Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 325/1653/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Шеїна Л.Д.
Провадження № 22-ц/778/357/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2.
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Командитного товариства «ОСОБА_5 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

27 серпня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування позову посилається на те, що 01.02.2012 року між ним та ТОВ «Прогрес» був укладений Договір грошової позики на строк до 01 березня 2015 року.

Згідно з умовами даного Договору він, як позикодавець зобов'язався надати позичальнику - ТОВ «Прогрес» у власність грошові кошти в розмірі 6 072 172 грн., що становило еквівалент 760 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України ( 798,97 грн. за 100 доларів США) на день підписання даного Договору, а позичальник зобов'язався повернути йому грошові кошти в строк до 01.03.2015 року в гривнях, яка складатиме еквівалент 760 000 дол. США за офіційним курсом Національного Банку України, встановленого на день закінчення терміну позики, тобто на 01.03.2015 року.

На виконання зазначеного договору, вказана сума грошових коштів була ним надана через касу позичальника, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів: № 6 від 06.02.2012 р. у сумі 500 000 грн.;

*№ 7 від 08.02.2012р. у сумі 500 000,00 грн.;

*№ 9 від 09.02.2012р. у сумі 300 000,00 грн.;

*№ 10 від 12.02.2012р. у сумі 500 000,00 грн.;

*№ 11 від 17.02.2012р. у сумі 500 000,00 грн.;

*№ 13 від 28.02.2012р. у сумі 300 000,00 грн.;

*№ 20 від 06.03.2012р. у сумі 500 000,00 грн.;

*№ 21 від 12.03.2012р. у сумі 450 000,00 грн.;

*№ 22 від 21.03.2012р. у сумі 650 000,00 грн.;

*№ 25 від 11.04.2012р. у сумі 550 000,00 грн.;

*№ 27 від 25.04.2012р. у сумі 500 000,00 грн.;

*№ 28 від 27.04.2012р. у сумі 500 000,00 грн.;

*№ 35 від 15.05.2012р. у сумі 322 172,00 грн.

Тим самим, він свої зобовязання за договором позики виконав, а позичальник, напроти в строк гроші не повернув.

Тому, на думку позивача, після закінчення строку, зазначеному у договорі позики, ТОВ «Прогрес» зобов'язано повернути йому за даним договором грошові кошти в сумі 21 099 971,20 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на його користь суму боргу за Договором грошової позики від 01.02.2012 року у сумі 21 099 971,20 грн. та стягнути з ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на його користь понесені ним судові витрати у сумі 3654 грн.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Прогрес» на користь ОСОБА_6, суму боргу за договором позики 21.099.971,20 грн., а також судовий збір у сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі представник Командитного товариства «ОСОБА_5 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Командитне товариство посилалось на те, що відповідно до наказу виданого господарським судом Запорізької області ще 21.08.2015 року з ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (відповідача у цій справі) на користь Командитного товариства «ОСОБА_5 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» стягнуто 1 474 200 грн. відсотків, 687 051,08 грн. індексу інфляції, 43 225,02 грн. судового збору. За вказаним оскарженим рішенням Приазовського районного суду Запорізької області відкрито виконавче провадження, та накладено арешт на все майно ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес», що в свою чергу перешкоджає виконанню наказу господарського суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до ксерокопії договору позивач ОСОБА_6 зобовязався в майбутньому до 01.06.2016 року (п. 2.1. договору) передати ТОВ «Прогрес» грошові кошти на умовах позики на суму 760 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (798,97 грн. за 100 доларів США) на день підписання даного Договору, а позичальник зобовзався повернути йому грошові кошти в строк до 01.03.2015 року в гривнях, яка складатиме еквівалент 760.000,00 дол. США за офіційним курсом Національного Банку України, встановленого на день закінчення терміну позики, тобто на 01.03.2015 року.

Ксерокопія вказаного договору, засвідчена суддею першої інстанції, знаходиться на а.с. 3.

Як зазначено за умовами п. 2.1. зазначеного договору грошові кошти позивачем відповідачу повинні бути передані вже після підписання договору через касу товариства.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішення зазначив, що із долучених до матеріалів цивільної справи ксерокопій квитанцій № 6 від 06.02.2012 р. на суму 500 000,00 грн.; № 7 від 08.02.2012р. на суму 500 000,00 грн.; № 9 від 09.02.2012р. на суму 300 000,00 грн.; № 10 від 12.02.2012р. на суму 500 000,00 грн.; № 11 від 17.02.2012р. на суму 500 000,00 грн.; № 13 від 28.02.2012р. на суму 300 000,00 грн.; № 20 від 06.03.2012р. на суму 500 000,00 грн.; № 21 від 12.03.2012р. на суму 450 000,00 грн.; № 22 від 21.03.2012р. на суму 650 000,00 грн.; № 25 від 11.04.2012р. на суму 550 000,00 грн.; № 27 від 25.04.2012р. на суму 500 000,00 грн.; № 28 від 27.04.2012р. на суму 500 000,00 грн.; № 35 від 15.05.2012р. на сум 322 172,00 грн. ( а.с.4-8 ) вбачається, що позикодавець ОСОБА_6 свої зобовязання за договором позики виконав, надав грошові кошти у сумі 760 000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило, на день укладання договору 6 072 172,00 грн., а відповідач, напроти, свої зобовязання за даним договором не виконав і в строк до 01.03.2015 року не повернув вказані грошові кошти, а тому і задовольнив позов.

Однак з таким висновком не погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 442/6733/14-ц, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Зазначений договір не засвідчує, за його ж умовами, отримання товариством від позивача грошових коштів.

Наявні у справі, зазначені судом першої інстанції, квитанції до прибуткового касового ордера є ксерокопіями, ніким не завіреними, на ксерокопіях зазначені підписи головного бухгалтера товариства і касира, за обох цих осіб стоїть у всіх квитанціях підпис голови ТОВ «Прогрес», який і підписав зазначений договір позики.

Документів товариства, щодо виконання директором ТОВ «Прогрес», на момент отримання коштів, посадових обовязків одночасно директора, головного бухгалтера та касира не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року про витребування доказів, для перевірки доводів апеляційної скарги, та вірність висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, колегія суддів витребувала:

*у позивача ОСОБА_6 для огляду оригінал договору грошового займу від 01.02.2012 року та вказані оригінали квитанцій до прибуткових касових ордерів.

*у відповідача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес» документи, які підтверджують факт оприбуткування на товаристві вказаних отриманих від ОСОБА_6 грошових коштів, та документи відповідно до яких можливо перевірити факт використання цих коштів товариством, а також документи подані товариством до фіскальної (податкової) служби, які відображають оприбуткування на товаристві вказаних коштів.

На час ухвалення даного рішення сторонами вказана ухвала не виконана, жодних документів апеляційній інстанції не надано, сторони, не дивлячись на неодноразові виклики до апеляційного суду жодного разу не зявились.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували як на передачу коштів позивачем на нужди ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес» та і докази отримання цих коштів товариством їх оприбутковування, а не особисто ОСОБА_8 як фізичною особою.

Оскільки відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а докази передачі грошей у справі відсутні колегія суддів вважає, що вимоги позивача є недоведеними, а тому рішення суду попередньої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Командитного товариства «ОСОБА_5 і компанія « Комиш-Зорянського елеватора» задовольнити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про стягнення суми боргу за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: