АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6307/17 Головуючий 1 інст. - Нестайко Ю.В.
Справа № 617/1620/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що він є головою фермерського господарства «Ідеал», також працює викладачем у Вовчанському технікумі Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка.

Зазначив, що він ніколи не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, як посадова особа сільськогосподарського підприємства вчасно і в повному обсязі виплачує заробітну плату працівникам підприємства, сплачує податки, дотримується державних стандартів при ведені сільськогосподарського виробництва, ніколи і нікому своєю поведінкою і ставленням до праці та до людей не давав підстав звинуватити його у непорядності.

Вказав, що ОСОБА_2 звернувся з письмовими заявами до прокурора Вовчанського району Харківської області, голови Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, голови Вовчанської міжрайонної державної податкової адміністрації Харківської області, в яких вказував про «незаконне рейдерське захоплення фруктового саду в с. Петропавлівка фермером ОСОБА_1, незаконну вирубку дерев яблунь, груш біля 500 шт., шахрайство з земельним актом на виділення фруктового саду, оформлення через корупційну схему на підставних осіб (ОСОБА_4, ОСОБА_5.) без згоди с. Петропавлівка»

Зазначив, що з приводу звернень відповідача його викликали в червні-липні 2015 року для дачі пояснень до Вовчанської міжрайонної державної податкової адміністрації Харківської області, прокуратури Вовчанського району Харківської області.

Вказав, що в своєму публічному виступі на нараді в с. Петропавлівка Вовчанського району Харківської області 16 червня 2015 року за участю голови Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області Очередька П.М., членів виконкому Петропавлівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, голови фермерського господарства Кулінічева О.О., відповідач звинуватив його в рейдерському захваті саду в селі Петропавлівка, шахрайстві з земельним актом, участі у корупційних схемах.

Вважав, що викладені в заявах та публічному виступі відомості ганьблять його, принижують честь, гідність і ділову репутацію в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Вказав, що проведеною працівниками СДСБЕЗ Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області перевіркою звернення ОСОБА_2 порушень чинного законодавства не встановлено, розгляд матеріалу за даним фактом припинено.

Просив визнати інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в письмових заявах на ім`я голови Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, прокурора Вовчанського району Харківської області, голови Вовчанської міжрайонної державної податкової адміністрації Харківської області та в його публічному виступі 16 червня 2015 року в Петропавлівській сільській раді в с. Петропавлівка Вовчанського району Харківської області про нього, а саме незаконне рейдерське захоплення фруктового саду в с. Петропавлівка фермером ОСОБА_1, незаконну вирубку дерев яблунь, груш біля 500 шт., шахрайство з земельним актом на виділення фруктового саду, оформлення через корупційну схему на підставних осіб (ОСОБА_4, ОСОБА_5.) без згоди в с. Петропавлівка, недостовірною; захистити його честь, гідність і ділову репутацію - зобов'язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним в письмових заявах на ім`я голови Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, прокурора Вовчанського району Харківської області, голови Вовчанської міжрайонної державної податкової адміністрації Харківської області та в його публічному виступі 16 червня 2015 року в Петропавлівській сільській раді в с. Петропавлівка Вовчанського району Харківської області недостовірну негативну інформацію про нього, а саме незаконне рейдерське захоплення фруктового саду в с. Петропавлівка фермером ОСОБА_1, незаконну вирубку дерев яблунь, груш біля 500 шт., шахрайство з земельним актом на виділення фруктового саду, оформлення через корупційну схему на підставних осіб (ОСОБА_4, ОСОБА_5.) без згоди в с. Петропавлівка, спростування недостовірної негативної інформації про нього здійснити у такий спосіб, у який вона була поширена - в публічному виступі в Петропавлівській сільській раді Вовчанського району Харківської області в присутності членів виконкому Петропавлівської сільської ради Вовчанського району Харківської області та через газету Вовчанської районної ради «Хлібороб»; стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та оплату правової допомоги.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у позові ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційної скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням свідків; що в своїх поясненнях ОСОБА_2 визнає факт розповсюдження в своїх заявах до різних інстанцій негативної інформації про нього; що аналіз заяви ОСОБА_2 дає підстави вважати, що вона містить фактичні дані, а не оціночні судження, відповідач не припускає, а стверджує негативну інформацію про нього.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що звернення ОСОБА_2 до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, правоохоронних органів є способом реалізації особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Частиною 1 статті 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Конституційний Суд України у рішенні від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) зазначив, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

Наведені роз'яснення Верховного Суду України та рішення Конституційного Суду України однозначно вказують на те, що якщо у зверненнях громадян до правоохоронного органу передаються чи повідомляються відомості з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами, а не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, то такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам особи.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернувся із заявою до прокуратури Вовчанського району Харківської області та голови Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області для перевірки відповідної інформації, а саме законності володіння земельними ділянками позивачем та надання відповіді.

На зборах, які відбулися у Петропавлівській сільській раді 16 червня 2015 року за ініціативою голови Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, зміст заяви ОСОБА_2, в якій містилася інформація, яку ОСОБА_2 виклав в заявах, адресованих до правоохоронних органів, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, оголошено Петропавлівським сільським головою на прохання голови Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що йому на його заяви повідомили, що інформація, яка викладена в його заявах, знаходиться на перевірці.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції з додержанням вимог статей 213 - 215 ЦПК України, з урахуванням обставин справи, надавши належну оцінку доказам у справі, зазначив у рішенні про недоведеність заявлених позовних вимог. При цьому правильно послався на те, що ОСОБА_2 законно скористався своїм правом, закріпленим Конституцією України на звернення до органів державної влади з метою захисту своїх прав як жителя Петропавлівської територіальної громади та перевірки законності володіння земельними ділянками позивачем.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії