АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9640/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Станішевській Б.В.,

за участю позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково: на його користь з ПАТ «Українська залізниця» стягнуто кошти у розмірі 311,80грн (33,90грн + 277,90рн), 2000грн у відшкодування моральної шкоди та 640,00грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами був укладений договір перевезення пасажирів, відповідно до якого ПАТ «Українська залізниця» зобов'язалось перевезти 9 січня 2017 року ОСОБА_3 та його дружину ОСОБА_5 зі станції Жмеринка до станції Київ-Пасажирський поїздом «Інтерсіті+» №764 сполученням Одеса-Київ-Дарниця, час відбуття якого за розкладом зі станції Жмеринка - 9 год. 55 хв., а час прибуття на кінцеву станцію - 12 год. 43 хв., час у дорозі 2 год. 48 хв.Проте, 9 січня 2017 року на станцію Жмеринка швидкіснийпоїзд «Інтерсіті+» №764 прибув із запізненням більше ніж на 4 години о 14:10 год., а на станцію Київ-Пасажирський прибув о 20:39 год., час у дорозі склав більше ніж 6 годин замість 2 год.48 хв.

Виходячи зі встановленого та керуючись ст.ст.919,920,922 ЦК України, ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи, що тривалість послуги з перевезення встановлена в годинах, а прострочення надання послуги склало більше трьох годин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення пені підлягають задоволенню у пред'явленому розмірі (376,54грн х 3% х 3 год. = 33,90грн, де 376,54грн - вартість придбаних позивачем квитків).

Суд уважав обгрунтованими і позовні вимоги про стягнення з перевізника на користь позивача збитків у розмірі 277,90грн як різниці вартості квитків на дві особи, придбаних позивачем на швидкісний поїзд «Інтерсіті+» №764 на 09.01.2017, та вартості квитків на дві особи 49,32грн х 2 = 98,64грн на електропоїзд №828Л зі станції Жмеринка до Києва на цей же день, який за розкладом долає відстань між наведеними пунктами за 5 годин 13 хвилин.

Виходячи зі встановлених обставин, враховуючи, що 9 січня 2017 року зі Жмеринки до Києва позивач їхав разом із дружиною та дитиною віком 1 рік 9 місяців, зазнав душевних страждань через затримку перевезення, - суд уважав доведеними вимоги про спричинення позивачу та членам його сім'ї моральної шкоди, розмір якої визначив з урахуванням тривалості душевних переживань позивача та засад розумності, справедливості і співмірності, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 у цій частині.

В апеляційній сказі представник ПАТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів, просив її задовольнити. Позивач проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені за прострочення надання послуги згідно із договором, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилався в обгрунтування таких позовних вимог, вірно визначився з характером спірних правовідносин та норм матеріального закону, що їх регулює, і дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову у цій частині. Доводи представника відповідача про те, що нормами спеціального законодавства не передбачена відповідальність перевізника за несвоєчасне виконання ним зобов'язань, не грунтуються на вимогах закону і не спростовують такого висновку суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.922 ЦК України за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. Отже, чинним законодавством передбачена відповідальність перевізника як за затримку у відправленні транспортного засобу (в даному випадку зі станції Жмеринка), так і за запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення (Київ-Пасажирський), розмір якого встановлюється за домовленістю сторін або транспортними кодексами (статутами).

