Справа №577/2984/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 22-ц/788/1863/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

24 лютого 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2003 року по 31 липня 2015 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі за спільною згодою з відповідачем ними було придбано автомобіль НОМЕР_1. Остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2 в сумі 57 546, 80 грн., визнавши право власності на вказаний автомобіль за відповідачем.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 57546,80 грн. та 1500 грн. судових витрат.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль НОМЕР_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити. В доводах апеляційної скарги, посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам закону. Зазначає, що він не визнавав позовних вимог та не давав вказівки своєму представнику подавати заяву про розгляд справи без його участі та визнавати позов. Окрім того, 23 жовтня 2012 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області розглянуто цивільну справу за його позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, тобто обидві справи розглянуті між тими самими сторонами стосовно одного предмету позову з одних і тих самих підстав. Отже між ними, як подружжям, після припинення спільного проживання вже проведено поділ спільного сумісного майна подружжя, вказане судове рішення набрало законної сили.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_6, який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 14 листопада 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 4).

За час шлюбу, відповідачем ОСОБА_3 було придбано автомобіль НОМЕР_4, який було зареєстровано за ним 21 лютого 2009 року (а. с. 5).

Згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7, № 445 від 26 травня 2015 року дійсна ринкова вартість спірного транспортного засобу на дату оцінки становить 115 093,60 грн. (а. с. 143-173).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно положень ч. 2, 4 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які спростовували б презумпцію спільності майна та доводили існування обставин, передбачених ст. 57 СК України, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо поділу майна сторін по справі, придбаного ними у шлюбі, а саме спірного автомобіля шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації 1/2 вартості спірного транспортного засобу з визнанням права власності на вказаний автомобіль за відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що вже є рішення суду з приводу спору між тими ж самими сторонами, з тих же самих підстав стосовно одного і того ж предмету є помилковими. Як вбачається з матеріалів справи дійсно рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 05 листопада 2012 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири, позов ОСОБА_3 задоволено, а саме: визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в селищі міського типу Чабани Києво-Святошинського району Київської області, а за ОСОБА_5 також визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Зі змісту зазначеного рішення суду також вбачається, що в процесі розгляду вказаної справи на підставі заяви ОСОБА_8 позов в частині позовних вимог щодо автомобіля НОМЕР_5 залишено без розгляду. Тобто у справі, яка вирішувалась між сторонами Києво-Святошинським районним судом Київської області вимоги щодо спірного автомобіля не розглядались, а тому підстави для закриття провадження у даній справі відсутні.

Щодо доводів відповідача, що він не уповноважував свого представника подавати від його імені заяву про визнання позову, то як вбачається з довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло С.Ю. 19 листопада 2016 року, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_10 бути його представником в загальних місцевих судах в рамках цивільного судочинства з усіма правами, наданими відповідним чинним законодавством відповідачу, в тому числі з правом визнання повністю або частково позову. Для цього представнику надавалося право подавати від його імені заяви. Довіреність дійсна до 19 листопада 2019 року (а. с. 177). Доказів відкликання ним зазначеної довіреності на час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем не надано.

Крім того не визнання відповідачем позову не є підставою для скасування рішення суду, оскільки справу вирішено по суті правильно відповідно до норм чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни рішення суду, яке є законним і обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -