Справа № 752/6700/15-ц
Провадження № 2/752/494/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.11.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретарів - Безверхої Н.В.

Чечельницького В.С.

Кравченко В.А.

за участю позивача - ОСОБА_3

за участю відповідача - ОСОБА_4

за участю представників - ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» про поділ спільного майна подружжя та

зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, суд -

Встановив

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ КБ «Правекс-банк» про поділ спільного майна подружжя, згідно якого, у відповідності до уточнених позовних вимог, а саме заяви про зменшення позовних вимог від 10.11.2017 року, просила суд визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та здійснити розподіл спільного майна шляхом визнання за позивачем права власності на 2/3 частини вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, зазначила, що 20.07.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1276.

Також вказала, що у шлюбі 30.08.2005 року було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кошти на придбання вказаного нерухомого майна були отримані внаслідок укладення між відповідачем та ПАТ КБ «Правекс-банк» Кредитного договору від 30.08.2005 року № 6-075/05Р, відповідно до якого Банк надав споживчий кредит в іноземній валюті на загальну суму 35 000 тис дол. США для споживчих потреб на термін з 30.08.2005 року до 30.08.2025 року з виплатою 12% річних.

Того ж дня між відповідачем та ПАТ КБ «Правекс-банк» було укладено Договір іпотеки № 6-075/05Р, відповідно до якого ОСОБА_4 (Іпотекодавець), для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед ПАТ КБ «Правекс-банк» (Іпотекодержатель) за Кредитним договором № 6-075/05Р від 30.08.2005 року, передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2.

Вказала, що 01.08.2007 року відповідач забрав речі зі спільної квартири та переїхав до іншого міста, при цьому відмовився від сплати взятого іпотечного кредиту, а також переоформлення його на позивача, з огляду на, що позивач вказує, що з 01.08.2007 року сама сплачує отриманий відповідачем під час шлюбу кредит.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

За таким обставин, зважаючи на те, що іпотечний кредит за квартиру сплачувався колишнім подружжям у період з 30.08.2005 року по 01.08.2007 року, а решту часу нею особисто, позивач вважає, що наявні підстави для відступу від засад рівності часток подружжя.

Ухвалою суду від 30.05.2016 року до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ КБ «Правекс-банк» про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя.

Згідно зустрічної позовної заяви, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 29.11.2017 року, позивач за зустрічним позовом просив визнати 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_4, визнати спільною сумісною власністю подружжя 2/3 частини вказаної квартири, без розподілу спільного майна подружжя між сторонами по справі до моменту повного виконання сторонами зобов'язань визначених Кредитним договором №6-075/05Р від 30.08.2005 року, укладеного між позивачем за зустрічним позовом та ПАТ КБ «Правекс-банк».

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що фактично на придбання квартири АДРЕСА_2 ним та відповідачем за зустрічним позовом було витрачено більш ніж 72 000 дол. США, а саме:

-43 316 дол. США 83 центи за Договором купівлі-продажу від 30.08.2005 року, а фактично продавцю квартири було сплачено 62 000 дол. США;

-3 000 дол. США становила оплата послуг брокера (5% від ціни квартири);

-7 000 дол. США становили витрати, пов'язані з нотаріальним оформлення документів по оформленню та реєстрації Договору купівлі-продажу спірної квартири від 30.08.2005 року, оплати передбачених законодавством зборів та податків, нотаріальним оформленням документів, пов'язаних з отриманням кредиту та передачею спірної квартири в іпотеку, укладені між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним банком «Правекс-банк», інші пов'язані з укладанням правочинів витрати, такі як плата за відкриття рахунків у банку, оплата послуг оцінювача, страхуванням майна, переданого в іпотеку, накладання заборони на відчуження предмету іпотеки тощо.

Також вказав, що придбання спірної квартири відбулося частково за рахунок його особистих коштів, отриманих від продажу належної на праві спільної часткової власності у рівних частках (по 1/3) йому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 квартири за адресою: АДРЕСА_1. Тобто фактично ним було сплачено 25 000 дол. США в рахунок оплати вартості спірної квартири з особистих коштів.

Таким чином, вважає, що 1/3 частина спірної квартири придбана за його дошлюбні (особисті) кошти, а тому має бути визнана його особистою приватною власністю, а 2/3 частини квартири, придбані за спільні кошти подружжя та отриманий кредит - спільною сумісною власністю.

Відтак, в порядку поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на 2/3 частин спільної квартири (1/3 частина - особиста приватна власність та 1/3 частина в порядку поділу), а за ОСОБА_3 - 1/3 частину в порядку поділу спільного майна подружжя.

Також вказав, що у період з 30.08.2005 року по грудень 2008 року плата за кредитними зобов'язаннями за Кредитним договором № 6-075/05Р від 30.08.2005 року здійснювалася виключно за рахунок його коштів, оскільки відповідач у вказаний перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та не мала самостійного доходу, а після загострення сімейних стосунків з січня 2009 року зобов'язання виконувалися спільно з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру з боку третьої особи та з узгодженням того, що саме відповідач, як така, що мешкає у спірній квартирі, буде сплачувати кошти за комунальні послуги самостійно.

Вказані домовленості зберігалися до жовтня 2015 року.

Позивач, відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначили, що первісний позов підтримують, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, зустрічний не визнають та просять відмовити у його задоволенні. Зазначили, що після переїзду відповідача до м. Харкова, позивач самостійно здійснювала погашення кредиту згідно укладеного Кредитного договору №6-075/05Р від 30.08.2005 року, що підтверджується зокрема тим, що у позивача на руках зберігаються всі оригінали квитанцій, які є у ПАТ КБ «Правекс-банк». Крім того, також просили врахувати, наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання спільної дитини, як підставу для відступу від засад рівності часток подружжя, а саме для визнання за позивачем права власності на 2/3 частини спірної квартири.

Відповідач, позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в судовому засіданні зустрічну позовну заяву, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримали та просили задовольнити, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Зазначили, що після переїзду до м. Харкова, ОСОБА_4 продовжував сплачувати отриманий ним кредит, шляхом надання відповідних коштів ОСОБА_3 на його погашення, певні затримки по платі мали місце узимку 2014 року у зв'язку з нестабільною ситуацією у країні. Також зауважили, що з урахуванням особистих коштів ОСОБА_4, які були понесені на оплату вартості спільної квартири, наявні підстави для визнання 1/3 частини вказаної квартири його особистою приватної власністю, а решти - спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу з дотриманнями рівності часток кожного з подружжя.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним та зустрічним позовами - ПАТ КБ «Правекс-банк» у судовому засідання вважав первісний та зустрічний позови такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що у якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 30.08.2005 року між ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки № 6-075/05Р від 30.08.2005 року, згідно якого в іпотеку Банку було передано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Також вказав, що станом на дату розгляду справи судом право іпотеки у ПАТ КБ «Правекс-банк» на нерухоме майно не припинилося. Також звернув увагу, що у ОСОБА_4 виникла заборгованість за Кредитним договором, з огляду на, що ПАТ КБ «Правекс-банк» звернувся до суду про стягнення заборгованості, з огляду на, що поділ спірного майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості за Кредитним договором, а саме реалізації нерухомого майна, як одного цілого, на прилюдних торгах.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги первісної позовної заяви підлягаю задоволенню частково, вимоги зустрічної позовної заяви не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2003 року по 27.10.2011 року. Від шлюбу мають малолітню дочку - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2011 року у справі № 2-4337/11 шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 180-181, том 1)

Також судом встановлено, що у період шлюбу 30.08.2005 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу квартир, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., зареєстрований в реєстрі за № 3798ц.(а.с. 19, том 1).

Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору, Продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_2.

У відповідності до п. 2.1. вказаного Договору, за домовленістю сторін, зазначена в п. 1.1. Договору квартира продається за 218 750 грн. 00 коп.

Крім того, у період шлюбу, а саме 30.08.2005 року, між Акціонерним комерційним банком «Правекс-банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-банк», та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №6-075/05Р, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит у іноземній валюті на загальну суму 35 000 доларів США на споживчі цілі, строком користування з 30.08.2005 року до 30.08.2025 року, зі сплатою 12% річних. (а.с. 11-14, том 1).

Факт отримання кредитних коштів за Кредитним договором №6-075/05Р від 30.08.2005 року у розмірі, що еквівалентний сумі 35 000 дол. США, а саме у розмірі 176 750,00 грн, підтверджується заявою на видачу готівки № 13003 від 30.08.2005 року.

На забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань за Кредитним договором №6-075/05Р від 30.08.2005 року, 30.08.2005 року між ОСОБА_4 (Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком «Правекс-банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-банк» (Іпотекодержатель), було укладено Договір іпотеки №6-075/05Р, згідно умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2.

Таким чином, судом встановлено, що 30.08.2005 року, під час перебування сторін у шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_2, вартість якої на момент набуття права власності, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2005 року, становить 218 750 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на момент продажу квартири було еквівалентно 43 316 дол. США. 83 центи.

Як встановлено судом, у вищевказаній квартирі з 20.09.2005 року зареєстрований ОСОБА_4 (а.с. 10, том 2) та з 19.01.2011 року одноособово проживає ОСОБА_4, що було визнано сторонами в ході судового розгляду.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано положеннями ст. 63 СК України, згідно з якими дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Згідно ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а не кошти, які належали їй/йому особисто.

Як на підставу заявлених вимог за первісним позовом ОСОБА_3 посилається на те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за спільні кошти та за кошти отримані у кредит, згідно Кредитного договору №6-075/05Р від 30.08.2005 року, в той час як відповідач, позивач за зустрічним позовом, вважає, що з урахуванням внесених ним особистих коштів на придбання нерухомого майна у розмірі 1/3 частини від вартості майна, спільною сумісною власністю є виключно 2/3 частини майна, які і підлягають поділу між сторонами з визнанням 1/3 частини особистою приватною власністю ОСОБА_4

Разом з тим, суд вважає недоведеними обставини придбання спірної квартири за кошти, що належали особисто ОСОБА_4, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування зустрічної позовної заяви, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що ним було внесено на придбання спірної квартири 25 000 дол. США особистих коштів, отримані за Договором купівлі-продажу квартири від 12.07.2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4244. (а.с. 12-14, том 2)

Також сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що кошти отримані за Кредитним договором №6-075/05Р від 30.08.2005 року було витрачено на придбання спірної квартири.

Разом з тим, судом встановлено, що спірну квартиру було придбано за 218 750 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на момент продажу квартири було еквівалентно 43 316 дол. США. 83 центи.

Посилання сторони відповідача, позивача за зустрічним позовом, на те, що вартість квартири АДРЕСА_2 за Договором купівлі-продажу квартири від 30.08.2005 року є штучно заниженою, оскільки фактично на придбання спірної квартири було витрачено більш ніж 72 000 дол. США, не можуть бути прийняті судом, оскільки належним доказом вартості спірного майна є Договір купівлі-продажу квартири від 30.08.2005 року, в той час згідно Договору іпотеки №6-075/05Р від 30.08.2005 року за погодженням сторін визначено вартість спірної квартири саме для Договору іпотеки, вказана вартість не повинна відображати дійсну вартість нерухомого майна.

Відтак, суд вважає недоведеними обставини, внесення ОСОБА_4 суми еквівалентної 25 000 дол. США особистих коштів на придбання квартири АДРЕСА_2, оскільки вказане не узгоджується з вартістю спірної квартири за змістом Договору її купівлі-продажу, зміст якого сторонами не оспорюється, з огляду на, що вимоги зустрічної позовної частини у відповідній частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, з урахування презумпції спільності майна набутого у шлюбі, оскільки не встановлено протилежного, суд вважає обґрунтованими доводити первісного позову в частині того, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як така, що придбана у шлюбі та за спільні сумісні кошти подружжя.

Що стосується вимог первісного позову в частині відступу при поділі майна подружжя від засад рівності часток подружжя, суд має зазначити наступне.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України в кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до первісного позову, сторона позивача посилається на те, що відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу ухиляється від утримання спільної доньки, з огляду на, що має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам, а також тривалий час ухилявся від сплати щомісячних платежів за Кредитним договором, з огляду на, що з 01.09.2007 року боргові зобов'язання перед банком несе виключно ОСОБА_3

Водночас, судом встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду від 13.06.2016 року у справі № 752/6489/16-ц скасовано заочне рішення від 27.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, з огляду на, що 25.07.2016 року старшим державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 45223627. (а.с. 191, 193, том 2)

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_4 від утримання дочки суду не надано.

Що стосується посилань позивача за первісним позовом на те, що у період з 01.09.2007 року нею одноособово за рахунок власних коштів оплачувалися щомісячні платежі за Кредитним договором №6-075/05Р від 30.08.2005 року, про що свідчить наявність у неї оригіналів квитанцій про здійснення відповідних операцій, суд вважає за зауважити, що надані стороною позивача докази (на а.с. 21-119, том 1) не дають можливості суду ідентифікувати вищезгадані платежі як такі, що здійснені ОСОБА_3 за рахунок її особистих коштів, оскільки як встановлено судом з наданих квитанцій платником значиться «ОСОБА_4», в той же час квитанції, що міститься на а.с. 92-97, том 2, хоча й підтверджують здійснення ОСОБА_3 погашення кредитної заборгованості, проте не є такими, що дають підстави суду вважати, що позивачем за первісним позовом одноособово здійснювалося погашення кредитної заборгованості у період з вересня 2007 року по дату звернення до суду з позовної заявою.

Таким чином, з доказів наданих стороною позивача за первісним позовом та встановлених в ході судового розгляду обставин, суд не вбачає правових підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя при здійснені поділу майна, а саме квартири АДРЕСА_2.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що у позивача за первісним позовом право спільної сумісної власності на майно як у подружжя виникло одночасно з ОСОБА_4, враховуючи те, що майно набуто за час шлюбу у існує презумпція спільності майна подружжя, що закріплена ст. 60 СК України.

В той же час чинне законодавство не встановлює заборони поділу майна подружжя переданого в іпотеку до моменту припинення іпотеки, з огляду на, що зустрічна позовна заява в частині вимог не проведення розподілу спільного майна подружжя між сторонами по справі до моменту повного виконання сторонами зобов'язань визначених Кредитним договором №6-075/05Р від 30.08.2005 року, укладеного між ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Правекс-банк», задоволенню не підлягає, як така, що не ґрунтується на нормах Закону.

При поданні до суду первісного позову ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

З огляду на, що з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог, сплачений ОСОБА_3 судовий збір за первісним позовом підлягає відшкодуванню частково, шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 827 грн.

Судовий збір за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

В задоволенні зустрічний позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1827 грн.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя