У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення стану земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 20 листопада 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15 жовтня 2003 року за № 438/4, належить земельна ділянка загальною площею 0,0697 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Суміжними землекористувачами є відповідач ОСОБА_5, як власник житлового будівництва і земельної ділянки по АДРЕСА_2, і ОСОБА_6, як власник житлового будівництва і земельної ділянки по АДРЕСА_3.

Позивач зазначала, що після надання їй у власність земельної ділянки вона, як власник житлового будинку по АДРЕСА_1 який був огороджений нею по межі ділянки суміжного землекористувача по АДРЕСА_2 металевою огорожею, постійно користувалася нею згідно з цільовим призначенням, однак ОСОБА_5 у листопаді 2010 року самоправно зрізала встановлену нею на кордоні ділянки суміжного землекористування металеву огорожу з стовпчиків, на яких вона кріпилася, і перенесла огорожу вглибину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та фактично стала незаконно користуватися частиною належної їй на праві власності земельною ділянкою. У зв'язку з цим, для визначення розмірів земельної ділянки, позивач зверталась до фахівця-геодезиста ТОВ «Гіпромезом». При проведенні кадастрової зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1 геодезистом встановлений факт порушення меж земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 і знаходження в користуванні відповідача частини земельної ділянки площею 48 кв. м (0,0048 га), яка фактично входить до розміру належної ОСОБА_4 на праві власності земельної ділянки загальною площею 0,0697 га по АДРЕСА_1 що підтверджується кадастровою зйомкою, виготовленою станом на 27 листопада 2012 року.

Посилаючись на те, що добровільно відновити межу та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не бажає, позивач просила: відновити стан земельної ділянки по АДРЕСА_1 який існував до порушення її прав ОСОБА_5, а саме: встановити межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у відповідності до акта виносу в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника від 25 серпня 2003 року № 1 та розбивчим кресленням, нанесеним на нього межами земельних ділянок по АДРЕСА_1, підписаного архітектором адміністративного району та наданим КП «Міське архітектурне бюро»; усунути перешкоди в здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а саме земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,0697 га та зобов'язати ОСОБА_5, з метою відновлення суміжної межі між ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, і приведення її в стан у відповідності до акта № 1 виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника від 25 серпня 2003 року і розбивчим кресленням з нанесеними на нього межами земельних ділянок по АДРЕСА_1, підписаного архітектором адміністративного району, виконати дії, зазначені в пункті 2 висновку додаткової будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2014 року, відповідно до прикладеного до нього плану фактичних меж земельних ділянок із зазначенням точок А, Б, В, Г, та не перешкоджати їй у відновленні металевої огорожі по встановленій судом суміжній межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року, позов задоволено.

Відновлено стан земельної ділянки №11, площею 0,0697 по АДРЕСА_1, а саме: встановлено межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у відповідність з актом № 1 виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника від 25 серпня 2003 року.

Усунуто перешкоди в здійсненні ОСОБА_4 права користування та розпорядження земельною ділянкою АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 площею 0,0697 га шляхом зобов'язання ОСОБА_5 з метою відновлення суміжної межі між ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 і приведення її в стан у відповідність з актом № 1 виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника від 25 серпня 2003 року та розбивочним кресленням з нанесеними на нього межами земельних ділянок по АДРЕСА_1, а також виконати дії вказані в п. 2 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2014 року згідно прикладеного до нього плану фактичних земельних ділянок із зазначенням точок А, Б, В, Г і не перешкоджати їй у відновленні металевої огорожі по встановленому судом суміжній межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки, або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Висновком додаткової будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2014 року встановлено, що фактична суміжна межа між ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не відповідає межі ділянки АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 за актом винесення в натурі вказаної земельної ділянки від 25 серпня 2003 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, правильно визначивши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та надавши належну оцінку доказам в їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, відповідачем порушено права ОСОБА_4 щодо користування належною їй на праві власності земельною ділянкою, а тому вони підлягають відновленню у спосіб, зазначений у додатковому висновку судової будівельно-технічної експертизи.

З огляду на наведені обставини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська