтереси АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Позивач вважає, що договори позики від 12 травня 2009 року, 14 травня 2009 року, 16 травня 2009 року є фіктивними, укладені без наміру обох сторін створення відповідних правових наслідків, з умислом кожної сторони цих договорів штучного формування вагомої кредиторської вимоги у справі №923/712/14 про банкрутство ФОП ОСОБА_8, підтвердженням чого є те, що ОСОБА_6 не володіла таким об'ємом грошових коштів, щоб мати можливість надати їх у позику; договори поруки, укладені між ФОП ОСОБА_8 і ОСОБА_6, які є рідними сестрами, а договори позики укладені між ОСОБА_6 і ОСОБА_7, який перебуває у шлюбі з ОСОБА_8

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 05 січня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: фізична особа - підприємець ОСОБА_8, товариство з обмеженою відповідальністю «М'ясокомбінат «Ювілейний» про визнання договорів позики недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін і третьої особи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що оспорювані Банком договори позики укладені без наміру створення тих наслідків, які ними обумовлені, доводи ж позивача ґрунтуються на припущеннях. Оспорювані договори позики реально укладалися і виконувалися їх сторонами, що свідчить про намір останніх створити правові наслідки, які ними обумовлені. Оспорювані договори позики за змістом і формою відповідають вимогам закону. Докази на підтвердження того факту, що в момент їх укладення не додержало вимог ст. 203 ЦК України;, позивач не надав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він дійшов до нього повно встановивши обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та вирішив спір відповідно до норм матеріального права, що його регулюють та з дотриманням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 12 травня 2009 року, 14 травня 2009 року і 16 травня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були укладені договори позики, за умовами яких ОСОБА_6 надала позичальнику ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 3 000 000грн., 3 200 000грн., 3 200 000грн. відповідно строком на один рік за кожним із них /а.с. 9-14, т.І/.

У забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за вище зазначеними договорами позики грошових коштів, 12.05.2009 року, 14.05.2009 року і 16.05.2009 року між ОСОБА_6 і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 були укладені договори поруки, відповідно до розділу І (п.1.1-1.5), яких остання зобов'язалася відповідати з позичальником як солідарний боржник перед кредитором /а.с. 15-17, т.І/.

Постановою господарського суду Херсонської області від 18 грудня 2014 року фізичну особу - підприємця ОСОБА_8 визнано банкрутом за вимогами кредитора ТОВ «М'ясокомбінат «Ювілейний» і відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою цього ж суду від 16 квітня 2015 року затверджено реєстр кредиторів боржника ФОП ОСОБА_9, до якого ввійшли ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 12 101 094,18грн., з яких 8 443 408,76грн. - 1 черга; 3 657 685,42грн. - 3 черга, та ОСОБА_6 на суму 9 400 000грн. - 3 черга /а.с. 18-23, т.І/.

Відповідно до положень ч.1 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Воля сторін цього правочину інша, ніж та, що сприймається як наслідок зовнішніх дій. Такий правочин не спрямований на досягнення тих наслідків, які очікуються від такого роду правочинів.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги Банку про те, що суд не надав належної оцінки його доводам про те, що ОСОБА_8 поручилася за зобов'язаннями ОСОБА_7, що виникли на підставі оскаржуваних договорів позики як фізична особа - підприємець, тоді як більша частина майна належить їй як фізичній особі, а не підприємцю, свідчить, що дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 при укладенні договорів позики, а також дії ОСОБА_8 щодо укладення нею договорів поруки за зобов'язаннями свого чоловіка, вчинені з умислом заявити у подальшому кредиторські вимоги у рамках справи про банкрутство ФОП ОСОБА_8 та створити домінантного кредитора - ОСОБА_6 з метою отримання контролю за справою про банкрутство, колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не стверджені доказами, ґрунтуються на припущеннях позивача, не свідчать про фіктивність оспорюваних ним договорів позики грошових коштів. Безпідставним є посилання Банку в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 за договором поруки діяла, як фізична особа - підприємець, тоді як більшість майна належить їй, як фізичній особі, оскільки договір поруки є фінансовим, а не майновим забезпеченням договорів позики грошових коштів та не свідчить про умисел сторін оспорюваних договорів ОСОБА_7 і ОСОБА_6, якими є договори позики, а не поруки. Вказані апелянтом обставини не свідчать про відсутність наміру сторін оспорюваних правочинів, створення правових наслідків, які обумовлені цими правочинами.

