Справа № 467/876/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017 Каланчацький районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Ковальчук О. В.

за участю: секретаря Шахової О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1, - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Каланчак справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобовязання ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №HEKWGI від 04.03.2008 р. припиненим та визнання іпотеки трикімнатної квартири № 16 розташованої в буд. № 21 по вул.Леніна, смт.Каланчак, Каланчацького р-ну, Херсонської обл., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» такою, що припинена

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом, в якому просить стягнути на користь Банку з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 521024 грн. 60 коп., з відповідача ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн. та з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09.10.2015 року, вище зазначена позовна заява передана за підсудністю до Каланчацького районного суду Херсонської області для розгляду.

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 03.11.2015 року, справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості кредитним договором в розмірі 521024 грн. 60 коп., з відповідача ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн. та з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, прийнята до свого провадження.

В обґрунтування первісних позовних вимог, позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №HEKWGI від 04.03.2008 року, ОСОБА_1 04.03.2008 року отримала кредит у розмірі 97500,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2018 року. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за казаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 09.04.2015 року має заборгованість 522024.60 грн., яка складається з наступного: 67993,29 грн. - заборгованість за кредитом; 185335,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 221239,02 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штраф(процентна складова) 47456,78 грн. Зобовязання за вказаним договором забезпечено порукою у розмірі 1000 грн.(договір поруки №02/ДЗ від 15.08.2014 року). Вимога, що була предявлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним), у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника, первісний позов підтримав в повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані наступним, 04.03.2008 року між ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», укладено договір про іпотечний кредит №HEKWGI, за яким Позивачу було надано грошові кошти в сумі 97500.00 гривень, строком до 04.03.2018 року, які останній зобовязався повернути , сплативши відсотки за користування кредитом у розмірі 15 % річних. В забезпечення виконання Кредитного договору, 04.03.2008 року між тіми ж сторонами, укладено іпотечний договір №HEKWGI, за яким передано в іпотеку нерухоме майно: трикімнатна квартира № 16 розташована в буд. № 21 по вул.Леніна, смт.Каланчак, Каланчацького р-ну, Херсонської обл., посвідчений державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області, зареєстровано в реєстрі за №742 та накладена заборона на відчуження, зареєстрована в реєстрі за №743. З 10.11.2011 року кредитний договір є розірваним, з огляду на зміст отриманого листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.10.11 № Г08.0.0.0/1-591 та рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 17.03.2016 року по справі №467/876/15-ц, яке набрало законної сили. Грошові кошти отримані кредитним договором, повністю поверненні ПАТ КБ «Приватбанк». З посиланням на п.3.4. іпотечного договору, ст.ст. 20,253,256,257,261,266,267,509, 526, 598, 599, 653,1050 ЦК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку», Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол та протоколи №,№ 2,4,7,11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення від 20.09.2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії» просить відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) Хом»ячук Ю.П., в задоволені первісного позову просив відмовити повністю, зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представником відповідача за первісним позовом(позивача за зустрічним позовом) подана заява про застосування позовної давності за вимогами позивача за первісним позовом(ПАТ КБ «Приватбанк»).

Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає повному задоволенню виходячи з наступного.

04.03.2008 року між ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», укладено договір про іпотечний кредит №HEKWGI, за яким Позивачу було надано грошові кошти в сумі 97500.00 гривень, строком до 04.03.2018 року, які останній зобовязався повернути , сплативши відсотки за користування кредитом у розмірі 15 % річних(далі-кредитний договір).

В якості забезпечення виконання Кредитного договору, 04.03.2008 року між ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», укладено іпотечний договір №HEKWGI, за яким передано в іпотеку нерухоме майно, житлового призначення: трикімнатна квартира № 16 розташована в буд. № 21 по вул.Леніна, смт.Каланчак, Каланчацького р-ну, Херсонської обл., який посвідчено державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області, зареєстровано в реєстрі за №742 та накладена заборона на відчуження, зареєстрована в реєстрі за №743(далі-іпотечний договір).

15.08.2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» укладено договір поруки № 02/ДЗ за умови якого ОСОБА_3 поручилась за виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором.

В жовтні 2010 року ОСОБА_1 отримала лист ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.10.11 №Г08.0.0.0/1-591 зі змісту якого вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» повідомляє ОСОБА_1 про те, що договір про іпотечний кредит №HEKWGI від 04.03.2008 року є розірваним з 10.11.2011 року на підставі п.п.5.3.7, 5.2.4 Кредитного договору, ст.651 ЦК України та вимагає погасити заборгованість в повному обсязі в тижневий термін з дати розірвання Кредитного договору.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 17.03.2016 року по справі №467/876/15-ц, яке набрало законної сили, визнано розірваним кредитний договір з 10.11.2011 року.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь уу справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, наведений у ЦК України перелік підстав припинення зобов'язань не є вичерпним.

Зобов'язання може припинятися і з інших підстав (встановлених законом і, зокрема, з підстав встановлених міжнародним договором, згода на обов'язковість кого надана Верховною радою України, що прямо передбачено наведеними нормами закону.

Згідно з пунктом 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року: "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції... та статті 46 Конвенції щодо визнання обов'язкової юрисдикції Європейського суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", у зв'язку з чим у вітчизняному кримінальному та цивільному судочинстві при Застосуванні норм Конвенції з метою їх тлумачення можливе посилання на рішення Євросуду з прав людини, що мають прецедент ний характер.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини": "Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Отже, наведеними вище імперативними нормами законів України встановлено що, у разі невідповідності законів України Конвенції та практиці Суду (у тому числі і неповноти, суперечливості закону), національні суди України не лише можуть, а зобов'язані вирішувати справи в порядку цивільного судочинства (пункти 1, 5 ст. 8 ЦПК України) із застосуванням Конвенції),як джерела права.

У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: "Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду".

Тобто, згідно практики Суду суб'єктивне матеріальне право безпосередньо пов'язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов'язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду).

У справі N 910/14754/14 суд касаційної інстанції застосував практику Європейського суду, викладену в рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" та дійшов висновку про припинення іпотеки у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Наведена у рішенні Європейського суду від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" практика Суду (джерело права) узгоджується із змістом ч. 2 ст. 20 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЦК України нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Саму наявність в ЦК України інституту позовної давності, з урахуванням наведеної практики Суду (джерела права), слід вважати тим випадком, встановленим законом, коли нездійснення у визначений строк права на захист припиняє цивільне право, що порушене. Таким чином, позовна давність це виняток (встановлений законом) із загального правила, передбаченого ч. 2 ст. 20 ЦК України. Із закінченням позовної давності погашається право на захист, внаслідок матеріальне право стає незахищеним. Зі спливом позовної давності суб'єктивне право припиняє своє існування.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії Іпотечного договору.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту.

Наданий ОСОБА_1 кредит є споживчим.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку із самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб установити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 р. у справі N 6-126цс1З).

Відповідно до частини 5 ст. 3, частини 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання, є дійсною до припинення основного зобов'язання та припиняється у разі припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Позовні вимоги у даній цивільній справі ґрунтуються на тому, що основне зобов'язання припинилося внаслідок спливу строку позовної давності щодо основної вимоги (вимоги про повернення всієї заборгованості за кредитом), а відповідно припинилася і іпотека - зобов'язання, що має похідний характер.

Як, зазначалось вище, в жовтні 2010 року ОСОБА_1 отримала лист ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.10.11 №Г08.0.0.0/1-591 про повне дострокове погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №HEKWGI від 04.03.2008 року і про те, що вказаний договір є розірваним з 10.11.2011 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України,змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги, тобто з 11.11.2011 року.

З позовними вимогами ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 07.05.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Після пропущення кредитором (ПАТКБ "Приватбанк") строку позовної давності щодо основної вимоги (вимоги про повернення всієї заборгованості за кредитом): з Одного боку, незахищене суб'єктивне право кредитора (ПАТКБ "Приватбанк") - право вимагати від боржника (ОСОБА_1Г.) виконання його обов'язку (сплатити всю заборгованість за кредитом) припинило своє існування, а з іншого боку, боржник (ОСОБА_1Г.) отримав право бути звільненим від свого обов'язку (сплатити всю заборгованість за кредитом) перед кредитором (ПАТКБ "Приватбанк").

Зі спливом строку позовної давності перестали існувати елементи зобов'язального правовідношення (між ПАТКБ "Приватбанк"та ОСОБА_1Г.) щодо повернення кредиту у повному обсязі, а відповідно припинилося і зобов'язання щодо повернення кредиту у повному обсязі (основне зобов'язання), а тому доводи відповідачів щодо наявності заборгованості за кредитним договором є безпідставними, так як відповідачі втратили своє право на стягнення цієї заборгованості через пропуск строку позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання, отже наявні підстави для задоволення позову.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Право іпотекодателя підлягає судовому захисту за позовом іпотекодателя шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК

З урахуванням змісту позову способом судового захисту є не вимога про припинення договору іпотеки, а вимога про визнання іпотеки припиненою, оскільки іпотека припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настанні підстав, з якими законом пов'язане припинення іпотеки (у даному конкретному випадку - це припинення основного зобов'язання зі спливом строку позовної давності).

За змістом частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" припинення зобов'язання іпотеки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Уживаний законодавцем у ч. 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" термін іпотека" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення іпотеки, з припиненням якого втрачає чинність договір іпотеки.

Відповідно до статті 266 ЦК України, сплив позовної давності означає, що будь-які додаткові вимоги, пов'язані із обтяженням такого предмета не можуть задоволені, а сам предмет (у даному випадку житлове приміщення) є вільним від обтяжень (у даному випадку від обтяжень, накладених у зв'язку із іпотекою житлового приміщення).

Таким чином, іпотека належного на праві приватної власності житлового приміщення, яка є похідною від основного зобов'язання, припиняється у зв'язку із припиненням основного зобов'язання, яке нею забезпечувалося, на підставі статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Оскільки, іпотека належного ОСОБА_1 на праві приватної власності житлового приміщення припинилася, відсутні підстави для існування заборони відчуження житлового приміщення, накладеної у зв'язку із виникненням іпотеки житлового приміщення і наявність такого обтяження на майні позивача, безумовно, порушує його права на розпорядження власністю.

Згідно ст. 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеці підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 74 Закону України "Про нотаріат" одержавши повідомлення установи банку про погашення позики (кредиту), повідомлення про припиненні іпотечного договору нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

З огляду на зазначене, з урахуванням того, що відповідачі відмовляються від надсилання до уповноваженого органу повідомлення про припинення іпотечного договору, суд вважає за доцільне з метою захисту прав і інтересів позивача задовольнити зустрічний позов у повному обсязі в обраний позивачем спосіб.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57- 61,212-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк»до ОСОБА_1 та ОСОБА_3. про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобовязання ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №HEKWGI від 04.03.2008 р. припиненим та визнання іпотеки трикімнатної квартири № 16 розташованої в буд. № 21 по вул.Леніна, смт.Каланчак, Каланчацького р-ну, Херсонської обл., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» такою, що припинена задовольнити.

Визнати зобов'язання ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №HEKWGI від 04.03.2008 року припиненими.

Визнати іпотеку трикімнатної квартири № 16 розташованої в буд. № 21 по вул.Леніна, смт.Каланчак, Каланчацького р-ну, Херсонської обл., на підставі договору іпотеки №HEKWGI від 04.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», посвідченого державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області, зареєстровано в реєстрі за №742, такою, що припинена.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми при проголошені рішення, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Ковальчук О. В.