АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4720/17 Головуючий 1 інст. Гуренко М.О.
Справа № 623/1329/16-ц Доповідач Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2017 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи Ізюмська міська рада Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист немайнових прав та припинення дії, яка порушує право, -

в с т а н о в и в:

19 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Ізюмська міська рада Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист немайнових прав та припинення дії, яка порушує право, який в подальшому неодноразово уточнював.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б в м. Ізюм Харківської області. Поруч з його житловим будинком розташований житловий будинок № 33-В по провулку Олександрівському в м. Ізюм, що належить ОСОБА_1 Провулок Олександрівський, як дорога місцевого значення, закінчується житловою забудовою, в середині якої знаходяться житлові будинки за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б та 33-В. без наскрізного проїзду, тобто даний провулок є єдиним вїздом до вказаних домоволодінь.

Зазначав, що відповідач ОСОБА_1 самоуправно з порушенням чинного законодавства України в сфері містобудування, благоустрою та земельного права, вчиняє дії, направлені на захват частини провулку, перегороджуючи дорогу, чим позбавляє його проїзду до власного домоволодіння, а саме: 06 травня 2016 року, користуючись його відсутністю, із залученням бригади зварювальників здійснила перекриття вїзду, встановивши залізний паркан з трьохметрового профілю та ворота, для проїзду лише до власного домоволодіння.

З урахуванням викладеного позивач в остаточній редакції просив зобовязати відповідача демонтувати паркан та ворота, які перегороджують провулок Олександрівський в м. Ізюм Харківської області та перешкоджають вїзду до домоволодіння за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б в м. Ізюм Харківської області, та привести дорогу загального користування у попередній стан, а саме: відновити межу земельної ділянки, розташованої за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б в м. Ізюм Харківської області, з боку дороги у відповідності до плану земельної ділянки, зазначеному у технічному паспорті на даний садибний будинок, виготовленому Ізюмським МБТІ 08 червня 2015 року та заборонити ОСОБА_1 перешкоджати у проїзді та проході до домоволодіння за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б, м. Ізюм Харківської області.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Зобовязано ОСОБА_1 демонтувати паркан та ворота, які перегороджують провулок Олександрівський в м. Ізюм Харківської області та перешкоджають вїзду до домоволодіння за адресою: провулок Олександрівський,33-Б в м. Ізюм Харківської області, та привести дорогу загального користування у попередній стан, а саме: відновити межу земельної ділянки, розташованої за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б в м. Ізюм Харківської області, з боку дороги у відповідності до плану земельної ділянки, зазначеному у технічному паспорті на даний садибний будинок, виготовленому Ізюмським МБТІ 08 червня 2015 року

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 червня 2017 року виправлено описку в рішенні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2017 року, замість слів «відновити межу земельної ділянки, розташованої за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б в м. Ізюм Харківської області» вказано «відновити межу земельної ділянки, розташованої за адресою: провулок Олександрівський, 33-В в м. Ізюм Харківської області».

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної оцінки доводів та аргументів відповідача.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з положень статей 13, 293 ЦК України, ДБН В.2.3-5.2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» та ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сілких поселень», статей 83, 103, 211, 212 Земельного кодексу України, статей 13, 14, 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та тих обставин, що відповідачем паркан встановлено самовільно, його місце розташування не погоджено з суміжним землевласником ОСОБА_3, у звязку з чим він позбавлений права користування частиною його земельної ділянки. Крім цього, ширина проїзної частини провулку Олександрівського повинна складати 6 метрів (мінімальна ширина за протипожежним вимогам 3,5 метрів), будь-яка забудова може здійснюватися відповідачем лише на земельній ділянці, що є у неї на праві власності чи на праві користування. Відповідач протиправно здійснила будівельні роботи на земельній ділянці, що є комунальною власністю територіальної громади міста Ізюм. Більш того, відноситься до земель загального користування, що відповідно до закону навіть не підлягають передачі у приватну власність. Відповідач використовує обєкти благоустрою територію загального користування дорогу по провулку Олександрівському не за призначенням, а саме: для руху транспортних засобів і пішоходів, та самовільно встановлює паркан та ворота, що є грубим порушенням норм Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується судова колегія частково.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: провулок Олександрівський, № 33-Б в м. Ізюм Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14 липня 2000 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 27 жовтня 1999 року № 1140 та зареєстрованими Ізюмським МБТІ 14 липня 2000 року.

Для обслуговування та експлуатації житлового будинку, що належить позивачу, перебуває у користуванні земельна ділянка площею 600 кв.м, про що є позначка та план земельної ділянки у технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому Ізюмським МБТІ 16 березня 1999 року.

Поруч із земельною ділянкою та житловим будинком позивача, розташований житловий будинок за адресою м. Ізюм, провулок Олександрівський, № 33-В, що належить ОСОБА_1

Провулок Олександрівський в м. Ізюм, як дорога місцевого значення закінчується житловою забудовою, в середині якої знаходяться житлові будинки за адресою: провулок Олександрівський 33-Б (ОСОБА_3 І.) та 33-В (ОСОБА_1А.), без наскрізного проїзду, тобто даний провулок є єдиним вїздом до вказаних домоволодінь. Також даним вїздом користуються сусіди з обох боків дороги - ОСОБА_4 (власник домоволодіння за адресою: провулок Олександрівський, 33) та ОСОБА_5 (власник домоволодіння за адресою: провулок Олександрівський, 31).

06 травня 2016 року відповідач здійснила перекриття вїзду, встановивши залізний паркан з трьох метрового профілю та ворота, для проїзду лише до власного домоволодіння.

З витягу з протоколу засідання постійної комісії Ізюмської міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин від 13 жовтня 2016 року вбачається, що комісією встановлено, що ОСОБА_1 самовільно встановила паркан, захопивши таким чином земельну ділянку площею 314 квадратних метрів, на якій розташований будинок, що знаходиться за адресою: м. Ізюм, провулок Олександрівський, 33-В. Комісією запропоновано ОСОБА_1 демонтувати паркан та перенести його у відповідності до абрисів меж земельної ділянки, відповідно до технічного паспорту на домоволодіння № 33-В по провулку Олександрівському.

З відповіді Ізюмського РЕМ від 23 серпня 2016 року за № 45Р/18.335 вбачається, що при обстеженні ділянки повітряної лінії по провулку Олександрівський, 33-Б виявлено, що ОСОБА_1 без письмової згоди АК «Харківобленерго» встановила металевий паркан та ворота в охоронній зоні ПЛ-0,4кВ, чим порушила пункт 9 «Правил охорони електричних мереж», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209.

У відповідності до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Зокрема у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи,набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Законом України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху складають вулично-дорожню мережу призначену для руху транспортних засобів і пішоходів.

Згідно статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до обєктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, зокрема, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Статтею 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що об'єкти благоустрою можуть використовуватись лише відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Згідно статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на обєктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обовязковість його отримання передбачена законом, самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати/знищувати дерева, кущі тощо; вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; самовільно встановлювати обєкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Відповідно до статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою пятою цієї статті, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Судовим розглядом встановлено, що дозволу на встановлення паркану та воріт на вулично-дорожній мережі ОСОБА_1 не отримувала. Крім цього, встановлені паркан та ворота перешкоджають вільному проїзду до суміжних домоволодінь.

З урахуванням викладеного апеляційний суд погоджується з висновком суду про порушення прав ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 при самовільному встановленні паркану та воріт.

Проте, судова колегія вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання на норми, що регулюють самочинне будівництво, оскільки даною нормою регулюються правовідносини щодо нерухомого майна, а також на норми земельного законодавства, які регулюють користування земельними ділянками, які знаходяться у власності чи користуванні на підставі рішення відповідного органу.

Відповідно до частини 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_6