Провадження № 2/679/401/2017
Справа № 679/652/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І., при секретарі Обуховській Ю.Є., за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з означеним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 05.05.2017 року між ним та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір №06430/17 за умовами якого ТОВ «ЕкономКомфорт» взяло на себе зобовязання за плату вчинити від її імені та за її рахунок юридичні дії, спрямовані на отримання нею позики, розмір якої визначений в додатках №2 до договорів, у тому числі: включити його (замовника) до складу програми «Комфорт», присвоїти та повідомити персональний код у програмі, організовувати та проводити розподіли свідоцтв, здійснювати весь необхідний обєм документообігу та листування щодо участі замовника у програмі, здійснити необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику послуги, представляти інтереси замовника в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, повязаних з виконанням даних договорів, подавати в її (замовника) інтересах заяви (в т.ч. позовні), клопотання та інші необхідні звернення, повязані з виконанням даних договорів, надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Крім того, цього ж дня між позивачем та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено ще один договір №06430, за яким замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобовязання за плату скласти з урахуванням побажань замовника договір та інші необхідні документи щодо його участі у програмі «Комфорт», із дотриманням вимог чинного законодавства, а також здійснити інші дії: копіювати та сканувати представлені замовником матеріали і документацію, перевіряти достовірність наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних, та інше.

На виконання умов вищезазначеного договору позивач 05.05.2017 року сплатив відповідачу 7920 гривень.

Позивач вважає, що укладені договори суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам цивільного законодавства України, оскільки укладені з використанням нечесної підприємницької практики, а також в звязку з тим, що відповідач здійснював відповідний вид діяльності (надання фінансової послуги) без дозволу (ліцензії) на її здійснення. Самі по собі послуги, що є предметом договору №06430, йому не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем отримання позики, з урахуванням того, що представник відповідача не повідомив його про відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а тому позивач вважає, що був позбавлений можливості свідомого вибору оформляти договір про участь у програмі «Економ», отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Позивач вважає, що така підприємницька практика відповідача вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна.

На підставі наведеного позивач просить визнати недійсними договори №06430/17 та №06430 від 05.05.2017 року, укладені між ним та TOB «ЕкономКомфорт»; стягнути з відповідача на його користь 7920 гривень сплачених за договором №06430 коштів.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на обставини зазначені в письмових запереченнях на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 05.05.2017 року сторони у справі уклали договір №06430/17, за умовами якого ТОВ «ЕкономКомфорт» взяло на себе зобовязання за плату вчинити від імені ОСОБА_1 та за його рахунок юридичні дії, спрямовані на отримання ним позики, розмір якої визначений в додатку №2 до договору №06430/17, у тому числі: включити замовника до складу програми «Комфорт», присвоїти та повідомити персональний код у програмі, організовувати та проводити розподіли свідоцтв, здійснювати весь необхідний обєм документообігу та листування щодо участі замовника у програмі, здійснити необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику послуги, представляти інтереси замовника в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, повязаних з виконанням даних договорів, подавати в інтересах замовника заяви (в т.ч. позовні), клопотання та інші необхідні звернення, повязані з виконанням даних договорів, надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Крім того, цього ж дня між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір №06430 за яким замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобовязання за плату скласти з урахуванням побажань замовника договір та інші необхідні документи щодо його участі у програмі «Комфорт», із дотриманням вимог чинного законодавства, а також здійснити інші дії: копіювати та сканувати представлені замовником матеріалів і документацію, перевіряти достовірність наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних, та інше.

На виконання умов даного договору ОСОБА_1 сплатив відповідачу 7920 гривень, що підтверджується квитанцією №49 від 05.05.2017 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Зі змісту ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Згідно з п.5 ч.1 ст.1 вказаного Закону, під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме доповнено її пунктом 11-1 в якому визначено, що фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п.п. 3, 4 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі даного Закону, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) розпорядженням №1676 від 09 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з п.п.1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

У справі, що є предметом розгляду, спірні договори укладено 05.05.2017 року, тобто коли законодавством передбачалось отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

Спірні договори та умови програми ТОВ «ЕкономКомфорт» вказують на те, що послуга, яка надавалась позивачці, за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п.11-1 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договорів, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми позики, з проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури; за цими договорами передбачено залучення коштів фізичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», ТОВ «ЕкономКомфорт» не належить до установ, на діяльність яких не поширюються положення вказаного Закону.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в його постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2389цс15; від 16 березня 2016 року у справі №6-2629цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів та за правилами якої, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірні договори є недійсними з підстави, передбаченої ч.6 ст.19 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач здійснював відповідний вид діяльності (надання фінансової послуги) без дозволу (ліцензії) на її здійснення відповідно до ст.34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та про стягнення з відповідача коштів у сумі 7920 гривень, оскільки саме цю суму позивач просив стягнути у позовній заяві.

Крім того, стягненню з відповідача на користь позивача, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають витрати понесені нею на оплату судового збору в розмірі 640 гривень.

Керуючись ст.ст. 23, 215, 216, 227, 230 ЦК України, ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 60, 212- 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсними договори №06430/17 та №06430, укладені 05 травня 2017 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_3 7920 (сім тисяч девятсот двадцять) гривень, сплачених по договору №06430 від 05.05.2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_3 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.І. Базарник