Справа № 545/1447/17
Провадження № 2/545/1070/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Новак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава справу за позовом ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Полтавського району, про визнання права на земельну частку(пай), -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права на земельну частку(пай), посилаючись на те, що в процесі розпаювання землі КСП ім. Шевченка Микільської сілької ради Полтавського району позивачу був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0172414 від 28 грудня 1996 року, що підтверджується листом Міськрайонного управління Держгеокадастру у Полтавському районі та м. Полтаві від 06.03.2017 року.

В подальшому державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі вищевказаного сертифікату позивач не отримав, так як даний сертифікат був втрачений. В звязку з чим останній не може оформити своє право власності на належну йому земельну ділянку та виділити її в натурі (на місцевості).

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом предявлення позову про визнання права на земельну частку (пай).

Визначаючи ціну позову позивач виходив з інформації, яка надана у листі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Полтавському районі та м. Полтаві від 06.03.2017 року, у якому зазначено, що вартість земельної частки (паю) на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області складає 187158,74 грн.

Прохав встановити факт того, що ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області по КСП ім.. Шевченка;

визнати за ОСОБА_1, право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Шевченка Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0172414, виданим 28.12.1996 року на ім'я ОСОБА_1.

В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Микільської сільської ради Полтавського району на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, поклались на розсуд суду при вирішенні питання позову.

Суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не зявившихся осіб.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що в процесі розпаювання землі КСП ім. Шевченка Микільської сілької ради Полтавського району позивачу був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0172414 від 28 грудня 1996 року, що підтверджується листом Міськрайонного управління Держгеокадастру у Полтавському районі та м. Полтаві від 06.03.2017 року.

В подальшому державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі вищевказаного сертифікату позивач не отримав, так як даний сертифікат був втрачений. В звязку з чим останній не може оформити своє право власності на належну йому земельну ділянку та виділити її в натурі (на місцевості).

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом предявлення позову про визнання права на земельну частку (пай).

Визначаючи ціну позову позивач виходив з інформації, яка надана у листі Міськрайонного управління Держгеокадастру у Полтавському районі та м. Полтаві від 06.03.2017 року, у якому зазначено, що вартість земельної частки (паю) на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області складає 187158,74 грн.

Прохав встановити факт того, що ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області по КСП ім.. Шевченка;

визнати за ОСОБА_1, право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Шевченка Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0172414, виданим 28.12.1996 року на ім'я ОСОБА_1.

Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, но батькові прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві пре народження або в паспорті.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 60,88 209, 212-215, 218,224, 256 ЦПК України, ст.ст.319, 328, 331, 392, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області по КСП ім.. Шевченка.

Визнати за ОСОБА_1, право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Шевченка Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0172414, виданим 28.12.1996 року на ім'я ОСОБА_1.

Сплачені судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Головуючий: А.Г.Потетій