Справа № 369/9334/16-ц
Провадження № 2/369/683/17
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Усатова Д.Д.,

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора та ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що у серпні 2016 року вона випадково дізналася про неприйняття спадщини за заповітом від 14.07.2014 р. ОСОБА_4 за померлою 27.06.2015 р. ОСОБА_5.

23.08.2016 року позивач звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом та отримала постанову за вих. № 1532/02-31 від 23.08.2016 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії в якій зазначено про пропуск строку подання заяви на отримання свідоцтва про право на спадщину, та про скасування заповіту ОСОБА_5, за умовами якого все своє майно ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_4, яке складається: земельна ділянка кадастровий № :01:050:5001 площею 0,0269 га та 13/50 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташовані по вул. Сахалінська № 31, м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області. Також в згаданій постанові вих. № 1532/02-31 від 23.08.2016 р. зазначено, що за документами які ОСОБА_1 надала для оформлення спадщини, неможливо встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 на протязі останніх п'яти років до часу відкриття спадщини.

Так позивач вважає, що пропуск встановленого законодавством строку на подання заяви про прийняття спадщини - з поважної причини, а саме, знаючи про складання заповіту на користь ОСОБА_4, вважала, що ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_5, позивач зазначає, що з 2008 року до смерті ОСОБА_5П, вона постійно, спільно проживала однією сім'єю зі спадкодавцем більше ніж 5 (п'ять) років, вели спільне господарство до моменту її смерті (відкриття спадщини). Крім того, ОСОБА_6 не мала близьких родичів, але потребувала догляду та піклування (як особа похилого віку), тож позивач проживаючи однією сім'єю здійснювала такий догляд та дбала про неї.

Вказує, що на підтвердження близьких стосунків між нею та ОСОБА_5 остання надала позивачу доручення (яке було скасовано 24.05.2013р.) для вирішення питань по відновленню втрачених правовстановлюючих документів на належне їй майно: земельну ділянку кадастровий № :01:050:5001 площею 0,0269 га та 13/50 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташовані по вул. Сахалінська №31, м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просила суд встановити факт спільного проживання однією сім»єю (не менше п»яти років) ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (померлої 27 червня 2015 року) в період з 2008 року по 20 червня 2015 року, за адресою: вул. Сахалінська, 31 м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області. Визнати поважними підстави пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини та визначити ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомляла.

Третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області в судове засідання не з»явилась, звернулась до суду із клопотанням про слухання справи за відсутності її представника.

В судовому засіданні представник третьої особи просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 03.03.2017 року переджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів та приведений до присяги свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що починаючи з 2009-2015 р.р. вона приїздила на роботу та проживала у бабушки ОСОБА_8. ОСОБА_1 витрачала свої кошти на бабушку. Пояснила, що у неї є запис де бабушка ОСОБА_8 розповідала, що ОСОБА_3 погрожувала їй, била вікна. Запис зроблено свідком на особисте прохання ОСОБА_5 ОСОБА_1 прибирала, мила та доглядала за ОСОБА_5 ОСОБА_3 свідок ні разу не бачила. Також зазначила, що в будинку ОСОБА_5 знаходяться речі ОСОБА_1, холодильник та телевізор. У ОСОБА_5 було серцево-судинне захворювання.

У судовому засіданні 03.03.2017 року переджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів та приведений до присяги свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона знає ОСОБА_1 довгий час. Приїхала ОСОБА_10 у 2008 році, перевезла до ОСОБА_5 свої речі. Майже до дня смерті проживала разом із ОСОБА_5, доглядала її, приносила ліки, допомагала з документами. Приїздила до лікарні коли ОСОБА_5 захворіла.

У судовому засіданні 03.03.2017 року переджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів та приведений до присяги свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона працювала з 2007 року у ЦРЛ у м. Боярка швеєю. У 2008 році вона познайомилася з ОСОБА_5 ОСОБА_10 їй розповідала, що вона одинока та за нею доглядає ОСОБА_1 Свідок пояснила, що декілька разів бачила ОСОБА_8 коли та приходила до лікарні та приносила ліки.

Заслухавши покази свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вставлено в судовому засіданні, 27.06.2015 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_12 І-ОК № 343312, видане виконавчим комітетом Борської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.07.2015 р., актовий запис - № 398.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2015 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області на підставі заяви № 934 про прийняття спадщини за законом та за заповітом, посвідченим 24.01.2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_13 за р. № 363, яка надійшла від імені ОСОБА_3, була заведена спадкова справа № 362/2015 до майна померлої 27 червня 2015 року ОСОБА_5.

На випадок своєї смерті спадкодавиця ОСОБА_5 залишила заповіти: заповіт, посвідчений 03.01.2013 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_13 за р. № 17, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1; заповіт посвідчений 24.01.2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_13 за р. № 363, за умовами якого все свої майно вона заповіла ОСОБА_3; заповіт, посвідчений, 14.07.2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_14 за р.№ 2288, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_4, 12.09.1954 р. н.

При цьому, заповіт посвідчений 03.01.2013 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_13 за р. № 17, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1, був скасований заявою, справжність підпису на якій засвідчено притним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_13 В.О.24.05.2013 року за р. № 2241; заповіт, посвідчений 24.01.2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_13 за р. № 363, за умовами якого все свої майно ОСОБА_15 заповіла ОСОБА_3, був скасований новим заповітом, посвідченим 14.07.2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_14 за р. № 2288; заповіт, посвідчений 14.07.2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_14 за р.№ 2288, за умовами якого все своє майно ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був скасований заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_14 17.07.2014 р. за р.№ 2321.

23.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_16 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 03.01.2013 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_13 за р. № 17, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1 або свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст.1264 ЦК України,як такій, що проживала однією сім»єю з ОСОБА_5 на протязі останніх п»яти років до часу відкриття спадщини, на 13/50 часток житлового будинку № 31 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого по вул. Сахалінській в м. Боярка Київської області та на земельну ділянку площею 0,0269 га з кадастровим номером :01:050:5001, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Сахалінська, земельна ділянка 31, належні померлій 27.06.2015 року ОСОБА_5

Постановою вих. № 1532/02-31 від 23.08.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за документами, які ОСОБА_1 надала для оформлення спадщини, неможливо встановити факт її проживання однією сім»єю з ОСОБА_5 на протязі останніх п»яти років до часу відкриття спадщини.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зважаючи на ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зважаючи на рекомендації, викладені у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК України не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

З огляду на позицію, зазначену у п. 24 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

З урахуванням думки, висвітленої у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 234 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Викладені у позові обставини щодо постійного проживання позивача зі спадкодавицею однією сім'єю з 2008року у розумінні ст. 3 СК України повністю знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільно проживали разом з 2008 року до дня смерті останньої, були пов'язані спільним побутом, мали при цьому спільні права та обов'язки. Вказане є підставою для задоволення позову у частині встановлення факту проживання однією сім'єю.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку для подачі заяви для прийняття спадщини, то тут суд визнає, що строк пропущений нею з об'єктивних причин, оскільки у неї через відсутність родинних зв'язків були відсутні докази для закликання до спадкування за законом після смерті ОСОБА_17, звернення до нотаріуса не дало б ніяких результатів, що і підтверджується змістом постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23.08.2016 року.

Зважаючи на існування вказаної постанови державного нотаріуса, суд вважає, що позивач у даному випадку не зможе без встановлення додаткового строку на прийняття спадщини реалізувати своє право спадкоємця на спадкове майно, гарантоване їй ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. 321, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, навіть при встановленні факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, оскільки на даний час минуло більше шести місяців з моменту смерті ОСОБА_17

На цій підставі суд, виходячи із того, що позивач відноситься до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом і виникнення у неї права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за законом 1-3 черг, а також зі змісту ч. 2 ст. 1270 ЦК України, вважає за необхідне визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини у 3 місяці.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги рекомендації Верховного суду України, викладені у Постановах Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову, практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висвітлених у листі 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 321, 1217, 1218, 1258, 1264, 1265, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 4, 10, 15, 60, 209, 212-215, 234-235, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт спільного проживання одною сімєю (не менше 5 років) ОСОБА_1 та ОСОБА_5, померлої 27.06.2015, в період з 2008 до 27.06.2015 за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Сахалінська, 31.

Визнати поважними причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини та надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_5, померлої 27.06.2015, тривалістю 3 місяці з моменту набрання чинності цим рішенням.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Д.Д.Усатов