Провадження №22-ц/772/3261/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач :Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуСправа № 127/20938/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року (головуючий суддя Вохмінова О.С.), ухвалене о 10:29 год. у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, дата складання повного тексту рішення 29 листопада 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановила:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний запис № 2759.

Посилалася на те, що спільне життя подружжя не склалося. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Позивач дійшла висновку, що подальше спільне життя та збереження сім'ї не є можливим.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року позов задоволеною. Розірвано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2759.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач у справі ОСОБА_2 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому відповідно до вимог ст. 128, ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Крім того позивач в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснила, що подальше спільне життя вважає неможливим через постійні сварки з відповідачем та образи на її адресу. Також, повідомила, що наразі вона зібрала свої речі і має намір разом з дитиною переїхати із квартири, в якій проживає з відповідачем та яку, з її слів, на даний час сторони виставили на продаж з метою подальшого поділу коштів. На будь-яке примирення з відповідачем категорично не згодна.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 213 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України (діюча редакція) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України (діюча редакція), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України (діюча редакція) суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України (діюча редакція) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України (діюча редакція) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції встановив та виходив з того, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 07 жовтня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2759. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3. Разом з тим, сторони не підтримують шлюбних стосунків.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши фактичні взаємини подружжя, зокрема відсутність згоди відповідача на розірвання шлюбу та заперечення позивача проти можливості примирення подружжя, взявши до уваги, що примирення між сторонами з часу звернення до суду з позовом не відбулося, а позивач наполягала на розірванні шлюбу, прийшов до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме її волі та інтересам в зв'язку із чим шлюб необхідно розірвати відповідно до ст. 112 СК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 3 СК України слідує, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст. 55 СК України).

Згідно з ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом установлено, що сторони з 07 жовтня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 07 жовтня 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 2759. Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаємопорозуміння.

На даний час сторони подружніх стосунків не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує проти можливого примирення сторін, вважає подальше збереження сім'ї недоцільним та таким що суперечить її інтересам.

Доводи відповідача щодо можливості примирення сторін та його заперечення проти розірвання шлюбу, викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач, вказуючи на своє бажання зберегти сім'ю, не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують вжиття ним будь-яких заходів задля збереження сім'ї, а саме по собі його заперечення проти розірвання шлюбу не може бути достатньою підставою для відмови у позові.

Водночас, посилання відповідача в апеляційній скарзі на ненадання судом першої інстанції сторонам строку на примирення не спростовує правильності висновків місцевого суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу та не є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у позові.

Крім того, за час розгляду справи у суді першої інстанції та апеляційному суді минуло понад два місяці, однак сторони так і не дійшли згоди щодо питання можливого збереження сім'ї. Жодних дій щодо примирення відповідачем не вчинялося.

Таким чином, враховуючи те, що сім'я є добровільним союзом двох людей, а позивач категорично заперечує проти можливості примирення та наполягає на розірванні шлюбу, колегія суддів також приходить до висновку про те, що сім'я фактично розпалась, шлюб існує формально, сторони подружніх стосунків не підтримують і позивач не має наміру продовжувати спільне життя з відповідачем, а відтак шлюб між сторонами слід розірвати.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та переконана, що доводи апеляційної скарги відповідача, наведені на її обґрунтування, їх не спростовують і не дають підстав для висновку про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів -

постановила:

Залишити судове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: