Справа № 314/5730/16-ц
Провадження № 6/314/11/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Галянчук Н.М.,

секретар судового засідання Рясна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про виправлення помилки у виконавчому листі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебувала цивільна справа № 314/5730/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років.

03 листопада 2016 року у вказаній справі ухвалене рішення, яким позов задоволений.

22 листопада 2016 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року видано виконавчий лист № 314/5730/16-ц.

У січні 2017 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу, в якому зазначено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: прізвище, імя, по-батькові посадової особи, яка його видала. У виконавчому документі зазначені тільки прізвище та ініціали особи, яка його видала.

Суд вважає необхідним виправити помилку у виконавчому листі № 314/5730/16-ц, виданому Вільнянським районним судом Запорізької області 22 листопада 2016 року, а саме зазначити: прізвище, імя, по-батькові посадової особи, яка його видала.

ОСОБА_3 України та ст. 14 ЦПК України встановлюють, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Водночас, також слід зазначити, що, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обовязків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у цій статті тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобовязалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

У рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10 березня 1997 року зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року). Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29 липня 1998 року).

З урахуванням цих обставин та враховуючи факт невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, що є неприпустимим, суд вважає, що строк предявлення виконавчого документа до виконання має бути поновлений.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369, 370 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Виправити помилку у виконавчому листі № 314/5730/16-ц, виданому Вільнянським районним судом Запорізької області 22 листопада 2016 року, а саме: зазначити прізвище, імя, по-батькові посадової особи, яка його видала: суддя Наталія Миколаївна Галянчук, секретар Олена Володимирівна Вовк.

Поновити строк для предявлення виконавчого документу до виконання, а саме виконавчого листа № 314/5730/16-ц, виданому Вільнянським районним судом Запорізької області 22 листопада 2016 року, на 3 місяці, починаючи з дати набрання ухвали законної сили, встановивши його до 07 червня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Н.М. Галянчук

27.02.17

27.02.2017