АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Панченка М.М.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

Справа №757/23684/15-ц
Апеляційне провадження: № 22-ц/796/313/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у липні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 001-2900/756-0411 від 31 жовтня 2007р. у сумі 854 404,40 швейцарських франків, звернути стягнення на предмети іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,20 м2, житловою площею 18,10 м2,що належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом визнання за ним права власності за ціною 104 000 швейцарських франків; на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 60,3 м2, житловою площею 33,4 м2, що належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом визнання за ним права власності за ціною 143 000 швейцарських франків; на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 58,6 м2, житловою площею 32,9 м2,що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом визнання за ним права власності за ціною 140 000 швейцарських франків.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 31 жовтня 2007р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого він є, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 001-2900/756-0411, на підставі якого позичальник отримав на свій рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 723 055 швейцарських франків, які зобов'язався повернути та сплатити 4,5% річних за час користування кредитом. Пунктом 1.1.1 кредитного договору було передбачено нарахування підвищеної процентної ставки у розмірі 13,5% річних у разі користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін погашення).

Позивач посилався на те, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були укладені 7 грудня 2007р. договори іпотеки з ОСОБА_2, предметами яких є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,20 м2, житловою площею 18,10 м2,що належить ОСОБА_2 на праві власності, та квартира АДРЕСА_2, загальною площею 60,3 м2, житловою площею 33,4 м2, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

Крім того, 1 жовтня 2007р. був укладений договір іпотеки з ОСОБА_1, предметом якого є квартира АДРЕСА_3, загальною площею 58,6 м2, житловою площею 32,9 м2,що належить ОСОБА_1 на праві власності.

- 2 -

Позивач стверджував, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 15 червня 2015р. становить 854 404,40 швейцарських франків та складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 651 179,29 швейцарських франків, заборгованості по відсоткам у сумі 111 977,31 швейцарських франків, заборгованості по підвищених відсотках у сумі 18 942,30 швейцарських франків та штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.4 кредитного договору, у сумі 72 305,50 швейцарських франків, тому існують підстави для звернення стягнення на предмети іпотеки.

Позивач зазначав, що відповідно до звіту ТОВ «Агентство незалежної оцінки «Ваш Експерт» від 17 лютого 2015р. про незалежну оцінку майна, ринкова вартість квартири №54 становить 104 000 швейцарських франків, що за курсом НБУ еквівалентно 2 952 000грн.; ринкова вартість квартири №64 становить 143 000 швейцарських франків, що за курсом НБУ еквівалентно 4 033 000грн.; ринкова вартість квартири №66 становить 140 000 швейцарських франків, що за курсом НБУ еквівалентно 3 954 000грн., а загалом, вартість предметів іпотеки складає 387 000 швейцарських франків, що за курсом НБУ еквівалентно 10 939 000грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року позов задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 001-2900/756-0411 від 31 жовтня 2007р. у сумі 854 404,40 швейцарських франків, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 7 грудня 2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2612, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» права власності на нерухоме майно - однокімнатну квартиру загальною площею 43,20 м2, житловою площею 18,10 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. 31 жовтня 2007р. за реєстровим № 6294, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за номером 2459460, та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 20 листопада 2007р. у реєстровій книзі № д. 267-297 за реєстровим номером 36992, за ціною 104 000 швейцарських франки;на предмет іпотеки за договором іпотеки від 7 грудня 2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2614, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» права власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 60,3 м2, житловою площею 33,4 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Скляр О.С. 31 жовтня 2007 року за реєстровим № 6298, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за номером 2459476, та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 2 листопада 2007р. у реєстровій книзі № д. 999-13 за реєстровим номером 8562, за ціною 143 000 швейцарських франки; на предмет іпотеки за договором іпотеки від 1 жовтня 2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 6302, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» права власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 58,6 м2, житловою площею 32,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. 31 жовтня 2007р. за реєстровим № 6290, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів З1

- 3 -

жовтня 2007р., за ціною 140 000 швейцарських франки. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати на оплату судового збору по 1 827грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального права, оскільки позивачем був невірно обраний спосіб захисту права.

Крім того, відповідач вважає, що судом не вірно встановлений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, який суперечить ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Також відповідач посилається на те, що висновок суду про задоволення позовних вимог у рахунок часткового погашення заборгованості не відповідає Закону України «Про іпотеку», абз. 1 ч. 3 ст. 36 якого передбачає, що іпотекодержателю передається право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання і будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання зобов'язання за основним договором є недійсним.

Відповідач стверджує, що судом не здійснювалася перевірка розрахунку заборгованості та не взято до уваги, що у Подільському районному суді міста Києва з 7 червня 2012р. розглядається справа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором №001-2900/756-0411 від 31 жовтня 2007р., по якій не прийнято рішення у зв'язку з неможливістю встановити суму заборгованості.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.28 т.3), свого представника у судове засідання не направив, подав до канцелярії апеляційного суду заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на позасудове врегулювання спору, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у його відсутність.

При цьому, колегія суддів не задовольнила клопотання представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки воно подано усупереч вимогам ЦПК України, які передбачаються можливість подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду до початку розгляду справи по суті (ст. 257 ЦПК України), а не на стадії апеляційного розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 31 жовтня 2007р. між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 001-2900/756-0411, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 723 055 швейцарських франків, а позичальник зобов'язався їх повернути до 10 березня 2035р. та сплачувати 4,5% річних за користування кредитом.

Пунктом 1.1.1. кредитного договору сторони визначили, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 13,5% річних.

Згідно пункту 1.3. кредитного договору цільовим призначенням кредиту сторони визначили придбання квартир: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 7 грудня 2007р. між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 були укладені два договори іпотеки, предметами яких є квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2, які належать іпотекодавцю на праві власності. Договори посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр.

- 4 -

Також у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31 жовтня 2007р. між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_3. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем суду першої інстанції, позичальник належним чином не виконував свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, з липня 2011р. не вносив платежі на погашення кредиту та сплату відсотків, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

15 лютого 2012р. банк направив позичальнику та іпотекодавцю вимогу про погашення простроченої заборгованості, а у разі невиконання вимог банку, про дострокове погашення кредитної заборгованості у повному обсязі, яка була отримана позичальником та іпотекодавцем 27 лютого 2012р. та 9 березня 2012р. відповідно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, а тому іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у тому числі шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 6-1851цс15 від 30 березня 2016р.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою

підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми

- 5 -

правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності

на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 5 іпотечних договорів сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», у разі порушення будь-якого основного зобов'язання та/або будь-якого зобов'язання іпотекодавця за договором (пункт 4.1.).

Відповідно до пункту 5.2. договорів у разі настання обставин, зазначених у пункті 4.1. цього договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та зазначає, який спосіб задоволення вимог іпотекодержателя застосовується.

Згідно пункту 5.3. договорів іпотеки у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодежрателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Отже, сторони визначили умовами договорів порядок набуття банком права власності на предмет іпотеки, однак, позивачем суду не було надано доказів неможливості виконання умов договору у визначений сторонами спосіб та звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб.

Крім того, при вирішенні даного спору необхідно враховувати, що ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Однак, такого положення не містить стаття 39 закону України «Про іпотеку», що, на думку колегії суддів, порушує права позичальника та іпотекодавця, а звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього іпотекодержателя у рахунок часткового погашення заборгованості, суперечить положенням ст. 36 закону України «Про іпотеку»..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахував, що на підставі рішення суду право власності набувається тільки у випадках, передбачених у статтях 335 та 376 ЦК України, не взяв до уваги ненадання позивачем доказів у підтвердження неможливості звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений умовами договору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про скасування рішення суду та закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмета спору, задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містила вимог про закриття провадження у справі, а на час розгляду справи судом першої інстанції предмет спору існував, тому судом не були порушені норми процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія судді

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року скасувати.

- 6 -

У позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: