АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7058/17 Справа № 208/2338/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року у цивільній справі за поданням державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року частково задоволено подання державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_3 (а.с. 6-7).

Обмежено боржника ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання погашення суми заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 74 721,25 грн., яка виникла станом на 31 березня 2016 року, по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа № 2-1553, виданого 18 серпня 2004 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду (а.с.17).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1553, виданого 18 серпня 2004 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, 26 березня 2002 року.

Станом на 31 березня 2016 року боржник має заборгованість в розмірі 74 721, 25 грн. (а.с.3).

Частково задовольняючи подання, суд виходив із того, що боржник ухиляється від виконання рішення, про що свідчить відсутність дій, направлених на його виконання.

Проте з висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст.24 «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч.2 та п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно п. 19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов'язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, зобовязання державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України, виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, оскільки не надано доказів про те, які заходи здійснювались державним виконавцем для виконання рішення суду, зокрема, доказів про те, що боржник отримував виклики державного виконавця, що він має намір покинути територію України, так само і відсутні дані про наявність у останнього закордонного паспорту.

Крім того, Матеріали подання не містять також доказів про те, на якій підставі відкрито виконавче провадження, так само як і доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та як наслідок повідомлення боржника про існування вказаного виконавчого провадження відносно нього.

Отже, державним виконавцем не підтверджено факт обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, що виключає свідомість невиконання рішення суду та наявність в його діях/бездіяльності умислу.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від виконання. Сама по собі наявність зобовязання про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, не може бути підставою для застосування норм ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 441 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

ОСОБА_6

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_7