Провадження №2/592/457/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого - судді Котенко О.А., за участю секретаря судового засідання - Мазіної К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних збитків, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики частково недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач-відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (а.с.2-3, 29) і свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 грудня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за р. №3907, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Згідно п.1.1. договору позики ОСОБА_2 позичив у нього як у позикодавця гроші у сумі 150000грн. За користування цими коштами позикодавець зобов'язався сплачувати йому щомісячно 9000грн. із розрахунку 0,2% в день від суми позики. Відповідно до п.1.2. договору позики відповідач зобов'язався повернути йому суму позики у строк до 18.12.2016 року. Він, як позикодавець, свої умови за договором позики виконав, надавши відповідачу обумовлену суму позики, що зазначено у договорі позики. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики між ним та ОСОБА_2 18.12.2015 року було укладено договір іпотеки реєстраційний №3909, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 За цим договором заставодавець передає в заставу належний йому на праві власності об'єкт нерухомості - квартиру під АДРЕСА_1. Отже, відповідач зобов'язувався сплатити 0,2% в день від суми позики до дня фактичного повернення всієї суми позики. Відповідач на день написання цього позову грошові кошти не повернув, що дає підстави нарахувати проценти до дня написання позову 18.12.2016 року, тобто з 18.12.2015 року по 19.12.2016 року - всього 367 днів. Сума процентів за користування коштами = 150000*0,2%*367 - 4500 (що були сплачені позикодавцем) =105600грн. . Розрахунок ціни позову: 150000грн. (основний борг за договором позики) + 105600,00 (проценти) = 255600,00грн. Позивач-відповідач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки суму коштів у розмірі 255600,00грн., з яких сума боргу за договором позики - 150000,00грн., сума процентів - 105600,00грн. (за період з 18.12.2015 року по 19.12.2016 року), предмет іпотеки - квартира під АДРЕСА_1. Ця квартира складається з однієї кімнати житловою площею 16,5 кв.м., загальною площею 30,15 кв.м., є власністю ОСОБА_2, визначити у рішенні суду спосіб реалізації предмета іпотеки-проведення прилюдних торгів; зазначити у рішенні суду початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 258998грн., ґрунтуючись на даних звіту про оцінку майна та договорі іпотеки. Також позивач просить додатково стягнути з відповідача суму відсотків за період з 19.12.2016 року по 17.04.2017 року в розмірі 36000грн., 3% річних у розмірі 1477,73грн., інфляційні збитки в розмірі 559,93грн. (а.с.52, 74-75).

Відповідач-позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою (а.с.56-58), і обґрунтовує свої вимоги тим, що при підписанні даного договору ОСОБА_1 запевнив його, що 9000,00грн. щомісячно із розрахунку 0,2% в день від суми позики є не що інше як платіж в рахунок погашення позики, а не окремий відсоток за користування позикою, а відсоткове вираження вказано для зручності обрахунку суми. Таким чином він вважає що сталася помилка, яка має істотне значення та впливає на обсяг його прав та обов'язків. Згідно з ст.ст.536, 1048 ЦК України плата за користування чужими грошима встановлюється й нараховується лише у вигляді процентів на основну суму боргу, а не в твердій грошовій сумі. Пунктом 1.1. Договору передбачено, що за цим Договором позичальник зобов'язаний сплачувати гроші в сумі 9000,00грн. на місяць із розрахунку 0,2% в день від суми позики. Отже, зазначення у пункті 1.1. Договору суми відсотків в еквіваленті 9000,00грн. суперечить положенням статей 536, 1048 Цивільного кодексу України. В силу п.6 ст.4, п.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який підлягає застосуванню до правовідносин сторін, надання позики зі сплатою процентів особами, які не є фінансовими установами або суб'єктом підприємницької діяльності, не допускається. Таким чином згідно частин 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідач-позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати частково недійсним договір позики від 18.12.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за №3907, а саме п.1.1. Договору в частині нарахування та зазначення суми відсотків в еквіваленті 9000грн. на місяць з розрахунку 0,2 % в день від суми позики.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1, та його представник повністю підтримали свої позовні вимоги, з зазначених підстав, та не визнали зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, пояснивши, що підписавши договір позики, позивач підтвердив, що з усіма умовами договору він ознайомлений та зобов'язується їх виконувати. Зазначення у пункті 1.1. договору позики суми відсотків в еквіваленті 9000грн. не суперечить положенням ст.ст.536, 1048 ЦК України. Також в договорі прописана процентна ставка за користування позикою - 0,2% в день, а 9000грн. вказано додатково для кращого розуміння умов. Оскільки спір виник між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики, то він як позикодавець має право на отримання від позичальника обумовлених договором позики процентів за користування грошима, що передбачено ст.ст.1046-1048 ЦК України. В судовому засіданні 18.04.2017 року відповідач ОСОБА_1 пояснив, що він передав ОСОБА_2 18.12.2015 року кошти в сумі близько 40000грн.-50000грн. у нотаріуса, а 100000грн. він оплатив борг ОСОБА_2 перед ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія». В судовому засіданні 10.05.2017 року ОСОБА_1 пояснив, що передав ОСОБА_2 32000грн. у нотаріуса 18.12.2015 року.

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник повністю підтримали свої позовні вимоги з зазначених підстав, та не визнали позовні вимоги ОСОБА_1, пояснивши, що передумовою підписання договору позики від 18.12.2015 року та договору іпотеки від 18.12.2015 року з ОСОБА_1, який на той час був працівником ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», було підписання договору надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду №06615843 від 15.08.2015 року. ОСОБА_5 опинившись у скрутній життєвій ситуації (хвороба та подальша операція) 15.08.2015 року уклав договір надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду №06615843 з ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», від імені якого виступило ломбардне відділення №66 в особі ОСОБА_6 Договір було укладено на суму 60700грн. на строк 15 днів, тобто до 30.08.2015 року. Позивач, знаючи скрутну ситуацію відповідача, укладає з ним означені договори позики та іпотеки на вкрай невигідних умовах для ОСОБА_2, який в свою чергу під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах погоджується на їх укладання. Суму в 150000грн. відповідач фактично не отримував від позивача, позивач надав йому лише кошти для розрахунку з нотаріусом за його послуги. В договорі була зазначена не реальна сума грошей, що була передана в позику, а сума, яка мала слугувати погашенням заборгованості за договором надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду №06615843 з ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», від імені якого виступило ломбардне відділення №66 в особі ОСОБА_6, особа яка взагалі не фігурує в договорі позики від 18.12.2015 року.

Свідок ОСОБА_7 - дружина ОСОБА_2 пояснила, що їх сім'ї потрібні були кошти, тому вони звернулися в ломбард «Комод» до ОСОБА_6 (брат позивача ОСОБА_1.). Їм потрібні були кошти в сумі 60000грн. Під розписку їм видали в ломбарді кошти в сумі 45000грн., потім додатково влітку 2015 року її чоловіку ОСОБА_2 передали ще 15000грн. Вони брали кошти в позику на 15 днів, але не повернули. В грудні 2015 року ОСОБА_1 сказав їм, що борг зростає і запропонував оформити іпотеку. В суму 150000грн., яка зазначена в договорі позики, ввійшла сума 60000грн., відсотки та пеня. У нотаріуса ніякі кошти за договором позики їм не передавалися.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, перевіривши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що 18.12.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики (а.с.4).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В договорі позики було зазначено, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 150000грн., які зобов'язується повернути в строк до 18.12.2016 року.

В той же день 18.12.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки (а.с.5-6). Згідно з договором іпотеки цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у іпотекодавця ОСОБА_2 на підставі договору позики на суму 150000грн. Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

В ході судового розгляду справи встановлено, що у відділенні №66 ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» між кредитодавцем ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір про надання ломбардом фінансового кредиту, згідно з яким ОСОБА_2 був наданий фінансовий кредит у розмірі 45000грн. 31.07.2015 року ОСОБА_2 була надана додатково сума фінансового кредиту і загальна сума становила 60700грн. Кредит був наданий на 15 днів, до 15.08.2015 року. Від імені кредитодавця договір підписав позивач ОСОБА_1 15.08.2015 року ОСОБА_2 сплатив проценти в сумі 4552,50грн. Згідно з розпискою, яку ОСОБА_2 надав керуючому відділення №66 ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», ОСОБА_2 підтвердив факт отримання кредиту в сумі 60700грн. на строк 15 днів з наступною пролонгацією кредиту до 1 року, плата за кредит - 0,5% в день. Також в розписці було зазначено, що зобов'язанням по погашенню кредиту виступає однокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1.

Суд вважає необхідним зазначити, що документи щодо права власності на квартиру ОСОБА_2 були передані останнім Повному товариству «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» (а.с.84) і в договорі про надання ломбардом фінансового кредиту є посилання на заклад майна позичальника в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором. Заставодавцем є ОСОБА_2, предмет нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1.

Викладені обставини підтверджуються копією договору про надання ломбардом фінансового кредиту (а.с.96 ), листом ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» від 05.05.2017 року (а.с.95), копіями розписок ОСОБА_2 (а.с.81,98)

Отже, правовідносини з приводу отримання коштів в позику (за договором фінансового кредиту) виникли між ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» та ОСОБА_2

Згідно з інформацією ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» від 05.05.2017 року (а.с.95) 18.12.2015 року ОСОБА_1 здійснив повне погашення кредиту, який отримував ОСОБА_2, в сумі 118 668,50грн., з яких 60700грн. - сума наданого кредиту, 37937,50грн.- сума процентів, 20031грн. - сума пені.

ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» надало в підтвердження сплати коштів ОСОБА_1 акт-відомість від 18.12.2015 року (а.с.97), інших доказів щодо підтвердження передачі коштів ОСОБА_1 Повному товариству «Ломбард «Комод» надано не було.

При повній сплаті боргу кредитор повинен повернути боржникові борговий документ. Згідно з ч.2 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Зазначаючи про повне погашення кредиту, який отримував ОСОБА_2, ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» не повернуло ОСОБА_2 борговий документ - оригінали розписок від 27.07.2015 року, від 31.07.2015 року.

Статтею 528 ЦК України передбачена можливість виконання обов'язку боржника іншою особою. Згідно з ст.528 ЦК України виконання обов'язку боржника може бути покладено боржником на іншу особу.

Відсутні письмові докази щодо покладення боржником ОСОБА_2 виконання обов'язку перед Повним Товариством «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія» на іншу особу - на позивача ОСОБА_1

Згідно з ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) за згодою кредитора. Статтею 521 ЦК України передбачено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст.513 ЦК України. У даному випадку мав бути укладений письмовий договір переведення боргу.

Між сторонами не укладався такий договір переведення боргу, за яким ОСОБА_1 погашає борг ОСОБА_2 перед ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія».

Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник з договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

ОСОБА_1 не був стороною договору фінансового кредиту, який був укладений ОСОБА_2 з ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і компанія», тому не відбулася новація боргу у позикове зобов'язання.

В судовому засіданні 18.04.2017 року позивач ОСОБА_1 зазначив, що 18.12.2015 року він передав у нотаріуса відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі близько 40000грн.-50000грн., в судовому засіданні 10.05.2017 року ОСОБА_1 зазначив, що передав ОСОБА_2 18.12.2015 року у нотаріуса кошти в сумі 32000грн. (різницю між 150000грн. і 118668,50грн.).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 стверджував, що він не отримував кошти від ОСОБА_1 у нотаріуса 18.12.2015 року.

Розписки щодо отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 коштів в рахунок часткового погашення боргу за договором позики від 18.12.2015 року (а.с.19, 20) на підставі досліджених доказів у справі не підтверджують передачу коштів ОСОБА_1 ОСОБА_8 за договором позики в сумі 150000грн.

Отже, незважаючи на підписання сторонами договору позики на суму 150000грн., досліджені докази не підтверджують, що 18.12.2015 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 за договором позики у власність грошові кошти в сумі 150000грн., а ОСОБА_2 їх отримав. Передача іншої суми коштів - 32000грн. чи 40000грн.-50000грн. від позивача відповідачу не відображена в договорі позики і не підтверджена борговою розпискою.

За таких обставин, оскільки позивачем-відповідачем ОСОБА_1 не доведено наявність заборгованості ОСОБА_2 за договором позики в заявленому в позові розмірі, вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, стягнення процентів, 3% річних та інфляційних збитків є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Зустрічний позов не підлягає задоволенню з підстав, заявлених відповідачем-позивачем ОСОБА_2

Зустрічний позов відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник обґрунтовують тим, що зазначення відсотків в твердій грошовій сумі в договорі позики суперечить положенням ЦК України, ОСОБА_2 вважав, що повинен сплачувати 9000грн. щомісячно в рахунок погашення боргу і це не є відсотками, надання позики зі сплатою процентів особами, які не є фінансовими установами або суб'єктами підприємницької діяльності не допускається. З підстав, передбачених ст.203, ч.1 ст.229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки) просять визнати договір позики частково недійсним.

При розгляді справи не встановлено, що між сторонами склалися відносини за договором позики щодо отримання ОСОБА_2 у власність коштів від ОСОБА_1 в сумі 150000грн.

Нормами ст.ст.1046-1048 ЦК України передбачено стягнення відсотків, які передбачені договором позики. Зазначення в договорі позики щодо сплати за користування коштами в сумі 9000грн. з розрахунку 0,2% в день від суми позики не суперечить нормам Цивільного кодексу України.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст.1046-1048 ЦК України. Ця правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 30.05.2012 року №6-48цс12, від 18.07.2012 року №6-79цс12.

Посилання в запереченнях від 10.05.2017 року представника ОСОБА_2, що договір позики був укладений ОСОБА_2 під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах і тому відповідно до ст.233 ЦК України цей договір може бути визнаний судом недійсним не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки з цих підстав ОСОБА_2 не заявляв позовних вимог про визнання договору позики недійсним.

Отже, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних збитків, за необґрунтованістю, та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики частково недійсним, за необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст.520, 521, 528, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 213-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних збитків, за необгрунтованістю.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики частково недійсним, за необгрунтованістю.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м.Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під чає проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Котенко