Справа № 333/3021/17
Провадження №2/333/1712/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючої судді Круглікова А.В.,

при секретарі Тарасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про стягнення 334 440,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1О.) до ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2І.) про стягнення суми заборгованості. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви від 08.08.2017 р., яка прийнята судом до розгляду, позивач зазначив, що 01.09.2013 р. між сторонами у справі укладено договір позики, на виконання якого позивач надав відповідачу в позику суму коштів в розмірі 100 000 грн. Свої зобовязання з повернення грошових коштів в строк, визначений у договорі, відповідач не виконав. У звязку з чим, позивачем за прострочення строку виконання основного зобовязання нараховано відповідачу пеню в сумі 111 421,92 грн., штраф в сумі 25 000 грн., 3% річних в сумі 8 950,68 грн. та індекс інфляції в розмірі 89 032,01 грн. На підставі викладеного, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 334 440,60 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, 09.08.2017 р. на адресу суду надійшла заява за підписом ОСОБА_1, якою останній просить суд розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю та просить суд затвердити мирову угоду.

Відповідач в судове засідання також не зявився, 11.08.2017 р. на адресу суду надійшла заява за підписом ОСОБА_2, за змістом якої відповідач просить суд розглядати справу без його участі, уточнений позов визнає повністю та просить затвердити мирову угоду від 25.06.2017 р.

Ухвалою від 16.08.2017 р. судом відмовлено у визнанні мирової угоди від 25.06.2017 р., укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі № 333/3021/17.

З огляду на викладене, враховуючи наявність в матеріалах справи заяв від сторін про розгляд справи за їх відсутністю, а також те, що судом відмовлено у визнанні мирової угоди від 25.06.2017 р., судом продовжено судовий розгляд за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Статтею 1046 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2).

01.09.2013 р. між ОСОБА_3 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено договір позики, за умовами якого (п. 1.1. договору) Позикодавець зобовязався надати Позичальнику позику, а Позичальник зобовязався повернути її Позикодавцю у порядку та строк, встановлені даним договором.

Позика за цим договором є безпроцентною (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1. договору, загальна сума позики за даним договором становить 100 000 грн.

Пунктами 3.1., 3.2. договору передбачено, що Позика передається Позикодавцем Позичальнику готівкою: 01.09.2013 р. в розмірі 100 000 грн. Підписання цього договору та надання розписки Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики. Належним чином підписаний договір та розписка є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника.

Відповідно до п. 4.1. договору, позика надається на строк до 06.06.2014 р. (включно).

За змістом п.п. 5.1., 5.4. договору, у строк не пізніше 06.06.2014 р. Позичальник зобовязався повністю повернути суму позики у розмірі, встановленому п. 2.1. даного договору. Позика повертається у національній валюті України, шляхом особистої передачі грошових коштів і відповідної відмітки на примірниках цього договору Позикодавця і Позичальника відповідно до п. 5.2. цього договору.

Даний договір набирає чинності з моменту отримання Позичальником позики і діє до повернення Позичальником позики у повному обсязі, сплати неустойки (штрафу, пені) та збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням останнім власних зобовязань (п. 6.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 (відповідачем) власноручно підписано розписку від 01.09.2013 р. про отримання останнім від ОСОБА_1 грошових коштів по договору позики від 01.09.2013 р. в розмірі 100 000 грн. Також, вказаною розпискою ОСОБА_2 зобовязався повернути кошти в строк до 06.06.2014 р.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок (ч. 3).

Як встановлено судом, відповідач прийнятих на себе зобовязань з повернення грошових коштів в строк, визначений у договорі від 01.09.2013 р., не виконав, грошові кошти позивачу не повернув.

Факт наявності основного боргу в розмірі 100 000 грн. підтверджується матеріалами цієї справи й визнаний відповідачем повністю.

Оскільки відповідач в ході розгляду справи не надав доказів на підтвердження повернення суми основного боргу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 за договором позики від 01.09.2013 р. основного боргу в розмірі 100 000 грн. є документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Умовами п.п. 7.2., 7.3. договору позики сторони передбачили, що в разі прострочення повернення позики за цим договором, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення. В разі прострочення повернення позики за цим договором, Позичальник сплачує Позикодавцю штраф в розмірі 25% від суми позики, зазначеної у п. 2.1. цього договору.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Факт прострочення основного зобовязання матеріалами справи № 333/3021/17 доведено.

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 111 421,92 грн. за період з 07.06.2014 р. по 30.05.2017 р., штраф в розмірі 25 000 грн., індексу інфляції в сумі 89 032,01 грн. за період з 07.06.2014 р. по 30.05.2017 р. та 3% річних в сумі 8 950,68 грн. за період з 07.06.2014 р. по 30.05.2017 р.

Розрахунок суми пені, штрафу, 3% річних та індексу інфляції за наведені вище періоди здійснені позивачем вірно, визнані відповідачем повністю, а тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 3 344,41 грн. покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (70450, Запорізька область, Запорізький район, селище Кушугум, вул. Радянська, буд. 5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 111 421 (сто одинадцять тисяч чотириста двадцять одну) грн. 92 коп. пені, 25 000 (двадцять пять тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 8 950 (вісім тисяч девятсот пятдесят) грн. 68 коп. 3% річних, 89 032 (вісімдесят девять тисяч тридцять дві) грн. 01 коп. індексу інфляції та 3 344 (три тисячі триста сорок чотири) грн. 41 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова