печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Ольховській М.Г., Березовській К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування інформації, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Президента України ОСОБА_3, Головного військового прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_4, Генеральної прокуратури України, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування інформації та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_3, Головного військового прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_4, Генеральної прокуратури України, ОСОБА_5, ТОВ «Інформаційне агентство «112» - про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування інформації та стягнення моральної шкоди, - роз'єднано в самостійне провадження за вимогою ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування інформації.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на прес-конференції Президент України ОСОБА_3 заявив, що адвокати працівників ГРУ РФ навмисно затягували процес, необхідний для його обміну на ОСОБА_6. Позивач зазначила, що Президент України ОСОБА_3, відповідаючи на питання зазначив: «18 травня в мене з'явилося право відповідно до рішення українського суду помилувати їх. До цього була тактика російських адвокатів, які координували свою діяльність з ФСБ штучного затягування процесу по російських спецназівцях. Домовились про те, що затягування з їх боку не буде. Також тоді домовились про те, що не буде оскарження, щоб штучно не затягувати повернення ОСОБА_6».

Вказує, що повне відео прес-конференції викладено в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, позивач вказує на те, що, оскільки, саме нею надавалася правова допомога громадянину Російської Федерації, то неправдиві відомості Президента України були направлені, в тому числі, в її адресу. ОСОБА_1 вважає, що виступ відповідача на прес-конференції є таким, що не відповідає дійсності, містить недостовірну та непідтверджену інформацію щодо позивача, оскільки, на час звернення позивача до суду з цим позовом та протягом розгляду кримінального провадження у Голосіївському районному суді м. Києва, нею не вчинялися дії, спрямовані на затягування розгляду справи. Крім того, зазначає про те, що жодного разу нею не було проведено будь-яких переговорів з працівниками ФСБ РФ або їх уповноваженими представниками, а тому вона звернулася до суду за захистом своїх прав та просить суд:

- визнати вислови та інформацію, що поширив Президент України на пре-конференції ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо адвоката російських «ГРУшників» ОСОБА_1 недостовірними та такими, що посягають на честь, гідність та ділову репутацію адвоката і підлягають спростуванню;

- зобов'язати Президента України ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію щодо адвоката ОСОБА_1, а саме виступ на прес-конференції у вигляді інтерв'ю засобами масової інформації шляхом проведення прес-конференції та надання інформації, висловленої щодо адвоката ОСОБА_1 наступного змісту:

«18 травня в мене було відсутнє право відповідно до рішення українського суду помилувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Проте, адвокат у справі Російських військовослужбовців - ОСОБА_1 жодного разу не вчинила дій, спрямованих на затягування процесу та, тим більше, абсурдно вважати, що адвокати російських спецназівців координували свою діяльність з ФСБ. Захисник ОСОБА_1 діяла у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством України. Дії щодо затягування процедури повернення ОСОБА_6 додому вчинялися саме зі сторони органів державної влади України».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просила відмовити в повному обсязі. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначила про те, що позивачем не доведено факт поширення відповідачем недостовірної, негативної інформації стосовно позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулася прес-конференція, та відповідаючи на питання щодо складності процесу визволення ОСОБА_6, Президент України ОСОБА_3 зазначив:

«… Потім була призначена дата 18, коли в мене з'являлося право відповідно до рішення українського суду помилувати їх. До цього, до речі, була тактика російських адвокатів, які координували свою діяльність з ФСБ штучного затягування процесу по російських спецназівцях. Домовились про те, що затягування з їх боку не буде. Також тоді домовились про те, що не буде оскарження для того, щоб штучно не затягувати повернення ОСОБА_6

Повне відео прес-конференції Президента України ОСОБА_3 дійсно викладено в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Обгунтовуючи позовні вимоги, позивач просить відповідача - Президента України ОСОБА_3 спростувати інформацію шляхом проведення прес-конференції.

Разом з тим, ч. 6 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Як вбачається з відеозапису, розміщеного на сайті youtube.com, автором відео за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 є користувач під ім'ям Загальнонаціональний телеканал «UA:Перший».

Відповідно до положень п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Водночас, зазначаючи в якості відповідача Президента України ОСОБА_3, позивачем не взято до уваги положення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач - Президент України ОСОБА_3 не поширював в мережі Інтернет на сайті youtube.com відео, доказів протилежного позивачем не надано.

Крім того, заявляючи вимоги про спростування інформації засобами масової інформації, позивачем не взято до уваги те, що відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Водночас, як встановлено судом, оскаржувана інформація викладена в мережі Інтернет.

Також, зі змісту оскаржуваної інформації не вбачається, що вона стосується саме позивача.

З ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2015 у справі №752/15787/15-к вбачається, що захисниками обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зазначаються ОСОБА_1 та ОСОБА_10

При цьому, у висловах відповідача, які просить спростувати ОСОБА_1, серед іншого, зазначається: «…російських адвокатів…», без зазначення конкретних адвокатів, їх прізвищ та імен. В свою чергу, позивач долучає до матеріалів справи Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане їй відповідно до Закону України «Про адвокатуру».

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Однак, зі змісту оскаржуваної інформації не вбачається, що вислови Президента України ОСОБА_3 на прес-конференції, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1, стосувалися саме адвоката ОСОБА_1 Надана позивачем ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2015 у справі №752/15787/15-к не може бути беззаперечним доказом того, що крім українських адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_10, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мали інших адвокатів, в тому числі і російських.

Зважаючи на викладене, суд позбавлений можливості встановити, чи є оскаржувана інформація недостовірною, оскільки, відомості, які просить спростувати позивач, не стосуються безпосередньо особи позивача.

Отже, в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, яка полягали би у приниженні її честі та гідності, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем їй не відшкодовуються.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 20, 201, 270, 275, 277, 297, 299 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 №1, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування інформації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста ОСОБА_11 Москаленко