АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк»

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту , -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ПАТ «АКБ «Індустріалбанк» звернулося до суду з даним позовом до відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 05.09.2006 року між АКБ «Індустріалбанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № КР/0141/25/06, згідно умов якого відповідачу було надано у користування кредитні кошти в розмірі 27 000 доларів США строком користування з 05.09.2006 р. по 04.09.2026 року включно на придбання нерухомості зі сплатою 11% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 05.09.2006 року був укладений договір іпотеки нерухомого майна № КРЗ/0141/25/06, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 7 028, 17 дол. США, позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 028, 17 дол. США, 15 242, 92 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за користування кредитом, а також 2992, 62 грн. судового збору.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року даний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором № КР/0141/25/06 від 05.09.2006 року в сумі 7 028, 17 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.11.2016 року складає 179 834 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 15 242, 92 грн., а також судовий збір в розмірі 2 992, 62 грн.

В поданій представником ПАТ «Індустріалбанк» - Голубенко О.В. апеляційній скарзі ставиться питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку простроченої заборгованості за кредитним договором у сумі 7 028, 17 доларів США із зазначення гривневого еквіваленту за курсом НБУ станом на 24.11.2016 року. Зазначає, що АКБ «Індустріалбанк» здійснює операції по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України на підставі банківської ліцензії № 126, виданої НБУ 04.12.2001 року, та дозволу НБУ № 126-3 від 04.12.2001 р. Враховуючи положення ч. 2 ст. 524 ЦК України відповідно до якої сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, позивач відповідно до норм діючого законодавства має право на надання кредиту в іноземній валюті, тому і погашення вказаної заборгованості має відбуватися у доларах США.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Індустріалбанк» - Голубенко О.В. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Відповідач в судове засідання не з'явилася,проживає в м. Севастополі АРК, повідомлялася через офіційний сайт Апеляційного суду м. Києва на порталі «Судова влада України» ( а.с.100), з урахуванням чого колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, отримуючи кредит, позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, а також сплатити проценти в розмірі та на умовах, передбаченими кредитним договором, а у разі порушення умов договору - сплатити пеню.

Як убачається з матеріалів справ та установлено судом, між сторонами 05.09.2006 року був укладений кредитний договір № КР/0141/25/06, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 27 000 дол. США строком з 05.09.2006 р. по 04.09.2026 року включно на придбання нерухомості під 11 % річних.

Згідно з п. 2 вищевказаного договору, позичальник забезпечує виконання своїх зобов'язань з повернення кредиту, комісій, нарахованих відсотків, пені і штрафних санкцій, покриття можливих збитків банку, обумовлених невиконанням та/або неналежним виконанням обов'язків позичальником по цьому договору через забезпечення його повернення шляхом укладення договору іпотеки двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

05.09.2006 р. між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Олефіренко Л.М., предметом якого є квартира під номером АДРЕСА_1.

Пунктом 5.7 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язується належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим Договором, дотримуватися положень цього договору, а також договорів, укладених в забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором.

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору, позичальник зобов'язується починаючи з 01.10.2006 року погашати кредит у рівних частинах у сумі не менш ніж 112,50 доларів США та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом не пізніше 25 числа кожного місяця, а при повному погашенню кредиту одночасно з погашенням кредиту.

Згідно з п. 6.2. банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та можливої неустойки і достроково стягнути суму заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, штрафних санкцій, направивши відповідну письмову вимогу позичальнику, якщо позичальник не виконує умови цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання цього договору та з боку позичальника має місце: - затримання сплати частини кредиту та/або відсотків за користування кредитом щонайменше на один календарний місць, або; - перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків, або; - несплата позичальником більше однієї виплати у відповідності до п. 5.3. цього договору, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту, або; - інше суттєвє порушення умов цього договору.

Встановивши,що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач у порушення вимог договору свої зобов'язання належним чином не виконує,суд підставно стягнув з нього виниклу заборгованість по тілу кредиту та процентах за користування ними.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в доларах США із зазначенням гривневого еквіваленту за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення відповідно до вимог ст. 533 ЦК України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порідку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошових еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Порядок і умови використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України встановлений Декретом КМУ від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Так, відповідно до ст. 5 вказаного Декрету, НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

04.12.2001 року НБУ видало АКБ «Індустріалбанк» банківську ліцензію № 126 та дозвіл № 126-3, на підставі яких банк здійснює операції по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України.

Відповідно до п.п. 10-12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст. 19, 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу II ЗУ від 15.02.2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 ст. 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що НБУ на виконання положень ст. 11 цього Декрету, ст. 44 ЗУ «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II ЗУ від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

А відтак, висновки суду першої інстанції щодо обов'язкового визначення гривневого еквіваленту грошового зобов'язання у доларах США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3291, 88 грн.

В інший частині рішення суду не оскаржувалося й виходячи з положень ст.303 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевірялося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Індустріалбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення слова «що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24 листопада 2016 року складає 179 834 гривні».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» судові витрати у розмірі 3291, 88 грн.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/6465/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3776/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Богінкевич С.М

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.