Провадження № 2/522/9265/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 р. м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14.09.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за яким просив: визнати недійсним договір дарування квартири та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на його користь квартиру №24, розташовану в будинку №43 по вул.. Грецькій у м. Одесі.

Ухвалою суду від 14.09.2017 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків заяви, а саме: зазначення вартості спірного майна (квартири №24, загальною площею 70 кв.м., у будинку №43 по вул.. Грецькій у м. Одесі) та сплати судового збору за другу вимогу позову майнового характеру (витребування майна), виходячи з вартості спірного майна.

До суду 25.09.2017 року надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 10.07.2017 року) про відстрочення сплати судового збору. При цьому посилався на те, що позивачем на даний час не може бути визначена вартість вказаної квартири і відповідно вирахувана сума судового бору, оскільки як зазначено в позовній заяві він 06.11.2016 року був примусово виселений з належної йому на праві власності квартири, доступу до неї і можливості проведення оцінки майна не має. Посилався, що сплата же максимальної суми судового збору неможлива, враховуючи майновий стан позивача. Вказував, що судовий збір буде сплачений за майновою вимогою відразу після отримання від приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_5 завірених належним чином матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири №24, про витребування яких ним було заявлено відповідне клопотання. У вказаних матеріалах є відомості щодо оцінки та вартості квартири, тому просив відстрочити сплату судового збору до отримання вказаних вище матеріалів.

Вирішуючи дане питання суд виходить з наступного.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

У п. З вищевказаної Постанови зазначено, що порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Отже, обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Аналогічна правова норма передбачена у ст.. 8 Закону України «Про судовий збір», згідно якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

За роз'ясненнями пункту 29 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014, відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Проте, позивачем ОСОБА_1 (тимчасово зареєстрований по місцю перебування в Слободзейському районі, с. Кицкани, вул.. Гризодубова, буд.5) на підтвердження підстав для відстрочки сплати судового збору не надано до суду належних і допустимих доказів щодо його майнового стану.

Таким чином, отже підстав для відстрочки позивачу сплати судового збору судом не встановлено, тому суд відмовляє у задоволенні заяви представника позивача про відстрочку сплати судового збору.

Також, судом не приймаються до уваги посилання представника позивача щодо неможливості сплати судового збору, виходячи з вартості спірного майна, у звязку з неможливістю проведення оцінки такого нерухомого майна. Оскільки дане не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Крім того, посилання представника позивача про сплату судового збору після отримання необхідних матеріалів у приватного нотаріуса, про витребування яких ним заявлено, суд вважає недоцільним, оскільки вирішення даного питання можливе судом лише після відкриття провадження у даній справі.

При цьому, ч.2 ст. 80 ЦПК України передбачено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає за можливе визначити судовий збір у розмірі 8000 грн..

Оскільки порушення позивачем вимог ст.ст. 119, 121 ЦПК України тягнуть за собою постановлення ухвали про усунення недоліків (відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України), вважаю за необхідне постановити ухвалу про залишення заяви без руху, надавши позивачу строк для їх усунення та встановлення ціни позову судом до розгляду позову по суті.

За таких обставин, враховуючи відмову у задоволені відстрочки сплати судового збору, суддя залишає позовну заяву без руху, і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів, з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про відстрочку сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та витребування майна - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви у пять днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк, виконає вимоги, визначені статтями 119, 120 ЦПК України, позовна заява буд вважається поданою в день первісного її подання до суду, та буде призначена до розгляду у судове засідання, інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Домусчі Л.В.