Зі змісту договорів позики, укладених між ОСОБА_7 і ОСОБА_5., вбачається, що ОСОБА_7 отримав на момент їх укладення грошові кошти, тому такі правочини, відповідно до роз'яснень, що містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не можуть бути кваліфіковані як фіктивні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції і про те, що доказом реального характеру правовідносин ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в оспорюваних позивачем договорах позики є рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «ХАРВЕСТ ГРУП» від 15 травня 2014 року про стягнення позики, яке набрало чинності /а.с.115-119, т.ІІ/.

Посилання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в апеляційній скарзі на те, що суд І інстанції не взяв до уваги та не дав належну оцінку, як доказу у справі про фіктивність оспорюваних ним договорів позики, поведінку ОСОБА_7 і ФОП ОСОБА_8, які з Банком пов'язані зобов'язальними відносинами, укладених між ними кредитної угоди від 28.09.2007 року і договору поруки від 17.03.2009 року та додаткових угод, які не зверталися до Банку і не отримували від нього, як кредитора, письмової згоди на укладення ними оспорюваних договорів позики грошових коштів та забезпечувальних договорів (поруки), на думку колегії суддів, є безпідставними і підлягають відхиленню, оскільки вказані обставини можуть лише свідчити про не виконання останніми умов, укладених між ними і Банком договорів, однак не свідчать про незаконність укладених між ОСОБА_7 і ОСОБА_5. договорів позики грошових коштів від 12.05.2009 року, 14.05.2009 року і 16.05.2009 року.

Посилання позивача у доводах апеляційної скарги на те, що оспорювані ним договори були укладені не у 2009 році, як-то у них зазначено, а після порушення справи про банкрутство ФОП ОСОБА_8, що свідчить про їх фіктивність, підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на законі.

Дійсно у справі судом І інстанції була призначена комплексна судова технічно-почеркознавча експертиза, зокрема, і стосовно часу виготовлення оспорюваних договорів, однак ухвала суду повернута Київським НДІСЕ без виконання, оскільки експертам не було надано для проведення дослідження оригінали вказаних договорів.

Оригінали договорів позики, як стверджує представник ОСОБА_7, під час пожежі належного ОСОБА_7 автомобіля згоріли, що підтверджується актом про пожежу, витягом з ЄРДР і протоколом допиту у якості потерпілого ОСОБА_7

Тобто, проведення експертизи з метою визначення часу вчинення оспорюваних договорів позики грошей неможливо, внаслідок відсутності оригіналів вказаних договорів з незалежних від волі сторін обставин.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у разі встановлення факту не відповідності часу виготовлення оспорюваних договорів позики, датам, зазначеним у них, вказана обставина не може бути доказом фіктивності даних договорів і підставою для визнання їх недійсними в цілому.

Доводи апеляційної скарги Банку про неспроможність ОСОБА_6 надати ОСОБА_7 позику у розмірі 9,4 млн. грн., що свідчить про фіктивність оспорюваних ним договорів позики грошових коштів підлягають відхиленню, оскільки інформація щодо розміру отримуваної нею заробітної плати та відсутність інших джерел прибутку є припущенням апелянта, на якому не може ґрунтуватися рішення суду.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що наявні у справі докази підтверджують, що сторонами договорів позики від 12.05.2009 року, 14.05.2009 року і 16.05.2009 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у момент їх укладення не було дотримано вимог законодавства України, підлягають відхиленню, оскільки не вказують, які саме норми закону не було дотримано сторонами правочинів; позивач у порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України такі докази суду не надав і матеріали справи такі докази не містять.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду законне і обґрунтоване залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду від 05 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л. П. Воронцова
Судді: П. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова