Справа № 159/2910/17
Провадження № 2/159/995/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

з участю секретаря Канашкової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської філії КП «Волинське ОБТІ», Ковельської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Центр надання адміністративних послуг виконкому Ковельської міської ради, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Ковельської філії КП «Волинське ОБТІ», Ковельської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2Й, ОСОБА_3Д, ОСОБА_4Д, з участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ЦНАП виконкому Ковельської міської ради. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що розпорядженням органу приватизації (Фонду комунального майна Ковельської міської ради народних депутатів) від 24.12.1993 року №1056 у йому у власність було передано квартиру АДРЕСА_1 в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі даного розпорядження йому, ОСОБА_1, було видано свідоцтво про право власності на житло від 24.12.1993 року на вищевказану квартиру, і 24.12.1993 року він зареєстрував даний обєкт нерухомого майна у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис до реєстрової книги за №8038. Позивач вказує, що на момент приватизації вищевказаної спірної квартири у ній, крім його, проживали та були зареєстровані його дружина ОСОБА_2 та його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4Д, - тобто приватизація квартири повинна була проводитись на усіх членів сімї, у звязку із чим розпорядженням органу приватизації від 13.06.2017 року №5 «Про внесення часткових змін у свідоцтво про право власності на житло» було внесено зміни до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 року. Тим самим, орган приватизації визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація обєкту нерухомого майна у Волинському ОБТІ були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач вказує, що звернувся до Центру надання адміністративних послуг виконкому Ковельської міської радидля проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 13.06.2017 року. Однак, уповноваженим реєстратором було відмовлено йому у проведенні державної реєстрації, оскільки на відповідний обєкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно вже міститься запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1І, і підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на житло від 24.12.1993 року, яке видане на підставі розпорядження органу приватизації від 24.12.1993 року №1056 (номер запису про державну реєстрацію в реєстровій книзі Ковельської філії КП «Волинське ОБТІ» за номером 8038 від 24.12.1993 року). Із урахуванням наведених у позовній заяві обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 24.12.1993 року та скасувати дану реєстрацію права власності на квартиру.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Ковельської філії КП «Волинське ОБТІ» у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача Ковельської міської ради Волинської області у судове засідання не зявився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі документами.

Треті особи на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, кожен зокрема, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення заявленого позову.

У судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Центр надання адміністративних послуг виконкому Ковельської міської радине зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення Укрпошти про вручення поштового відправлення судової повістки. Про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 86 ЦК України (1963 року), який діяв на час приватизації спірної квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Статтями 55, 57 Закону України «Про власність», чинного на час приватизації спірної квартири, визначено, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.ст.5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, право на приватизацію квартир (будинків) державного фонду одержують громадяни України, які проживають у цих квартирах. До членів родини наймача належать тільки громадяни, що постійно проживають у квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, що постійно проживають цій квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим зазначенням уповноваженого власника квартири.

Як убачається із розпорядження органу приватизації (Фонду комунального майна Ковельської міської ради народних депутатів) від 24.12.1993 року №1056 у власність ОСОБА_1 було передано квартиру АДРЕСА_2 в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на житло від 24.12.1993 року на квартиру АДРЕСА_2, а 24.12.1993 року ОСОБА_1 зареєстрував даний обєкт нерухомого майна у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис до реєстрової книги за №8038.

Разом із тим, із матеріалів справи убачається, що приватизація квартири АДРЕСА_3 здійснювалась відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», за письмовою згодою усіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в квартирі. До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. На момент приватизації у спірній квартирі проживали позивач ОСОБА_1І, його дружина ОСОБА_2 та сини ОСОБА_3Д, ОСОБА_4Д, що підтверджується довідкою про склад сімї №453 від 22.12.1993 року та будинковою книгою, проте, з певних причин свідоцтво про право власності на житло було видано лише на позивача ОСОБА_1

У звязку із допущеними помилками, розпорядженням органу приватизації №5 від 13.06.2017 року «Про внесення часткових змін у свідоцтво про право власності на житло» було внесено часткові зміни у свідоцтво про право власності на житло, тим самим, орган приватизації визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація обєкту нерухомого майна у Волинському ОБТІ були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

13 червня 2017 року виконавчим комітетом Ковельської міської ради, на підставі розпорядження від 13.06.2017 року за №5, було видано нове свідоцтво про право власності на житло в якому вказано, що квартира АДРЕСА_4 дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної) власності ОСОБА_1 та членам його сімї ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Відповідно до п. 1.3, 1.4, п. п. 6.2.3, 6.2.2., 6.2.1. п. 6.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України. У Реєстр прав органами БТІ підлягали внесенню відомості про припинення права із вказівкою підстави такого припинення.

На момент внесення змін виконавчим комітетом Ковельської міської ради у свідоцтво про право власності на житло вище вказане положення втратило чинність.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, наявність в Реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за відповідачем ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно виключає можливість реєстрації такого права за всіма співвласниками квартири відповідно до внесених змін.

Враховуючи викладене, суд керуючись ст. 331 ЦК України, яка вимагає реєстрацію свого права власності для його підтвердження у майбутньому, та з метою захисту права власності в розумінні ст. 386 ЦК України, вважає необхідним позов задовольнити та скасувати попередню реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірне житло проведену на підставі свідоцтва про право власності виданого лише на його імя.

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПКУкраїни, ст.ст.182,328,331,355,386 ЦК України, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_5, проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 року, виданого Фондом комунального майна Ковельської міської ради народних депутатів, та скасувати запис від 24.12.1993 року в реєстровій книзі в Реєстрі прав власності про державну реєстрацію речового права на вказане нерухоме майно, реєстровий №8038.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГоловуючаОСОБА_5