Справа № 460/2382/09 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/2932/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю:ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5,

представників ОСОБА_6, - ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3»яни Богданівни та ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2009 рокув справі за позовом ОСОБА_6 до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини на спадкове майно, що знаходиться в місті Новояворівську по вулиці Січових Стрільців, 5/82, Яворівського району Львівської області і залишилося після смерті її матері ОСОБА_10, яка померла 09 лютого 2004 року.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2009 року було задоволено позов ОСОБА_6, як спадкоємцю за законом першої черги, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини на спадкове майно, що знаходиться в місті Новояворівську по вулиці Січових Стрільців, 5/82, Яворівського району Львівської області і залишилося після смерті її матері ОСОБА_10, яка померла 09 лютого 2004 року, визнавши поважною причину пропуску цього строку.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначають, що спадкоємцем спірної квартири після смерті матері позивачки ОСОБА_10, був її брат ОСОБА_11, який помер 22.03.2009 року. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_11 є його дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_9, які у встановленому порядку звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Про наявність інших спадкоємців також зазначалось і позивачем, проте суд першої інстанції не встановивши чи є інші особи, прав і інтересів яких стосується позов ухвалив оскаржуване рішення. Крім цього, вважають, що у позивача відсутні поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки як вбачається з паспорту ОСОБА_6, місцем її реєстрації та проживання є вул. С.Стрільців, 2/39 в м. Новояворівську Львівської області, а відтак, позивачка проживала на одній вулиці з померлою матірю, знала про час її смерті і мала можливість звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

З довідки Яворівського районного суду вбачається, що результаті пожежі, яка мала місце 11 березня 2014 року в приміщенні Яворівського районного суду Львівської області, вищевказана цивільна справа невиправно пошкоджена.

18.08.2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, в порядку ст. 403 ЦПК України, звернулись до Яворівського районного суду Львівської області із заявою про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за № 2-2382/2009 за позовом ОСОБА_6 до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі №2-2382/2009 за позовом ОСОБА_6 до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року, яким відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі №2-2382/2009 за позовом ОСОБА_6 до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, не оскаржувалось, а відтак таке набрало законної сили.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції враховуючи пояснення позивачки, матеріали справи дійшов висновку, що ОСОБА_12 із за поважних причин не змогла з»явитися в нотаріальну контору для оформлення спадщини в шестимісячний строк, що, на думку суду, є підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_13, яка померла 09.02.2004 року.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частина 1 ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правовими підставами для визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини може бути поважність його пропуску, тобто, обєктивні причини, які перешкоджали спадкоємцю своєчасно звернутися до нотаріуса на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини.

При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Отже, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до роз»яснень абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З матеріалів справи, досліджених судом апеляційної інстанції, зокрема, з копії свідоцтва про народження ОСОБА_14 ЯИ№605991, з копії свідоцтва про одруження 11-АБ №129524, вбачається, що Линда (дівоче прізвище Борак) ОСОБА_15 є рідною дочкою ОСОБА_13, яка змінила прізвище у зв»язку з одруженням.

Копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ №192964 підтверджується, що ОСОБА_13 померла 09.02.2004 року.

Сторонами в суді апеляційної інстанції не заперечувався і визнавався той факт, що ОСОБА_11, який помер 22.03.2009 року, є сином ОСОБА_13 від іншого шлюбу. Крім цього, в заяві про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, поданій ОСОБА_6 25.12.2009 року, вона також стверджує про те, що спадкоємцем майна померлої ОСОБА_13, є рідний брат спадкоємця за законом ОСОБА_6, ОСОБА_11.

Зі спадкової справи №443/2009, заведеної Новояворівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_13, яка померла 09.02.2004 року, витребуваної судом апеляційної інстанції, вбачаться, що така була заведена за заявою позивачки ОСОБА_6 від 25.12.2009 року.

Листом №892/02-14 від 25.12.2009 року за підписом завідувача Новояворівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадкодавця відсутні документи про право власності на квартиру №82 у житловому будинку №5 по вул. Січових Стрільців в м. Новояворівськ, спадкоємцю ОСОБА_6 рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

У зв»язку з тим, що судове провадження по цивільній справі №2-2382/2208 за позовом ОСОБА_6 до Новояворівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, було втрачене, позовна заява ОСОБА_6 в матеріалах справи відсутня.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення, обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачка посилається на особисті проблеми, через які вона не мала можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори. Вважає зазначені нею причини пропуску строку для подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини поважними.

Про наявність будь яких інших причин, про які б позивачка зазначила у позові, чи в судовому засіданні, суд першої інстанції ні у вступній, ні в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, не зазначив.

Крім цього, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, мотиви, з яких суд дійшов до висновку про наявність підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначає лише, що ОСОБА_6 із за поважних причин не могла з»явитися до нотаріальної контори для оформлення спадщини у шестимісячний строк, при тому суд не зазначив та не конкретизував, які саме причини пропуску строку встановлено судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає і про те, що задовольнивши позов ОСОБА_6 та визначивши їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначив конкретний строк, який визначив суд для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, як на поважні причини неподання ОСОБА_6 протягом шести місяців заяви про прийняття спадщини, посилалися на те, що ОСОБА_6Д, протягом тривалого часу, до 2009 року, не перебувала на території України, так як весь час безвиїзно працювала за кордоном, а відтак не могла подати заяви до нотаріальної контори після смерті матері, яка померла 09.02.2004 року.

Слід зазначити, що в оскаржуваному рішенні Яворівського районного суду Львівської області, жодним чином не обумовлено те, що ОСОБА_6 посилалася на зазначену обставину в позовній заяві чи в судовому засіданні, про це суд не вказав і у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що представники позивачки, зазначаючи про перебування ОСОБА_6 за кордоном, що на їх думку об»єктивно перешкоджало поданню заяви про прийняття спадщини, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надали ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів.

Пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Твердження представників ОСОБА_6 про те, що вона не мала можливості подати консулу заяву про прийняття спадщини, є голослівними, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через перебування за межами України, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. На думку колегії суддів постійне проживання в іншій державі не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На думку колегії суддів, зазначені позивачкою у позовній заяві причини пропуску звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що суд першої інстанції зазначає в описовій та мотивувальній частині оскаржуваного рішення, не пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами позивачки на вчинення цих дій, а відтак не є поважними.

Дійшовши висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6, колегія суддів виходить з того, що позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона, з незалежних від неї обставин, не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підтвердження поважності причин пропуску нею встановленого законом шестимісячного строку для подання зави до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3»яни Богданівни та ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2