20 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Карпенко С.О., Кузнєцова В.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 квітня 2014 року ОСОБА_5 отримав у ОСОБА_4 в борг грошові кошти у розмірі
100 000,00 дол. США (що на день подачі позову еквівалентно 1 171 900 грн), 80 000,00 эвро (що на день подачі позову еквівалентно 1 269 520 грн) та
540 000 грн, що разом становить 2 981 850 грн, про що було складено відповідну розписку.
Своєю розпискою ОСОБА_5 зобовʼязався повернути ОСОБА_4 отримані грошові кошти до 30 травня 2014 року. По закінченню вказаного терміну ОСОБА_5 борг не повернув.
Ураховуючи наведене, та те, що ОСОБА_5 в добровільному порядку свої боргові зобов'язання виконувати не збирається, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 3 288 065 грн та 3 % річних у розмірі 13 230 грн, а також судові витрати.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від
16 березня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за грошовим зобовʼязанням грошові кошти в розмірі 3 288 065 грн та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовʼязання в розмірі 13 230 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року залишено без змін.
У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від
16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобовʼязання за борговою розпискою, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до розписки від 24 квітня 2014 року ОСОБА_5 отримав в борг від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 100 000,00 дол. США, 80 000,00 Євро під 3 % в місяць та 540 000 грн, які зобовʼязався повернути до 30 травня 2014 року, про що складена відповідна розписка.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема договори та інші правочини.
За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року справа № 6-1103цс16, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковими для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що договір позики в письмовій формі сторони уклали, що підтверджує не лише факт укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, а тому висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог є обґрунтованим.
Доводи скаржника про те, що судом апеляційної інстанції не призначено по справі почеркознавчу експертизу суд оцінює критично, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання відповідача про проведення експертизи, проте, судом апеляційної інстанції розʼяснювалося право заявляти таке клопотання в суді апеляційної інстанції, однак ні відповідач ні його представник таким правом не скористалися.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від
16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко В.О. Кузнєцов