Справа № 314/2367/15-ц Провадження № 2/314/12/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Капітонова Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Якубовської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

В обґрунтування позову посилається на те, що кредитний договір від ZPVLGK00000530 від 04.08.2005 укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», договір не містить усіх істотних умов, кредит видано в порушення підзаконних нормативних актів, що визначають організацію бухгалтерського обліку та звітності, порядку видачі кредитів.

Представник позивача в судове засідання до суду не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про відкладення розгляду цивільної справи, причини неявки на які посилається представник судом визнано неповажними.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши письмові матеріали цивільної справи суд встановив наступні обставини:

04.08.2005 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір ZPVLGK00000530, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на загальну суму 30680,00 доларів США (п.1.1 - Договору). Відповідно до умов Договору п.1.1. кредит надається на купівлю житлового будинку та оплату страхових платежів.

04.08.2005 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки за забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ZPVLGK00000530 від 04.08.2005. Предметом іпотеки є житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Пушкіна, буд.61, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівліпродажу від 04.08.2005, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу запорізької області.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1О.(Т.1, а.с. 166-167) отримав грошові кошти.

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладанні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадку та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю( виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладанню договору.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 6 Закону України від 12.07.2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 отримав грошові кошти та досяг мети отримання кредиту, набув у власність житловий будинок, який передав в іпотеку для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором.

Висновок експерта від 12.09.2016 суд не бере до уваги, оскільки наявні помилки в заяві про видачу готівки №4 (Т.1 а.с.166), які були підставою наданого експертного висновку не спростовують факту отримання кредиту ОСОБА_1, використання кредитних грошових коштів за цільовим призначенням на купівлю житлового будинку, досягнення мети отримання кредиту купівля (набуття у власність) житлового будинку, передачу обєкту нерухомості в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Є.М. Капітонов

29.03.2017