Справа № 456/2901/16-ц
Провадження № 2/456/422/2017
РІШЕННЯ

іменем України

20 березня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С. ,

при секретарі Петренко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просить зобовязати ОСОБА_2 (ОСОБА_3І.) не чинити йому перешкод у користуванні приміщенням загального користування, а саме коридором будинку, який знаходиться за адресою Львівська область, м. Стрий, вул. Дрогобицька, 14.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що після смерті матері у 2010р. отримав у спадщину земельну ділянку площею 0,0263 гектари, що розташована по вул. Дрогобицька, 14/2 в м. Стрию та передана для обслуговування житлового будинку. Також отримав у спадщину 1/2 частини житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, по вул. Дрогобицька, 14 в м. Стрию, який розміщений на земельній ділянці площею 263 кв. м. Вказаний будинок, деревяний, складається в цілому з однієї кухні та трьох кімнат площею 45,7 кв.м., та належних до нього господарських споруд. Право власності на вказану земельну ділянку він набув відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.02.2011р. державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори, реєстр за № 471. Право власності на частину будинку набув відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.02.2011р. державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори, реєстр № 469. Співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_2 1/4 частини та ОСОБА_4 ? частини будинку. Однак, в зазначеному будинку на 1/2 його частині проживає відповідачка зі своїм співмешканцем. Від початку проживання добросусідських відносин у них не склалося, оскільки вони постійно влаштовували конфлікти, під час яких виражалися нецензурними словами та погрожували фізичною розправою. У звязку з цим, він змушений був неодноразово звертатися до Стрийського відділу поліції. В даному будинку мешкала певний період часу його донька ОСОБА_5 Під час її проживання відповідачка зі своїм співмешканцем обрізали електричний кабель, який вів до гаража, обрізали відвід води до каналізації, спеціально включали електрику на стриху, знаючи, що спожита електроенергія нараховується на наш електричний лічильник. Будучи в постійних стресових ситуаціях, не в змозі терпіти постійні страждання та приниження, його донька змушена була орендувати інше житло та витрачати кошти. Однак, кінцевим стало те, що відповідачка, без його згоди, поміняла двері у коридорі загального користування, поставила замок, не надавши йому дублікату ключів, заблокувавши вихід на вул. Шумлявщина, а також на подвіря, де знаходяться сарай, гараж і туалет. Він є людиною старшого віку, тому обхід з вулиці Дрогобицька, щоб попасти до будинку та на подвір'я для нього є вкрай важким. Він бажає забезпечити себе та свою сімю житлом, однак за таких обставин позбавлений такої можливості, оскільки відповідачкою створені такі умови, що унеможливлюють його користуватися та володіти своєю часткою у нерухомому майні. Він хотів порозумітися з відповідачкою, щоб вона надала йому доступ до будинку і не чинила перешкод його проживанню, але вона відмовляється.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги пославшись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, додатково пояснила, що дійсно проживає в спірному будинку. Встановила нові двері, тому що в неї народилася дитини, а попередні двері були гнилі, тому їх і замінила. Ключі позивачу не дає тому, що не хоче, щоб він ходив попри її двері. Вважає, що коридор - це її власність. Не погоджується усувати перешкоди, передати дублікат ключів від дверей, так як вона там живе, а позивач у будинку не проживає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач є її батьком. У спірному будинку через коридор неможливо пройти, ба там відповідач поставила велосипеди, коробки, мішки з гуманітаркою. Крім того, відповідач поміняла двері, але дублікат ключів від замка не дає, бо каже, що то її коридор.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що позивач його тесть. Проживав у вказаному будинку пять років. За цей час відбувалися вічні провокації зі сторони відповідача. На даний час відповідачка замінила двері, однак дублікат ключів позивачу не дала. Спірним коридором не можливо користуватися, бо відповідачка заставила його мішками, велосипедами та різними речами.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 316 ч.1 ЦК України та ст.ст.2, 49 Закону України «Про власність» від 07.02.1991р. право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватись і розпоряджатись майном особисто або спільно з іншими. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права користування та розпорядження своїм майном, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння ним.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по вул. Дрогобицька, 14, в м. Стрий Львівської області поділений на дві частини та має двох власників. Позивач отримав у спадщину ? частини житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.02.2011р.

Співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_2 ? частини та ОСОБА_4 ? частини будинку, що підтверджується технічним паспортом, що міститься в матеріалах справи.

Коридор, як вбачається з плану вказаної будівлі, є приміщенням загального користування.

Ст. 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його користуванні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, відповідно до ч. 1 і 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Сторонам розяснено їх права та обовязки щодо подання доказів, і позивач надав суду вище зазначені належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог. Відповідач не скористалася таким правом та не довела суду існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, зокрема, не надала будь-яких доказів того, що вона не порушує право позивача на вільне володіння і користування майном (коридором), що є у спільній сумісній власності.

Судом встановлено, що жодної домовленості між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 як співвласників майна, що є у їх спільній сумісній власності, у передбаченому законом порядку не визначено, а відтак, останні володіють та користуються таким майном спільно, як це передбачає згадана вище норма ч. 1 ст. 369 ЦК України.

Всі зазначені вище факти, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, безперечно свідчать про грубе порушення з боку відповідача прав позивача на вільне володіння і користування майном (коридором), що є у спільній сумісній власності, що виявляється у встановленні нових дверей та відмовою надати дублікат ключів. Зазначене також повністю спростовує твердження відповідача про відсутність порушення будь-яких прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 і 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Одними із способів захисту особою свого цивільного права є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, надання дублікату ключів відповідачем від встановлених в коридорі загального користування дверей є обовязковим, оскільки не надання таких не дає доступу позивачу до своєї приватної власності.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні приміщенням загального користування коридором будинку, який знаходиться за адресою Львівська область, м.Стрий, вул.Дрогобицька, 14.

Зобовязати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дублікат ключів від дверей до приміщення загального користування коридору будинку, який знаходиться за адресою Львівська область, м.Стрий, вул.Дрогобицька, 14.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. ( пятсот пятдесят одну гривню 20 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_7