Справа № 369/9350/17
Провадження № 2/369/3692/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Яцевич В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи її тим, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований у власній квартирі за адресою: Київська обл., Києво - АДРЕСА_1.

25.10.2003 року позивачем було укладено шлюб з відповідачем по справі громадянкою ОСОБА_3, після шлюбу вона взяла прізвище позивача ОСОБА_1, на даний час іменується як ОСОБА_2.

До 19 червня 2016 року позивач та відповідач проживали спільно, але у звязку із погіршенням відносин відповідач покинула зареєстроване місце проживання та почала проживати в іншому місці.

В подальшому сімейне життя у шлюбі не склалося. Шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 розірвано рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2017 року.

Будь - яких перешкод у проживанні відповідача за місцем реєстрації позивач не чинив. Де достовірно на даний час постійно проживає відповідач позивачеві невідомо.

З моменту, коли відповідач припинила проживати за місцем реєстрації, спливло більше одного року.

Тому позивач просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2. Стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову заперечував та просив в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 25 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 107.

На підставі договору 14 травня 2010 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири № 66, що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, вулиця Амосова академіка, у будинку № 14.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивач не доведено що відповідач у відповідності до вимог законодавства України втратила право користування житловим приміщенням.

З наведеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивач, оскільки обраний ним спосіб захисту своїх прав не відповідає вимогам Житлового кодексу УРСР та Цивільного кодексу України, а тому у вимогах позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 9 ЖК УРСР,та ст.ст. 10, 57-59, 60, 209, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.