Справа № 527/1300/17
провадження 2/527/630/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Марущак Р.М.
при секретареві - Самородовій Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Агрофірми «Вересень» про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним, зобов»язання повернути ділянку,
Мотивувала наступним. 01 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та відповідачем АФ «Вересень» було укладено договір № 620 оренди названої земельної ділянки, який зареєстровано у Глобинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що зроблено відповідний запис. Договір укладено на 10 років. Його умовами передбачено розірвання договору в односторонньому порядку в разі невиконання однією із сторін своїх зобов»язань. Договір не передбачає, що невиконання повинно мати систематичний характер.
Вона (позивач), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2016 року, є спадкоємцем земельної ділянки, що належала ОСОБА_3 на праві власності. Крім цього, зареєстрована власником цієї земельної ділянки, що підтверджується витягом від 05.12.2016 року № 74848332 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Оскільки відповідач порушує строки сплати орендної плати (орендна плата за 2016 рік виплачена їй лише в лютому 2017 року), листом від 30 травня 2017 року вона повідомила його про те, що розриває договір оренди в односторонньому порядку і прохала передати їй земельну ділянку за актом приймання-передачі у вигляді, в якому вона була передана в оренду.
Також п. 40 договору оренди земельної ділянки передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору. Вона вважає договір оренди земельної ділянки розірваним, так як відповідач (орендар землі), знаючи про смерть орендодавця та зміну власника земельної ділянки, не використав своє переважне право на укладення договору оренди на новий строк, передбачене ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
Відповідач не повертає земельну ділянку, тому своє право володіння та користування земельною ділянкою вона змушена захищати в судовому порядку.
Позивач ОСОБА_2, її представник - адвокат Гольдінова О.В., у судове засідання не з»явилися. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохали розглянути справу за їх відсутності, вказали, що позов підтримують, згодні на ухвалення заочного рішення в разі неявки представника відповідача.
Представник відповідача - АФ «Вересень», у судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заперечень на позов не надав.
За письмовою згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів (заочний розгляд).
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, площею 3.5702 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована на території Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, що підтверджується витягом від 05.12.2016 року № 74848332 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказану земельну ділянку позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2016 року, успадкувала після своєї матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, і була власником названої земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2, виданого Глобинською РДА 19.08.2008 року.
Згідно акту приймання-передачі від 01 вересня 2008 року ОСОБА_3 передала АФ «Вересень» дану земельну ділянку в строкове платне користування.
В п.9 договору оренди в землі (з врахуванням додаткової угоди № 1 від 9.06.2009 року) зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вноситься грошовими коштами або в натуральній формі, але не менше 1,5 тонн зернових культур та додатково соняшнику 50 кг.
Згідно п.11 договору орендна плата вноситься у строк з 1 серпня по 31 грудня. Пунктом 39 договору передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання однією із сторін своїх зобов»язань.
П.40 договору оренди землі від 1 вересня 2009 року визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.
30 травня 2017 року орендодавець направила відповідачу АФ «Вересень» письмову заяву про припинення дії договору оренди №620 земельної ділянки внаслідок його розірвання нею в односторонньому порядку, в якому прохала орендаря передати їй земельну ділянку за актом приймання-передачі. Відповідач земельну ділянку не повернув, тому вбачається спір про право.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За приписом статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Ч.1 статті 6 цього Закону встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об»єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
За змістом частин 1, 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до ч.1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно статей 11,13,15 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини; цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За ч. 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Таким чином, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.
Згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендатор, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов»язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Укладаючи договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому він є укладеним.
Пункт 39 договору №620 оренди землі, на момент його підписання, передбачав розірвання договору в односторонньому порядку, а отже, сторони на час укладення цього договору таке право погодили. Волевиявлення сторін засвідчено підписами орендаря та орендодавця.
Умовою одностороннього розірвання договору в п. 39 зазначено невиконання однією із сторін своїх зобов»язань. При цьому договір не передбачає, що таке невиконання повинно мати систематичний характер. Тобто, сторони добровільно погодили більш жорстку умову припинення (розірвання) договору оренди землі, в порівнянні із приписом Закону України «Про оренду землі».
Достовірно встановлено і підтверджено довідкою відповідача (орендаря) порушення строку виплати орендної плати за 2016 рік , що вказує на істотність порушення прав позивача, як спадкоємця орендодавця, так як її очікування на отримання коштів до кінця року не справдилися.
Не зважаючи на те, що орендар пізніше погасив заборгованість із сплати орендної плати перед спадкоємцем орендодавця, так чи інакше він порушив умови договору оренди та ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та законодавства. Отже, орендну плату за користування земельною ділянкою слід не тільки сплачувати, а й сплачувати вчасно, на умовах, що передбачені договором оренди землі.
Одностороннє розірвання договору фактично зафіксоване в листі позивача від 30 травня 2017 року до АФ «Вересень», але це не визнано відповідачем, який земельну ділянку не повернув. Тому цей факт слід встановити в судовому порядку з зобов»язанням відповідача повернути позивачу належну їй на праві власності земельну ділянку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивач документально підтвердила, що сплатила судовий збір у сумі 1280 грн. (за дві вимоги немайнового характеру) , тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись ст. 13,15,24,25,32 Закону України «Про оренду землі», ст. 11,13,15, 627, 628, 629, 638, 651 ЦК України, ст. 93, 152 ЗК України, ст. 10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України , суд,
Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Стягнути з Агрофірми «Вересень» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Глобинського районного

суду Полтавської області Р. М. Марущак