Оскільки факт несвоєчасного виконання зобов'язання за договором перевезення встановлений судом, підтверджений належними і допустимим доказами, а перевізник не заперечує цього факту, відповідальність за порушення зобов'язань за договором перевезення пасажирів передбачена законом, проте, домовленості сторін щодо розміру такої відповідальності не досягнуто, а нормами спеціального законодавства (ЗУ «Про залізничний транспорт», Статут залізниць, Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України) такий розмір відповідальності не встановлений, враховуючи, що механізм визначення розміру відповідальності у разі порушення умов договору про надання послуг передбачений ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», який відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 (п.2 постанови «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів») регулює спірні правовідносини і підлягає застосуванню при розгляді даного спору, - правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення вказаних позовних вимог. Посилань на неправильність розрахунку розміру пені апеляційна скарга не містить, а наведений в оскаржуваному рішення суду розрахунок відповідає положенням ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Обставини, на які відповідач посилається в обгрунтування своїх заперечень проти позову та доводів апеляційної скарги, вважаючи їх такими, що виключають його відповідальність за ст.922 ЦК України (а саме що затримка перевезення сталася внаслідок складних погодних умов), не доведені, адже відповідно до наданого відповідачем Акту технічного стану поїзду №764 сполученням Одеса-Дарниця 09.01.2017 попередньою причиною недостатньої ефективності гальм при прямуванні поїзда №764 по дільниці Одеса-Дарниця є обмерзання кліщових механізмів вагонів у несприятливих погодних умовах (ас31-33), проте, ні даний Акт, ні Протокол від 10.01.2017 наради щодо випадку зриву 09.01.2017 з графіка руху поїзда №764 ТПС Дарниця, філія «УЗШК» не містять у собі даних про те, що саме внаслідок недостатньої ефективності гальм поїзда чи внаслідок обмерзання кліщових механізмів вагонів у несприятливих погодних умовах сталася затримка прибуття поїзда №764 09.01.2017 на станцію Жмеринка та на станцію Київ-Пасажирський. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження своєї позиції про наявність обставин, що виключають відповідальність перевізника у даному випадку, представник відповідача у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі в частині стягнення пені за прострочення надання послуги не заслуговують на увагу за недоведеністю обставин, на які представник перевізника посилається в обгрунтування своєї позиції, і які суперечать установленим судом обставинам.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині задоволення позову ОСОБА_3 про відшкодування збитків, то в цій частині вони заслуговують на увагу з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з перевізника на користь позивача збитків у зв'язку з порушенням виконання зобов'язання за договором перевезення 09.01.2017, суд першої інстанції не навів в оскаржуваному рішення мотивів, з яких уважав установленими обставини, що мають значення при вирішенні спору у цій частині, та не навів назви і статті закону, на підставі якого вирішив спір у цій частині.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків і моральної шкоди. Частина 1 статті 623 ЦК України покладає на боржника, який порушив зобов'язання, обов'язок відшкодувати збитки, що стали наслідком зазначеного порушення. Обов'язок довести наявність і розмір збитків покладається на позивача.

В обгрунтування позовних вимог про відшкодування збитків позивач порівнює вартість придбаних ним квитків на проїзд 09.01.2017 поїздом №764 та вартість квитків на інший поїзд у цей же день від станції Жмеринка до станції Київ-Пасажирський, який за розкладом долає відстань між наведеними пунктами за 5 годин 13 хвилин. Такі обставини не дають підстав для висновку про доведеність факту спричинення (наявності) збитків позивачу у розумінні ст.22 ЦК України, а на інші обставини в обгрунтування таких своїх вимог позивач не посилається.

Оскілки факт спричинення відповідачем шкоди (збитків) позивачу внаслідок несвоєчасного його перевезення 09.01.2017 зі станції Жмеринка до станції Київ-Пасажирськийпоїздом №764 не доведений належними і допустимими доказами у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України порядку, - у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 у цій частині. З огляду на наведене та відповідно до ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

З урахуванням установлених судом обставин та факту порушення відповідачем як перевізником зобов'язань за договором щодо своєчасної доставки пасажирів до пункту призначення у строк, установлений договором, виходячи з положень Закону України «Про захист прав споживачів» (ст.22 Закону), правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 у цій частині. Що стосується визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, то з урахуванням обставин справи, характеру немайнових втрат, яких зазнав позивач і члени його сім'ї, їх тривалості, а також засад розумності, виваженості і справедливості - колегія дійшла висновку про наявність підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру такої шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року в частині стягнення коштів у розмірі 311,80грн скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 33,90грн (тридцять три грн 90 коп.) пені; у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши розмір її відшкодування з 2000грн до 1000грн (однієї тисячі грн).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна