Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3076/13-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Ігносстрах", третя особа: ОСОБА_3, про проведення перерахунку по кредиту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати політику банку щодо ненадання їй інформації, надання такої інформації за плату по кредитному договору №ZRSWAE00000064 від 09.12.2005 року протиправною; зобов'язати відповідача надати належне документальне підтвердження цільового використання коштів відрахованих на страхування автомобіля відповідно до договору №ZRSWAE00000064, а в разі їх відсутності зобов'язати відповідача повернути вказані кошти; визнати дії відповідача по зміні відсоткової ставки за договором №ZRSWAE00000064 від 09.12.2005 року в односторонньому порядку протиправним та залишити відсоткову ставку в межах встановлених договором; зобов'язати відповідача зробити обґрунтований перерахунок по кредитному договору відповідно до умов кредитного договору №ZRSWAE00000064 від 09.12.2005 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 09.12.2005 року вона отримала в Закритому акціонерному товаристві комерційний банк "Приватбанк" (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк») кредит в розмірі 58500 грн. на придбання автомобіля і здійснювала його погашення згідно графіку. В 2009 році вона по своїх розрахунках з'ясувала, що зарахування коштів проводиться в іншому порядку, а тому почала звертатися до банку із заявами про надання інформації, однак відповіді не отримала. Як їй стало відомо, банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку і проводив перерахування коштів на страхування майна та її життя, хоча вона таких договорів не укладала.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано дії ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо ненадання ОСОБА_2 інформації, надання такої інформації за плату по кредитному договору № ZRSWAE00000064 від 09.12.2005 року незаконними. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог в повному обсязі з урахуванням змінених вимог, які судом не прийнято. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази визнання правочину від 09.12.2005 року за № ZRSWAE00000064 дійсним. Крім того, судом не враховано, що апелянт не заперечує наявності відносин між нею та банком, проте зазначає, що кредитний договір та договір страхування зі Страховою компанією "Інгосстрах" вона не підписувала, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 09.04.2014 року за №1/1839, який міститься в матеріалах справи. За таких обставин апелянт вважає, що вказані правочини є нікчемними. Судом не враховано відсутність доказів її належного повідомлення про підвищення процентної ставки та відсутність доказів про отримання в касі банку коштів на страхування.

Позивач підтримала доводи апеляційної скарги і пояснила, що вона не заперечує факт отримання кредиту на придбання автомобіля, однак наданий їй банком екземпляр договору підписаний не нею. Оплату кредиту вона здійснювала згідно графіку і в більшому розмірі для дострокового погашення. Зазначений договір вона не читала за браком часу і про страхування їй нічого не було відомо. Уточнила, що оскаржує судове рішення в частині тих вимог, у задоволенні яких було відмовлено.

Представник відповідачів заперечив проти доводів апеляційної скарги та пояснив, що договором передбачено страхування автомобіля та життя позичальника, а оскільки остання не надавала договори страхування, то банк за умовами кредитного договору проводив оплату страхування за рахунок надання додаткового кредиту. Вважає, що направлення листа про підвищення процентної ставки є достатнім для такого підвищення в односторонньому порядку.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив з того, що банк у порушення вимог Законів України «Про звернення громадян» та «Про банки та банківську діяльність» не надавав позичальнику інформацію по кредитному договору за її заявами. При цьому вважав, що банк виконав вимоги пункту 2.3.1 кредитного договору, надіславши позичальнику листа про збільшення процентної ставки, а також послався на визнання такого підвищення позивачем послідуючою сплатою кредиту. Також, виходив з умов кредитного договору, яким передбачено страхування банком автомобіля та життя позичальника за рахунок додаткового кредиту у разі ненадання останньою договорів страхування у встановлені договором строки.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.12.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), був укладений кредитний договір № ZRSWAE00000064, згідно з яким позивач отримала кредит в сумі 58 500,00 грн. на придбання автомобіля під 21% річних (а.с. 8, 9).

У відповідності до п. 1.1. зазначеного договору банк зобов'язався, надати "Позичальнику" кредитні кошти шляхом: надання готівки через касу на строк до 01.12.2010 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 58 500 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 18664.50 гривень на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7.

Пунктом 2.2.7 кредитного договору передбачено передачу автомобіля у заставу, його обов'язкове страхування і особисте страхування позичальника.

09.12.2005 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством "Страхова Компанія "Інгосстрах", правонаступником якого є ПРАТ СК «Інгосстрах», було укладено договір про страхування наземного транспортного засобу № ZRSW000001АЕ та договір особистого страхування № ZRSW000002LK (а.с. 71 т.1, а.с.45 т.2).

Позивачем не заперечується отримання кредиту на придбання автомобіля.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 зверталася до відповідача із письмовими заявами про надання інформації стосовно проведення нарахування відсотків, пені та зарахування коштів на тіло кредиту згідно кредитного договору 22.04.2009 року, 4 вересня 2009 року, 20 жовтня 2009 року, 11 грудня 2009 року, 17 грудня 2009 року (а.с. 10, 107-111, 115, 117, 118, 119 т -1), які були отримані представником відповідача (а.с. 112, 113, 114 т -1). В той же час відповідь на вказані заяви їй надано лише 30 січня 2012 року.

Як визначено ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою кредитного договору на підставі ч.1 ст.1055 ЦК України є письмова форма.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Недійсність вищевказаних договорів прямо не встановлена законом.

Судом першої інстанції ухвалою від 01 березня 2017 року правильно відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог, в якій вона просила визнати недійсними кредитний договір та договір страхування і стягнути безпідставно отримані кошти, оскільки зміст заяви свідчить про зміну підстав та предмета позову і вона подана після початку розгляду справи по суті, а тому такі вимоги судом першої інстанції не розглядалися і в апеляційному порядку з цих підстав рішення перегляду не підлягає.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання вищевказаних договорів кредиту та страхування недійсними з підстав їх невідповідності вимогам ст.ст.203, 215 ЦК України, а саме відсутності підпису позичальника на зазначених договорах (а.с.2, 59 т.3).

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Таким чином, доводи позивача про нікчемність договорів від 09.12.2005 року є безпідставними.

Правильним є висновок суду про правомірність дій банку по перерахуванню коштів на страхування.

Так, відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно п.2.1.3 та 2.2.7 кредитного договору у випадку неподання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погоджених з банком договорам страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту шляхом перерахування кредитних коштів згідно договорів страхування.

Таким чином, п.1.1 кредитного договору не передбачено видачу кредиту на страхування в розмірі 18664,5 грн. готівкою через касу, як вважає позивач, тому її доводи про неотримання кредиту в розмірі страхових платежів через касу банку не спростовують факт надання такого кредиту.

Як пояснила позивач в суді апеляційної інстанції, вона кредитний договір повністю не читала і не знала про необхідність щорічного страхування. Самостійно страхові платежі не вносила і банку підтверджуючі документи не надавала.

Розрахунком заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк», листом ПРАТ СК «Інгосстрах» від 15.08.2012 року та копіями меморіальних ордерів підтверджено щорічне перерахування ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договорів страхування від 09.12.2005 року страхових платежів від імені ОСОБА_4 (а.с.66-69, 122 т.1, 45-55 т.2).

Наведене свідчить про виконання банком умов кредитного договору щодо надання позичальнику додаткового кредиту на страхування в межах суми, зазначеної у п.1.1 останнього, шляхом його перерахування страховику за відсутністю у ОСОБА_4 підтверджуючих документів про сплату чергового страхового платежу.

В частині вирішення вимог про правомірність підвищення процентної ставки колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачена можливість збільшення процентної ставки за користування кредитом при настанні певних обставин. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Збільшення процентної ставки до 27,84% річних з 01.02.2009 року встановлено розпорядженням ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.12.2008 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду копію листа від 25.12.2008 року, адресованого ОСОБА_4, та реєстр рекомендованих відправлень № 3075 від 08.01.2009 року (а.с.72, 101 т.1).

Докази вручення повідомлення та надання згоди позичальником на підвищення процентної ставки банком не надано.

Суд першої інстанції не врахував, що згідно п.2.3.1 кредитного договору збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо тільки за згодою позивача (останнє речення), а тому дії банку по зміні процентної ставки з 21% річних до 27,84 % не відповідають умовам договору.

При цьому, посилання місцевого суду на здійснення ОСОБА_4 платежів за кредитом, зважаючи на збільшення процентної ставки, та згоду позивача із таким рішенням банку з огляду на розрахунок заборгованості є безпідставним, оскільки наявні в матеріалах справи неодноразові звернення позивача до банку, що стосуються отримання розрахунку щодо платежів і оскарження в межах вказаного позову дій відповідача саме з приводу ненадання їй такого розрахунку, а також цільового використання коштів, сплачених нею в рахунок заборгованості, свідчать саме про незгоду ОСОБА_4 з такими діями кредитора.

Внесення позивачем коштів у касу банку жодним чином не підтверджує той факт, що ОСОБА_4 знала про зміну процентної ставки та погодилася з нею, а лише підтверджує виконання зобов'язання позичальником згідно умов договору, тому положення частини другої статті 642 ЦК України не підлягає застосуванню,

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-58цс12.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про підвищення процентної ставки та проведення перерахунку заборгованості, з ухваленням нового - про задоволення цих вимог.

В решті рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в частині задоволених вимог у розмірі 1425 грн. (за дві вимоги немайнового характеру при розгляді справи у суді першої інстанції по 8,5 грн., за розгляд справи в суді апеляційної інстанції по 704 грн.).

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року скасувати в частині вирішення вимог про підвищення процентної ставки та проведення перерахунку заборгованості і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" по збільшенню з 01.02.2009 року процентної ставки за кредитним договором №ZRSWAE00000064 від 09.12.2005 року, укладеним з ОСОБА_4, з 21% річних до 27,84%.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" провести перерахунок погашення заборгованості по кредитному договору №ZRSWAE00000064 від 09.12.2005 року, укладеним з ОСОБА_4, виходячи з процентної ставки 21% річних, починаючи з 01.02.2009 року і до дати погашення кредиту.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь держави судовий збір в сумі 1425 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: