Провадження № 2/344/1382/17
У Х В А Л А

31 березня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ заяву про визнання мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на нерухоме майно.

17 березня 2017 року до суду надана мирова угода, укладена 16 березня 2017 року між ОСОБА_1, Сторона-1, та ОСОБА_2, Сторона-2, за умовами якої:

1) Сторона-2 ОСОБА_2 визнає факт постійного проживання Сторони-1 ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 в період з 2007 року до моменту відкриття спадщини 14 вересня 2013 року;

2) Сторона-2 ОСОБА_2 визнає за Стороною-1 ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1;

3) Сторона-1 ОСОБА_1 виплатив Стороні-2 ОСОБА_1 до підписання даної мирової угоди компенсацію за відступлення своєї частки у спадковому майні після смерті бабусі ОСОБА_3 згідно заповіту від 03 листопада 2009 року та відмовляється від своєї частки у спадковому майні в користь Сторони-1 ОСОБА_1;

4) Сторони не мають будь-яких претензій один до одного щодо предмету спору: квартири АДРЕСА_1.

Позивач у судове засідання не зявився, проте до суду надана заява, в якій позивач просить розглянути заяву про визнання мирової угоди за його відсутності.

У судове засідання відповідач не прибув, до суду надана заява, в якій відповідач просить розглянути справу за його відсутності та визнати мирову угоду.

Вивчивши матеріали справи та текст мирової угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Мирова угода, що укладається сторонами, має відповідати вимогам чинного законодавства, може бути заснована на взаємних поступках, може стосуватися лише предмету виконання, а також не повинна порушувати прав інших осіб.

З пункту 3 поданої для визнання мирової угоди вбачається, що Сторона-1 ОСОБА_1 виплатив Стороні-2 ОСОБА_1 до підписання даної мирової угоди компенсацію за відступлення своєї частки у спадковому майні, проте жодних доказів про сплату компенсації суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 03 листопада 2009 року був складений заповіт, за яким усе майно заповіла своїм онукам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в річних частках кожному.

ОСОБА_3 померла 14 вересня 2013 року.

До нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся 07 грудня 2016 року, тобто через три роки з часу відкриття спадщини.

Однією з підстав для відмови у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом є пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивачем та відповідачем не надано жодних доказів про те, що інші спадкоємці не зверталися з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, що свідоцтво про право на спадщину не видавалося, а також про відсутність спадкоємців, які згідно статті 1241 Цивільного кодексу України, мають право на обовязкову частку у спадщині.

За таких обставин суд вважає, що визнання такої мирової угоди суперечить закону, зокрема положенням частини першої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, а тому суд дійшов висновку, що мирову угоду, укладену 16 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, слід не визнавати, що не перешкоджає повторному укладенню мирової угоди.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 175, 208-210, 292, 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У визнанні мирової угоди, укладеної 16 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Мелещенко