Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду

м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 листопада 2016 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час син проживає з позивачем, є студентом 3 курсу денної форми навчання економіко-правничого коледжу Запорізького національного університету, через що потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, має заборгованість з аліментів. Оскільки станом на травень 2016 року прожитковий мінімум складає 1 399 грн, позивач вважала, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача щомісячно до закінчення навчання ОСОБА_6 або до досягнення ним 23 річного віку.

Ураховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1 399 грн щомісячно з 15 червня 2016 року до закінчення навчання, чи до досягнення ним 23-річного віку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матір'ю - позивачем у справі.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є студентом 4 курсу освітньо-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст денної форми навчання на бюджетній основі економіко-правничого коледжу Запорізького національного університету спеціальності розробка програмного забезпечення держбюджетної основи, термін закінчення навчання 30 червня 2017 року. За період з січня 2016 року стипендію не отримував за результатами сесії.

Позивач ОСОБА_4 є працездатною, офіційно не працює.

Відповідач ОСОБА_5 працює на державному підприємстві Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» на посаді менеджера з 1 вересня 2014 року по теперішній час.

За змістом ст. 199 СК України якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених в ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім дочкою, сином.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу.

Установлено, що за період квітень-липень 2016 року середня заробітна плата за місяць ОСОБА_5 склала 1 102,50 грн, із них утримано податку 90,96 грн, при цьому з вказаної заробітної плати здійснюється відрахування аліментів та заборгованості по аліментах за попередні періоди за кожен вказаний місяць у сумі 505,77 грн (довідка з місця роботи від 12 серпня 2016 року а.с.45).

Дані про наявність інших доходів у позивача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до консультаційного висновку ОСОБА_5 страждає на гіпертоничну хворобу 2 стадії, 2 ступеню, має захворювання щитовидної залози.

Крім того, ОСОБА_5 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішуючи спір, суд, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України) встановив фактичні обставини справи, правильно застосував положення ст. ст. 199, 200 СК України та прийшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням отриманого доходу, стану здоров`я, наявності на утриманні малолітньої дитини, відповідач позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який за умови успішної здачі сесії не позбавлений права на отримання стипендії.

Доводи касаційної скарги про доведеність підстав для стягнення з батька аліментів на утримання повнолітнього сина, спростовуються встановленими судом обставинами та не ґрунтуються на доказах про спроможність відповідача надавати таку матеріальну допомогу.

Повнолітній син сторін навчається за рахунок коштів державного бюджету, в зв'язку з чим безпосередніх витрат на оплату навчання позивач не несе.

При вирішенні даної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області

від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська