У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та виселення,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом до відповідачів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за тією ж адресою, на підставі договорів купівлі-продажу від 02 липня 2015 року.

Відповідачі - колишні власники, відчуживши їй будинок та взявши на себе зобов'язання по виселенню з нього та зняття з реєстрації до 02 жовтня 2015 року, що передбачено п.9 договору купівлі - продажу будинку, взяті на себе зобов'язання не виконали, як і не виконали зобов'язання по звільненню земельної ділянки, чим чинять їй перешкоди у вільному володінні та користуванні будинком та земельною ділянкою.

На неодноразові звернення про звільнення будинку та ділянки відповідачі не реагують.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та виселено їх з будинку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року, рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Одночасно ОСОБА_2 ставить питання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року із посиланням на поважність причин пропуску цього строку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Оскільки зі змісту заяви та матеріалів касаційної скарги вбачається, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню на підставі ст. 325 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, апеляційний суд виходив із того, що судом при ухвалені рішення не вірно застосовані норми житлового законодавства.

В решті рішення суду є законним та обґрунтованим.

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та виселення, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