Ухвала

Іменем України

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з наведеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 08 листопада 2005 року по 16 грудня 2009 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яка проживає з нею та перебуває на її вихованні і утриманні.

Позивач зазначає, що з січня 2008 року відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться дитиною, її шкільним життям, жодного разу не відвідував школу, не був на батьківських зборах, не надає коштів на утримання дитини. Фактично дитина для нього перестала існувати. Увесь цей час вона сама виховує та утримує дитину, купляє одяг, взуття та інші речі, створює їй належні умови необхідні для росту та нормального розвитку.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_7

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2016 року позов задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, врахувавши положення п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», виходив з того, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Крім того, апеляційний суд обгрунтовано не погодився з висновком Комісії з питань захисту прав дитини Коломийської РДА від 16 вересня 2016 року про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо його малолітньої дочки ОСОБА_7, оскільки він є передчасним, прийнятий без належного повідомлення ОСОБА_5Ю, про розгляд такого питання, без заслуховування його пояснень та з урахуванням пояснень тільки ОСОБА_4 та довідки з школи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судом першої не застосовано норми процесуального права, що призвело до неповноти дослідження обставин справи, є безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції було скасовано апеляційним судом.

Доводи касаційної скарги щодо не встановлення судом фактичних даних щодо виконання чи невиконання батьківських обов'язків, є необґрунтованими та не спростовують висновків апеляційного суду.

Твердження особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судом не з'ясовано обставини справи щодо спілкування відповідача з донькою чи проявлення ініціативи в такому спілкуванні, піклування батька про фізичний та духовний розвиток дитини створення ним умов для отримання дитиною освіти та засвоєння нею загальновизнаних норм моралі, наданням батьком доступу до культурних та інших духовних цінностей та винна поведінка відповідача щодо ухилення від виконання ним батьківських обов'язків, є безпідставними.

Крім того, доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що з 08 листопада 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 12 травня 2006 року.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2009 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_7 залишено проживати з матір'ю ОСОБА_4

За даними довідки № 696, виданої 12 серпня 2016 року виконкомом Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом з мамою ОСОБА_4, дідом ОСОБА_8 та бабою ОСОБА_9

Згідно з довідкою Гвіздецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Коломийської районної ради від 15 серпня 2016 року № 134 за час навчання у школі учениці ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01 вересня 2012 року до 15 серпня 2016 року, її батько ОСОБА_5 жодного разу не відвідував школу, не цікавився успіхами та проблемами своєї дочки, не відвідував батьківські збори.

Відповідно до висновку Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 16 вересня 2016 року № 662/01-055/123 служба у справах дітей вважала доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 стосовно дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки він протягом останніх семи років не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки ОСОБА_7, не цікавиться її життям, здоров'ям, навчанням, не забезпечує дочку матеріально.

З пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, малолітня ОСОБА_7 фактично проживає з бабусею та дідусем за маминою лінією за місцем реєстрації останньої, які і піклуються про неї.

Як визнала позивач, вона на протязі останніх дев'яти років не проживає в Україні, перебуває на тимчасових роботах в Італії, періодично приїжджає додому, постійно піклується про дитину та матеріально її утримує, чого не робить батько дитини (відповідач в справі), який самоусунувся від виховання та утримання дитини. Проте, він перешкоджає виїзду дитини за кордон разом з нею, у зв'язку з чим виникла потреба у позбавленні його батьківських прав.

Також апеляційним судом установлено, що відповідач ОСОБА_5 не був належним чином повідомлений про день та час засідання Комісії з питань захисту прав дитини за розглядом заяви ОСОБА_4 про позбавлення його батьківських прав відносно їхньої дитини.

Позивач стверджувала, що відповідач не надає їй коштів на утримання дитини і взагалі нічого дитині не купляє, однак вона що не зверталась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів.

За даними довідки наркологічного кабінету Коломийської райполіклініки від 16 вересня 2016 року № 973 на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті не перебуває.

Згідно з характеристикою ОСОБА_5, виданої Підгайчиківським сільвиконкомом 01 листопада 2016 року, останній характеризується з позитивної сторони, громадського порядку не порушував, скарг від односельчан, сусідів, родичів на його поведінку до виконкому не поступало.

ОСОБА_5 категорично проти позбавлення його батьківських прав, бажає брати участь у вихованні дитини та її матеріальному утриманні.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак