Справа № 297/633/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району про визнання права власності на земельні ділянки,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району про визнання права власності на дві земельні ділянки площею 2,78 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району за межами населеного пункту.

Позовні вимоги мотивовано тим, що після смерті 21 лютого 2016 року ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входять дві земельні ділянки площею 2,78 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району за межами населеного пункту. Одна з них належала ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 039240 від 12.04.2000 року, інша згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2004 року, виданого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори. На випадок смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачу. Однак, позивачу нотаріусом було відмовлено в оформленні права на спадщину, оскільки площа однієї земельної ділянки, яка вказана у державному акті, не відповідає площі, вказаній у рішенні 11 сесії 23 скликання ОСОБА_2 сільської ради, а на іншу земельну ділянку відсутній державний акт, який би підтверджував право власності ОСОБА_3 на неї. У звязку з тим, що в позивача, як спадкоємця ОСОБА_3, відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за нею належні правовстановлюючі документи, оскільки спадкодавцем не було внесено зміни до державного акту в частині площі однієї земельної ділянки, а також не було оформлено державний акт як правовстановлюючий документ на другу земельну ділянку, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити їх в повному обсязі (а. с. 28).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району в судове засідання також не зявився. Через канцелярію суду надійшла заява, згідно якої просить відповідач позов визнає та просить справу розглянути без участі їх представника (а. с. 27, 29).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_3 померла 21 лютого 2016 року, що підтверджуються копією свідоцтва про смерть серія І-НО № 942954 від 22.02.2016 року (а. с. 7).

ОСОБА_3 залишила заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла позивачу ОСОБА_1 (а. с. 8).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗК № 039240 від 12.04.2000 року, земельну ділянку площею 2,28 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району за межами населеного пункту, було передано ОСОБА_3 на підставі рішення 7 сесії 23 скликання ОСОБА_2 сільської ради від 03.03.2000 року (а. с. 9).

При цьому, у рішенні 11 сесії 23 скликання ОСОБА_2 сільської ради від 29.12.2000 року вказана площа даної земельної ділянки становить 2,78 га, тобто існує невідповідність у площі земельної ділянки у документах (а. с. 10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2004 року, виданого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, земельна ділянка площею 2,78 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району Закарпатської області за межами населеного пункту, належала померлій ОСОБА_3 (а. с. 11).

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України закріплює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за метою оформлення права на спадщину, однак приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 позивачу надано лист-розяснення від 14.03.2017 року, яким йому відмовлено в оформленні права на спадщину через розбіжність в площі однієї земельної ділянки та відсутність правовстановлюючих документів на іншу земельну ділянку (а. с. 22).

Так, згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, а також оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 392, 1225, 1268, 1297 ЦК України, ст. ст. 57-60, 212-214, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 2,78 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району Закарпатської області за межами населеного пункту, в порядку спадкування, яка належала померлій 21 лютого 2016 року ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗК № 039240 від 12.04.2000 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 2,78 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району Закарпатської області за межами населеного пункту, в порядку спадкування, яка належала померлій 21 лютого 2016 року ОСОБА_3 згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2004 року, виданого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_7.