Справа № 408/5927/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Негоді В.Е.,

за участю представника позивача- адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Великочернігівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Від імені позивача з зазначеним позовом до суду звернувся її представник адвокат ОСОБА_1, в якому просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,3900 га, кадастровий номер :03:001:0005, що знаходиться не території Великочернігівської сільської ради.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача вказав, що 01 грудня 2014 року померла мати позивача ОСОБА_4.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є позивач та її рідний брат ОСОБА_5.

Згідно заповіту, складеного за життя ОСОБА_4, ОСОБА_2 вона залишила у спадок земельну ділянку площею 7,3900 га, що розташований на території Великочернігівської сільської ради.

Через бойові дії, що відбувались у Станично-Луганському районі, з червня 2014 до вересня 2015 року не працював жоден нотаріус та у звязку з цим позивач не мала змоги подати заяву про прийняття спадщини.

18 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса Біловодського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини.

19 серпня 2015 року їй було видано розяснення, в якому вказано, що на цей час неможливо видати свідоцтво про на спадкування, оскільки вона пропустила строк на прийняття спадщини.

В силу поважного віку та за станом здоровя ОСОБА_4 потребувала постійного стороннього нагляду, тому ОСОБА_2 з лютого 2011 року та до 01 грудня 2014 року (моменту смерті ОСОБА_4Г.) постійно проживала разом із матірю у її будинку № 14 по вул. Робоча у с. Велика Чернігівка Станично-Луганського району Луганської області та здійснювала нагляд за хворою матірю, однак за її адресою не проживала, що послужило поводом для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Зазначаючи, що протягом шестимісячного строку позивач не заявляла про відмову від прийняття спадщини, на момент смерті матері вона постійно проживала з нею, здійснювала нагляд за нею, представник позивача вказав, що таким чином ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину, однак відмова нотаріуса та оспорювання відповідачем ОСОБА_5 її права на спадкування спонукали позивача звернутись з позовом до суду для захисту своїх прав.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, за позивача пояснення надавав її представник, який, крім обставин наведених у позові, зазначив, що підставою для звернення з цим позовом послужило те, що нотаріус відмовив в оформленні спадкового майна.

Відповідач та його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позов не визнали. За відповідача пояснення надавав його представник ОСОБА_6, який давав пояснення, що відповідали письмовим запереченням проти позову відповідача, а саме представник відповідача зазначив таке: 1) позивач згідно вимог діючого законодавства могла подати заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса, але цим не скористалась; 2) ОСОБА_2 не здійснювала нагляд за своєю матірю, а його здійснювала дочка позивача ОСОБА_8, а ОСОБА_2 лише приходила допомагати, що, на його переконання, підтверджується належним доказом довідкою УСЗН; 3) ОСОБА_2 не проживала з ОСОБА_4, оскільки все її майно знаходилось за місцем її реєстрації, що підтверджували свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в суді першої інстанції; 4) питання щодо встановлення факту постійного проживання вже розглядалось в суді першої інстанції, тобто в Новопсковському районному суді, тому повторний розгляд цієї справи недопустимий; 5) свідки, заявлені позивачем не можуть встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4, оскільки не були присутніми там на момент смерті останньої; 6) довідку сільської ради не можна брати до уваги, оскільки сільрада підтверджувала в суді, що ОСОБА_2 приходила до матері допомагати по догляду за ОСОБА_4. Другий представник відповідача ОСОБА_7 підтримала пояснення ОСОБА_6.

Також сторона відповідачів в суді заявляла, що вони намагались вирішити цю справу мирним шляхом, пропонуючи позивачу забрати спадковий будинок, який заповідався відповідачу ОСОБА_5, а їм передати земельну ділянку, на яку претендує позивач, але вона відмовилась від цієї пропозиції.

Після оголошення у справі перерви, від сторони відповідача надійшли заява, в якій вони просили справу розглядати за їхньої відсутності. Таку ж заяву надала і сама позивач, тому суд вважав можливим продовжити розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01 грудня 2014 року в с. Велика Чернігівка Станично-Луганського району Луганської області померла мати позивача та відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4.

Після її смерті залишилось таке майно: житловий будинок та земельна ділянка площами 0,25 га та 0,2175 га, розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Велика Чернігівка, вул. Робоча, 14; земельна ділянка площею 7,3900 га, що розташована на території Великочернігівської сільської ради.

Житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Велика Чернігівка, вул. Робоча, 14, ОСОБА_2 у своєму заповіті, складеному 24 квітня 2012 року, заповідала відповідачу ОСОБА_5, земельну ділянку площею 7,39 га позивачу ОСОБА_2

У встановлений законом строк ОСОБА_2 не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки в той час на території Станично-Луганського району велись активні бойові дії, через що, дійсно, з червня 2014 року по вересень 2015 року в районі не працював жоден нотаріус, нотаріальний реєстр не працював, що є загальновідомим фактом, тому відповідно до частини другої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України він доказуванню не підлягає.

