Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"04" грудня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення суми боргу за розпискою, просив стягнути суму боргу в розмірі 2570,00 грн., індекс інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення, а також просив судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 серпня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким останній отримав у позику грошові кошти в сумі 2570,00 гривень з умовою повернення зазначеної суми 26 вересня 2017 року. В підтвердження укладення договору позики відповідач видав письмову розписку. Але в установлений строк грошові кошти повернуті не були. У зв'язку із несвоєчасним поверненням суми позики відповідно до положень ст.625 ЦК України позивачем була нарахована заборгованість з урахуванням суми індексації за весь період прострочення та 3% річних.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 24 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_2 взяв у борг 2570,00 гривень та зобовязався повернути вказану суму до 26 вересня 2017 року, про що ним була видана власноруч написана розписка. Вирішуючи питання про особу, яка є позикодавцем за даною розпискою, суд виходить із того, що оригінал даної розписки був представлений позивачем.

Водночас згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що позикодавцем за розпискою є її володілець ОСОБА_1, який має право вимагати виконання її умов на свою користь.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно умов розписки відповідач до 26 вересня 2017 рок мав повернути всю суму позики в розмірі 2570,00 грн.

Зазначені у розписці грошові кошти в установлений строк ОСОБА_2 не повернув.

Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобовязань за договором позики і повернення суми отриманих коштів.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені.

Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі.

В результаті суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе договірні обовязки належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 2570,00 гривень, яка має бути стягнута в судовому порядку.

Щодо заявлених позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає, що статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно умов договору розписки відповідач зобовязаний був виплатити борг до 26 вересня 2017 року.

Отже з 27 вересня 2017 року розпочався період прострочення всієї суми позики в розмірі 2570,00 грн.

За прострочення виконання грошового обовязку за розпискою відповідач має обовязок сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми позики, що за період з 27 вересня 2017 року по 04 грудня 2017 року складає 14,78 грн. (2570,00 грн. х 3%/100 х 70 днів /365).

Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення повернення всієї суми позики в розмірі 2570,00 грн. за період з 27 вересня 2017 року по 04 грудня 2017 року становить 30,84 грн. (2570,00 грн. х 101,2 % - індекс інфляції за жовтень 2017 року). Індекс інфляції за листопад судом не враховується, оскільки станом на день винесення рішення відсутній офіційно опублікований Держкомстатом індекс інфляції за вказаний місяць.

Також при розрахунку суд враховує «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», надані Верховним судом України N 62-97р від 03.04.97 року. Відповідно до вказаних розяснень при застосуванні індексу інфляції індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число - то розрахунок починається з наступного місяця.

З урахуванням наведеного відповідач має повернути суму боргу в розмірі 2570,00 гривень, інфляційні втрати 30,84 грн. та 3% річних в розмірі 14,78 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 640,00 грн.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. кв.16, суму боргу за розпискою в розмірі 2570,00 (дві тисячі пятсот сімдесят) гривень, інфляційні втрати в розмірі 30,84 грн., 3% річних в розмірі 14,78 грн.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов