Справа № 297/1026/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1, при секретарі: Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Берегівського районного суду від 10 грудня 2014 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішення Берегівського районного суду від 10 грудня 2014 р. позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» (надалі Товариство) задоволено.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводять про невідповідність висновків суду обставинам справи. Указують, що розрахунок заборгованості, наданий Товариством, є необґрунтованим і суперечливим, графік погашення кредиту не відповідає установленим нормам. Зазначають про безпідставне нарахування заборгованості в звязку з розбіжностями відсоткової ставки. Указують, що відповідачів не було повідомлено про відступлення права вимоги та нового кредитора. Зазначають, що договір фінансової поруки з банком ОСОБА_3 не укладав і не підписував.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін із таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи, 31 серпня 2006 р. між ПАТ «АК Промінвестбанк» і ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 201/7-06, згідно з яким останній отримав грошові кошти в сумі 200 000 грн. зі сплатою 19% річних і кінцевим терміном повернення до 30 серпня 2026 р. (том № 1, а.с.5-7).

24 травня 2007 р. між указаними сторонами був укладений договір № 1 про внесення змін до договору про іпотечний кредит від 31 серпня 2006 р. № 201/7-06 про збільшення розміру кредиту до 250 000 грн. Зокрема, пункт 2.2. договору викладено в наступній редакції: «За користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 18 % річних» (том № 1, а.с.12).

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 24 травня 2007 р. між ПАТ «АК Промінвестбанк», ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати за належне виконання кредитних зобов'язань відповідачем ОСОБА_2 (том №1, а.с.17).

17 грудня 2012 р. між ПАТ «АК Промінвестбанк», який є правонаступником ЗAT «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», і TOB «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги (том № 1, а.с.26-36).

Довід апеляційної скарги про розбіжності у відсотковій ставці спростовується матеріалами справи. Так, згідно з пунктами 2.2, 6.5 договору про іпотечний кредит № 201/7-06 від 31.08.2006 р. ( том № 1, а.с.5-7) і п.п.2.2 договору про внесення змін № 1 до договору про іпотечний кредит № 201/7-06 від 24.05.2007 р. (том № 1, а.с.12) процентна ставка за кредитним договором і надалі була встановлена в розмірі 19%, оскільки позичальником ОСОБА_2 були порушені строки погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, у звязку чим він повинен сплачувати проценти в розмірі 19% від простроченої суми (том № 1, а.с.7), а не 18%.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також посилаються на те, що їх не було повідомлено про відступлення права вимоги та нового кредитора.

Однак, ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 р було встановлено належність переходу прав кредитора в зобов'язанні до TOB «Кредитні ініціативи», що підтверджується договором відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 р. (том № 1, а.с.26-36), витягом із реєстру позичальників (Додаток №1) до договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 р. (том № 1, а.с.37), актом приймання передачі додаткового реєстру позичальників (Додаток № 2) від 17 грудня 2012 р. (том № 1, а.с.215). У матеріалах справи містяться докази відповідного повідомлення відповідачів про зміну кредитора (том № 1, а.с.21-25).

Окрім того, за висновками Верховного Суду України, які викладені в постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 р., відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі.

Таким чином, довід апеляційної скарги щодо неповідомлення про відступлення права вимоги та нового кредитора не може бути взятий до уваги як такий, що суперечить установленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.ст. 610, 553 ч.1, 554 ч.1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17 лютого 2016 р., якою було скасовано ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 р. із направленням справи на новий апеляційний розгляд, зазначила, що поклавши в основу висновків про розмір боргу розрахунки позивача, апеляційний суд не перевірив правильність проведених нарахувань відповідно до умов кредитного договору та з огляду на доводи апеляційної скарги про неврахування здійснених на погашення кредиту платежів за квитанціями в період із 06 вересня 2006 р. по 29 квітня 2013 р. на загальну суму 130 457 грн. (том № 2, а.с.67-103). У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 заявляв клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, яке судом відхилено з підстав, що його заявлено на стадії апеляційного провадження, та з тих причин, що неявка відповідачів у судове засідання унеможливила відібрання зразків підписів. З урахуванням наведеного, відмова апеляційним судом відповідачам у наданні їм допомоги щодо з'ясування обставин справи та забезпечення змагальності сторін й доведення ними перед судом переконливості доказів, на які вони посилаються, є передчасною. Крім того, у порушення вимог процесу клопотання про призначення експертиз розглянуто без постановлення відповідних ухвал, тобто без належного вмотивування висновків щодо вирішеного питання.

На виконання вказівок колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які були зазначені в ухвалі від 17 лютого 2016 р. (том № 2, а.с.199-201) ухвалами колегії суддів апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 р у справі було призначено комплексну фінансово-бухгалтерську експертизу (том № 3 а.с.20-23) та судову почеркознавчу експертизу ( том № 3, а.с.24-27).

Із висновку № 3238 криміналістичної експертизи з дослідженням підписів по матеріалами цивільної справи №297/1026/14-ц від 07 серпня 2016 р (том № 3, а.с.33-34) видно, що встановити, ким саме: ОСОБА_3 чи іншою особою, виконаний підпис у договорі поруки № 183/12-07 від 24 травня 2007 р не виявилося можливим. У цьому висновку експерт зазначив, що встановленні розбіжності в підписі не можуть слугувати підставою для виключення ОСОБА_3 із числа можливих виконавців спірного підпису, так як ці розбіжності могли бути зумовлені навмисною зміною власного підпису або незвичними умовами виконання підпису самим ОСОБА_3

Із супровідного листа Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 394 від 27.07.2017 р. (том № 3, а.с.40) убачається, що ОСОБА_2 станом на 27.07.2017 р. не було сплачено рахунок за проведення експертизи, який було направлено відповідачу 30.11.2016 р. У звязку з цим відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 р. матеріали цивільної справи були повернуті, а ухвала суду залишена без виконання.

Отже, довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не підписував договір поруки № 183/12-07 від 24.05.2007 р., спростовується висновком експертизи № 3238 від 07 серпня 2016 р., у якому зазначено, що встановити ким саме був підписаний договір поруки є неможливим, оскільки з боку самого ОСОБА_3 були наявні ознаки навмисної зміни підпису та незвичні умови виконання ОСОБА_3 свого підпису.

Довід апеляційної скарги про розбіжності в розрахунку заборгованості та неврахування сплачених платежів по кредиту не може слугувати підставою для скасування рішення, оскільки комплексна фінансово-бухгалтерська експертиза, про яку клопотав відповідач не була проведена з причини несплати ним рахунку за проведення експертизи.

Наданий Товариством розрахунок заборгованості відповідачами не спростований.

Тобто, апеляційний суд на виконання вимог ст. 10 ч.4 ЦПК України та вказівок касаційної інстанції ужив усіх необхідних заходів для всебічного та повного зясування обставин справи, проте вказані дії відповідачів можуть свідчити про навмисну бездіяльність для встановлення обєктивних обставин справи.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

2.Заочне рішення Берегівського районного суду від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: