ухвала

іменем україни

13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Закропивного О.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання звільнення незаконним та таким, що здійснено із порушенням діючого законодавства, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» СлавінськогоВалерія Івановича на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що з 05 січня 2010 року вона працювала у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк»), з 01 червня 2012 року - на посаді начальника відділу private-banking.

Наказом від 05 травня 2015 року № 234п її було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Своє звільнення вона вважає незаконним, оскільки з 2011 року вона є одинокою матір'ю і самостійно утримує та виховує двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач зазначила, що завчасно попереджала відділ кадрів ПАТ «Златобанк» про наявність вказаних обставин та надавала підтверджуючі документи, але ці обставини були проігноровані роботодавцем.

ЇЇ колишній чоловік не надає допомоги, не приймає участі у вихованні та утриманні дітей та вона одна є єдиним годувальником у родині. Іншого заробітку, окрім роботи у відповідача, вона не мала.

Зазначені дії відповідача порушили її законні права на працю та завдали їй суттєвих моральних страждань, що полягають у тому, що відповідач позбавив її гарантованого права на працю та можливості заробляти собі та своїм дітям на життя. Вона відчувала переживання, втратила душевний спокій, постійно перебуває у стресовому стані, не має засобів до існування та забезпечення належного рівня життя своїм неповнолітнім дітям. Все це негативно відобразилося на її здоров'ї.

Моральну шкоду вона оцінює у 10 000,00 грн та вважає, що відповідач повинен її відшкодувати.

У зв'язку з чим просила суд поновити її на посаді начальника відділу private-banking в ПАТ «Златобанк»; стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 416,12 грн за один робочий день, за період з 13 травня 2015 року по день ухвалення судом рішення; стягнути з ПАТ «Златобанк» на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконним та необґрунтованим наказ від 13 травня 2015 року № 234п за підписом Славінського В.І. - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк», про звільнення ОСОБА_6 з посади начальника відділу private-banking Відділення «Дніпропетровська РД» ПАТ «Златобанк» у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, та скасовано його.

Поновлено ОСОБА_6 на роботі в ПАТ «Златобанк» на посаді начальника відділу private-banking Відділення «Дніпропетровська РД» ПАТ «Златобанк».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на користь ОСОБА_6 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 34 537 грн 96 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн 00 коп.

Рішення підлягає негайному виконанню у частині поновлення ОСОБА_6 на роботі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінський В.І. просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що враховуючи статус ОСОБА_6 як одинокої матері, що має двох дітей віком до 14 років, визнали, що її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України не відповідає вимогам закону.

Як установлено судами попередніх інстанцій, наказом від 05 січня 2010 року № 06к позивач була прийнята на роботу до ПАТ «Златобанк» на посаду провідного економіста.

05 травня 2010 року у зв'язку із змінами в організаційній структурі та штатному розкладі за наказом від 05 травня 2010 року № 92/1к позивач була переведена на посаду провідного економіста відділення «Дніпропетровська регіональна дирекція» ПАТ «Златобанк».

15 серпня 2011 року за наказом від 01 серпня 2011 року № 157к позивач була переведена на посаду начальника відділу корпоративного бізнесу Відділення «Дніпропетровська регіональна дирекція» ПАТ «Златобанк».

01 червня 2012 року наказом № 173к у зв'язку із змінами в організаційній структурі та штатному розкладі банку, позивача було переведено на посаду начальника відділу private-banking Відділення «Дніпропетровська регіональна дирекція» ПАТ «Златобанк».

13 травня 2015 року наказом від 05 травня 2015 року № 234п за підписом Славінського В.І. - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк», позивача було звільнено з вказаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як вбачається із наданих письмових доказів, позивач з 12 листопада 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_9

У позивача та ОСОБА_9 народилося двоє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2011 року (справа № 2-1865/11) шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було розірвано.

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати із позивачем, яка самостійно займається вихованням та утриманням дітей.

За період з 01 червня 2014 року по 13 травня 2015 року (за 12 місяців) позивачу був нарахований сукупний дохід в розмірі 126 107,54 грн.

При заповнення трудової книжки позивача у ній посадовою особою відповідача 13 травня 2015 року було здійснено відповідний запис (№ 7) про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП Україниу зв'язку з скороченням штату.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації та є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відомостей про те, що до Реєстру було внесено відомості про припинення відповідача надано у судовому засіданні не було також як і не було надано відомостей про прийняте рішення щодо скорочення штату працівників ПАТ «Златобанк», а також відомостей про те, чи було завчасно у встановленому законом порядку повідомлено позивача про таке скорочення.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпПУкраїни, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 25 січня 2011 року «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації», ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов'язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується. При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас, можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.

Необхідність дотримання вказаної процедури підтверджено також Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», послідовність дій роботодавця при звільненні працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП Україниповинна бути наступною: 1) роботодавець повинен прийняти рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників.; 2) оформити рішення про скорочення наказом про внесення змін до штатного розпису; 3) з'ясувати, чи є серед працівників, посади яких скорочуються, особи, щодо яких встановлено обмеження на звільнення; 4) врахувати переважне право на залишення на роботі.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, скорочення штату та чисельності працівників, повинен враховувати, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців, особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Статтею 184 КЗпП України встановлено обмеження щодо звільнення жінок які мають дітей. Про той факт того, що позивач є одинокою матір'ю та має на утриманні дітей 2004 та 2009 року народженн, керівнику відповідача було відомо, та про що позивачка сповіщала відповідача письмово.

Перед звільненням 07 травня 2015 року позивач особисто зазначила, що, відповідно до чинного законодавства України, існують обмеження щодо звільнення працівників - жінок, які мають малолітніх дітей та є одинокими матерями. Проте, відповідач на даний факт не звернув уваги, позбавивши позивача переважного права на залишення на роботі, встановленого законодавством України.

Відповідачем не було підтверджено, що на підприємстві було створену відповідну комісію та прийнято рішення про зміни штатного розпису, при прийнятті рішення про звільнення не враховано, що позивач працювала на підприємстві довготривалий час, має відповідну освіту та кваліфікацію. За час роботи не отримала жодного дисциплінарного стягнення, є одинокою матір'ю та має на утриманні двох неповнолітніх дітей і є єдиним годувальником у родині.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: М.К. Гримич О.В. Закропивний Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук