Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2103/17

номер провадження 2/695/1238/17

27 грудня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 районної ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 центральна районна лікарня, про відшкодування шкоди завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Керівник ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_1 районної ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2017 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, їй призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням та надано іспитовий строк тривалістю 3 роки, на підставі п.,п. 1, 2 ст. 76 КК України засуджену ОСОБА_2 зобовязано періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання. Вчиненим кримінальним правопорушенням була заподіяна фізична шкода ОСОБА_3, який в період з 24.02.2016 по 07.03.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в ОСОБА_1 ЦРЛ, та на його лікування витрачено 2728,38 грн.. Витрати на відновлення здоровя потерпілого були понесені ОСОБА_1 ЦРЛ, засновником та головним розпорядником коштів якої є ОСОБА_1 районна рада. Джерелами фінансування вказаної лікарні є бюджетні асигнування з районного бюджету, таким чином вбачається, що витрати на лікування ОСОБА_3 були здійснені із бюджету, однак заходи щодо відшкодування збитків завдані медичній установі не вживались, що призвело до непогашення зазначених витрат. За таких обставин, з метою захисту інтересів держави, ОСОБА_1 місцева прокуратура вжила заходи представницького характеру та звернулася до суду із вказаним позовом з метою відшкодування шкоди завданої державі.

Прокурор Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернулася до суду із відповідною заявою, згідно з якою розгляд справи просила провести без представника ОСОБА_1 місцевої прокуратури, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник ОСОБА_1 районної ради в судове засідання не зявився, однак до суду надійшло відповідне клопотання голови ОСОБА_1 районної ради, відповідно до якого просить розгляд справи здійснювати без участі представника ОСОБА_1 районної ради, позов підтримує повністю.

Представник ОСОБА_1 центральної районної лікарні в судове засідання не зявився, однак від останньої на адресу суду надійшло пояснення, в якому просить розгляд справи проводити за відсутності свого представника, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, направивши до суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву сторін по справі розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.,ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Як вбачається з вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2017 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням та надано іспитовий строк тривалістю 3 роки, на підставі п.п. 1,2 ст. 76 КК України засуджену ОСОБА_2 зобовязано періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання.

Суд враховує, що відповідно до ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено виро, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином суд вважає доведеним винність дій ОСОБА_2, які спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_3 та спричинили відповідні правові наслідки.

Згідно з довідкою ОСОБА_1 ЦРЛ №941 від 07.07.2017 року, ОСОБА_3 в період з 24.02.2016 року по 07.03.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в ОСОБА_1 ЦРЛ, на його лікування витрачено 2728,38 грн.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 ЦРЛ, у вказаній довідці про вартість лікування потерпілої вказана сума, яка обчислена на підставі Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року.

Згідно п. 2 вказаного вище Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Вказана довідка разом із розрахунком вартості лікування досліджена судом та сумнівів у собі не викликає.

Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 районної ради Черкаської області та ОСОБА_1 ЦРЛ, заходи щодо відшкодування збитків у звязку із лікуванням ОСОБА_5 не вживались, тобто фактично збитки у сумі визначеній у вказаній вище довідці не відшкодовувались.

Згідно з п. 3.3 статуту ОСОБА_1 ЦРЛ джерелами її фінансування є бюджетні асигнування районного бюджету.

Таким чином судом встановлено, що витрати на лікування потерпілого ОСОБА_3 до бюджету, розпорядником якого є ОСОБА_1 районна рада, не відшкодовано, а тому вбачається заподіяння матеріальної шкоди інтересам держави.

Згідно із ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи заподіяння шкоди інтересам держави та не вчинення жодних дій як ОСОБА_1 ЦРЛ так і ОСОБА_1 районною радою спрямованих на відшкодування завданих збитків, прокурор правомірно звернувся до суду із вказаним вище позовом.

Відповідно до пунктів 3, 4 вказаного вище Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яке вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухвалені вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення проводиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.

Нормами ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, завдана позивачу шкода, яка виникла внаслідок вчинення відповідачем злочину (кримінального правопорушення) підлягає відшкодуванню відповідачем в повному обсязі.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, ґрунтуються на нормах ЦК України, а тому підлягають задоволенню.

Згідно із ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладені положення закону, за наявності вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2017 року, яким відповідача визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, відповідач як особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого ОСОБА_3

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд задовольняючи позов стягує із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1600,0 грн., від сплати якого був звільнений позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 1166, 1206 ЦК України та ст. 10,

ст., ст. 141, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 районної ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 центральна районна лікарня, про відшкодування шкоди завданої злочином задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 районної ради кошти, які витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_3, ОСОБА_1 центральною районною лікарнею в сумі 2728 (дві тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 38 коп., та зарахувати їх на р/р 9556, код 02005303, МФО 854018 ГУДСКУ в Черкаській області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1600,0 грн.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.