Оскілки ОСОБА_2 строк на прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, вона звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 грудня 2015 року у задоволення її позову було відмовлено, оскільки нею було вибрано не той спосіб захисту своїх порушених прав. При цьому, у своєму рішенні, Новопсковський районний суду Луганської області встановив обставини спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем на момент смерті останньої.

Не довівши свою правоту, ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем на день смерті останнього. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 26 травня 2016 року заява ОСОБА_2Д була залишена без розгляду у звязку з наявністю спору про право.

Після залишення її заяви без розгляду та відмови у позові, ОСОБА_2 знову звернулась до нотаріуса з заявою про оформлення свідоцтва про спадщину після смерті її матері ОСОБА_4 Однак приватним нотаріусом Станично-Луганського нотаріального округу ОСОБА_11 їй було в цьому відмовлено через те, що вона пропустила строк на прийняття спадщини.

Вичерпавши усі можливості здійснення своїх прав, у поданому позові ОСОБА_2 просить встановити факт її проживання з ОСОБА_4 на момент смерті останньої, а також визнати за нею право власності на спадкове майно, оскільки іншим чином оформити право на спадкування не вбачається можливим через спір із братом ОСОБА_5 Встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини відповідно до вимог частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України породжує для позивача визначені цією нормою закону юридичні наслідки, оскільки у випадку доведення цього факту спадкоємець, який проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини вважається таким, що прийняв цю спадщину.

Суд, перевіривши усі докази, надані позивачем, вважає факт її проживання з ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини доведеним.

Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України спадкування обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вказувалось вище, рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 грудня 2015 року у цивільній справі № 420/2552/15-ц, яке набрало законної сили 06 січня 2016 року, вже встановлені обставини того, що позивач ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_4 проживала разом з нею і фактично прийняла спадщину після її смерті, тому цей факт повторно доказуванню не підлягаю і є встановленим.

Крім цього, цей факт повторно в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_12, ОСОБА_10 та ОСОБА_13

Згідно вимог статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі воно може набуватись в порядку спадкування.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК).

Частиною пятою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у позасудовому порядку, суд вважає її вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно обґрунтованими, тому її позов підлягає задоволенню в цілому.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, озвучені в судовому його представником ОСОБА_6, з таких причин.

Відповідачем не надано суду доказів того, що позивач, незважаючи на бойові дії у Станично-Луганському районі Луганської області, мала змогу у визначений законом час виїхати з зони АТО для подання будь-якому нотаріусу зави про прийняття спадщини.

Також суду не надано належних доказів того, що відповідач не здійснювала догляд за своєю матірю, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, сам відповідача його не здійснював, а надана ним довідка УСЗН, про те, що його офіційно здійснювала ОСОБА_8 тільки підтверджують доводи позивача про те, що саме позивач піклувалась про свою матір, оскілки ОСОБА_8 є рідною дочкою ОСОБА_2

Нікчемними є доводи сторони відповідача і стосовно того, що тільки довідкою УСЗН можливо встановити, хто саме опікувався померлою, тому що згідно вимог цивільно-процесуального законодавства доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК).

Такими, що не заслуговують на увагу є також твердження представника відповідача, що поясненнями свідків неможливо встановити факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки нібито вони не були присутніми там в момент смерті особи. В даному випадку встановлення цього факту не повязується не з конкретним моментом часу (смерть особи), а з діями особи у деякий проміжок часу до настання певного моменту, тому поясненнями свідків відповідно до вимог статті 57 Цивільного процесуального кодексу України можуть доказуватись певні факти у сукупності з іншими доказами.

Суд не погоджується зі стороною відповідача, що питання стосовно встановлення факту проживання позивача з померлою ОСОБА_4 вже вирішувалось в суді, оскільки у справі, на яку посилався представник відповідача, не було ухвалено кінцевого рішення, а питання залишилось відкритим, тобто без розгляду, про що була постановлена відповідна ухвала.

Відносно неможливості взяття до уваги довідки сільської ради при вирішенні цієї справи (на що посилався представник відповідача), суд вважає необхідним зазначити, що вона дійсно сама по собі не встановлює факт проживання позивача з ОСОБА_4, в ній лише зазначається, що ОСОБА_2 лише опікувалась матірю, що в сукупності з іншими доказами дає уяву, що позивач дійсно проживала з матірю до моменту смерті останньої.

За таких обставин, усі твердження сторони відповідача є такими, що не спростовують фактичних обставин справи, тому не мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, всі понесені витрати позивача стягуються з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_14, яка померла 01 грудня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_15, яка померла 01 грудня 2014 року, право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,3900 га, кадастровий номер :03:001:0005, що розташована на території Великочернігівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, яка належала ОСОБА_14 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ 136890.

Стягнути з Великочернігівської сільської ради Станично-Луганського району та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_2 2010,00 грн. судовий збір, що був сплачений позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а відповідачем в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий: