УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 грудня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЄвтушенко О.І., суддів: за участю представника відповідачаЄвграфової Є.П., Завгородньої І.М., Тетерського В.Ю., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 25 жовтня 2006 року відповідачем надано розписку, згідно з якою вона отримала від нього 70 000 доларів США в рахунок оплати за купівлю квартири АДРЕСА_1 із зобов'язанням після зняття арешту продати йому житло за ціною, еквівалентною 70 000 доларам США. Посилаючись на те, що розписка не була посвідчена нотаріально та не пройшла державну реєстрацію, хоча за своїми ознаками є договором купівлі-продажу нерухомого майна, який є неукладеним, вважає, що відповідачем набуті грошові кошти без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим просив суд на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США, що еквівалентно станом на 28 листопада 2014 року за курсом НБУ - 1 047 830 гривень, та судовий збір у розмірі 3 654 гривень. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_7 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США, що еквівалентно станом на 28 листопада 2014 року за курсом НБУ - 1 047 830 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані рішення не відповідають. Судом встановлено, що 25 жовтня 2006 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (дочка відповідача, яка на момент складення розписки була неповнолітньою), склали розписку відповідно до змісту якої ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали від ОСОБА_7 в рахунок оплати за купівлю квартири АДРЕСА_1 суму 70 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2. У розписці зазначено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зобов'язуються після закінчення судових справ, які пов'язані з квартирою АДРЕСА_1, зняття з неї арешту, відчуження (переоформлення) 2/9 частини у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 протягом одного місяця продати ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 за ціною, еквівалентною 70 000 доларів США. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2009 року (у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу в сумі 560 000 гривень) стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача грошові кошти в сумі 535 500 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1 700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 гривень, всього - 537 230 гривень. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2010 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2009 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи позивач змінив предмет позову та просив визнати правочин, укладений 25 жовтня 2006 року між ним та ОСОБА_8, недійсним, як такий, що був вчинений під впливом обману, а також стягнути спричинені йому збитки в розмірі 1 120 000 гривень. ОСОБА_8 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання договору недійсним, який ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року залишено без розгляду у зв'язку з неявкою позивача. У березні 2011 року ОСОБА_8 звернулась до ОСОБА_7 з позовом про визнання правочину, укладеного у формі розписки від 25 жовтня 2006 року, недійсним, який ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2011 року залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року позов ОСОБА_7 задоволено та визнано недійсним як вчинений під впливом обману правочин - договір позики, оформлений розпискою, укладений 25 жовтня 2006 року; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 відшкодування збитків у розмірі 1 120 000 гривень, а також судові витрати в розмірі 1 730 гривень. Рішенням апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2012 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що для оформлення купівлі-продажу нерухомого майна законом передбачена спеціальна процедура, а саме обов'язкове нотаріальне посвідчення правочину, а також момент виникнення права власності, обумовлений вчиненням державної реєстрації, у зв'язку з чим спірну розписку не можна розглядати як чинний договір чи правочин попереднього договору купівлі-продажу квартири, а тому дійшов висновку, що відповідачем отримано від позивача кошти без достатньої правової підстави, а тому стягнув їх відповідно до ст. 1212 ЦК України. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року (справа № 6-100цс15). При вирішенні спору суд першої інстанції викладеного не врахував та дійшов помилкового висновку про набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави. Судом залишено поза увагою, що за змістом розписки від 25 жовтня 2006 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали від ОСОБА_7 в рахунок оплати за купівлю квартири АДРЕСА_1 суму 70 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2, у зв'язку з чим не з'ясував характер правовідносин, які виникли між сторонами. Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Встановивши, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, укладено не було, суд першої інстанції викладеного не врахував, та не з'ясував правові підстави повернення коштів, переданих в рахунок оплати за купівлю квартири, що залишилось поза увагою апеляційного суду під час перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.І. Євтушенко Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович О.В. Попович