Справа № 367/2073/14-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/1078/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 26 23.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.09.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач зобовязання за договором не виконав, тому станом на 19.03.2014 року має заборгованість 22 847,59 грн., яка складається з наступного: 3 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 11 248,42 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 035,00 заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 064,17 грн. штраф (процентна складова). У звязку із вищенаведеним звернувся до суду з даним позовом у якому просить суд: стягнути з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк», заборгованість в розмірі 22 847,59 грн. за кредитним договором №б/н від 08.09.2008 року та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.09.2008 року в розмірі 22 847,59 грн.

Також стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 243,60 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Акцент-банк» було укладено договір №б/н від 08.09.2008 року (а.с.7), відповідно до якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 3 000,00 грн. із розрахунку 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ними та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно п. 6.5., 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також виплачувати комісії на умовах, передбачених договором. В разі порушення строків платежів по грошових зобовязаннях більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 3 000,00 грн., однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом не виконала, в результаті чого згідно з розрахунком заборгованості (а.с.3-6) вона має заборгованість 22 847,59 грн., з яких: заборгованість по кредиту 3 000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 11 248,42 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 7 035,00 грн., заборгованість по судовим штрафам 1 564,17 грн.

На підставі встановлених судом обставин та статей 546, 526, 1048, 1050, 1054 ЦПК України, оскільки ОСОБА_2 не виконала зобовязання за кредитним договором б/н від 08.09.2008 року, тому суд дійшов висновку, що існують правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 28 847,49 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2014 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Мельник Я.С.

ОСОБА_3