У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковальчук Н.М.,

суддів - Хилевича С.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - ОСОБА_2, про визнання частково недійсними правочинів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевий суд, встановивши обставини справи, при цьому невірно застосував ст.ст. 203, 215 ЦК України, не врахував положень ст.. 3, 5, 20, 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», а також Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затверджене Розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03.04.2009 року, вимоги якого були обов'язковими для фінансових установ, що потягло за собою помилковість висновку суду про безпідставність та необґрунтованість позову. Вказує, що вищевказаним Положенням, котре діяло на момент укладення договорів факторингу, було визначено, що набуття відступленого права грошової вимоги за договором, на якому базується таке відступлення, у тому числі право вимоги, яке виникне в майбутньому, може бути здійснено виключно до особи боржника, який є суб'єктом підприємницької діяльності. Стверджує, що за таких обставин, на момент укладення спірних договорів було відсутнє законне право на відступлення права відступної вимоги, а у відповідачів - на придбання права відступної вимоги до позивача - фізичної особи, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, а тому вважає спірні договори недійсними. Зауважує, що суд допустив порушення процесуальних норм та помилково визнав преюдиційними обставини, які не досліджувалися при розгляді інших судових справ за участю сторін, а саме судових рішень від 27.10.2015р. та від 24.06.2016р.. Додає, що при ухваленні даних рішень судами не розглядалося та не досліджувалося питання дійсності договорів факторингу, а лише питання наявності заборгованості та підстави її виникнення. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

__________________________________________________________________________________

Справа № 569/6460/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Ковальов І.М.

Провадження № 22-ц 787/1615/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, 30 липня 2008 року між відритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк», в подальшому ПАТ «Омега Банк») та ОСОБА_1 (позичальником) було укладено кредитний договір №1704/0708/55-027, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 249 000 грн. на строк по 30 липня 2018 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 17,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Забезпеченням виконання зобов'язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору, та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об'єкта нерухомості, а саме: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,6 кв.м (п.2.1 кредитного договору).

На забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору 30 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1704/0708/55-027-Р-1 (фізична особа за фізичну особу), відповідно до п.1. якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту/кредитної лінії згідно з кредитним договором №1704/0708/55-027 від 30 липня 2008 року у сумі 249 000 грн. строком до 30 липня 2018 року з процентною ставкою 17,90 % річних за їх використання.

Відповідно до п.2 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

30 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №1704/0708/55-027-Z-1, відповідно до п.1 якого забезпечено належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що виникають (та/або випливатимуть) з кредитного договору №1704/0708/55-027 від 30 липня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов'язань строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення іпотекодавцем івпотекодержателю кредиту у сумі 249 000,00 грн.; сплати іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором; виконання іпотекодавцем інших зобов'язань, передбачених кредитним договором в повному обсязі , на умовах і в строки, визначені в кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань); а також іпотекою забезпечуються відшкодування іпотекодавцем будь-яких витрат та збитків іпотекодержателя, пов'язаних з неналежним виконанням іпотекодавцем умов кредитного договору та/або цього договору (у тому числі сплати пені, штрафів, відшкодування збитків), а також витрат іпотекодержателя, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за цим договором, у тому числі витрат на утримання і збереження такого предмета іпотеки.

Відповідно до п.2 іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, котра складається з двох житлових кімнат, загальною площею 43,6 кв.м., житлова площа 28,2 кв.м., та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу ВВМ №559291 від 25 листопада 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером №1683.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та факторинговою компанією «Вектор плюс» було укладено договір факторингу, за умовами якого Банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК Вектор плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт (ТОВ «ФК Вектор плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Таким чином, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, у зв'язку з чим ТОВ Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором від 30 липня 2008 року №1704/0708/55-027, позичальником згідно якого є ОСОБА_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 жовтня 2015 року, залишени без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №1704/0708/55-027 від 30 липня 2008 року разом з відсотками за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності в розмірі 160941,24 грн. та пеню в розмірі 3869,19 грн.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2016 року рішення Рівненського міського суду від 28 березня 2016 року скасовано. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру №17, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі права власності на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1704/0708/55-027 від 30 липня 2008 року, яка станом на 30 жовтня 2015 року складає 160941,24 грн., пені 3869,19 грн. шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вказані рішення набрали законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів факторингу частково недійсними, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що він не був стороною оспорюваних договорів, які не відповідали чинному на момент їх укладення законодавству в частині відступлення права вимоги до фізичної особи - споживача, а тому це є підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані договори факторингу були укладені з дотриманням вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України, і доказів протилежного позивачем не було надано та судом не здобуто.

На підтвердження даних висновків у рішенні суду містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір, відповідно до п.2. ч.1 ст.11 ЦК України, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України), а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). При цьому, відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів підтримує висновок місцевого суду щодо відсутності належних та допустимих доказу того, що оспорювані позивачем правочини від 28 листопада 2012 року суперечать вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Законодавець передбачив, що визнання правочину недійсним можливе лише при наявності певних умов. Так, відповідно до пункту 7 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частина 1 і 2 ст.215 ЦК України визначають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи свідчать, що ПАТ «Сведбанк», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» на момент укладення оспорюваних відповідачем правочинів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правоздатності, були вільними у своєму волевиявленні, котре відповідало внутрішній волі сторін таких правочинів, які в свою чергу були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що ними обумовлені. До того ж, оспорювані договори укладені в письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печаткою сторін та не порушують публічний порядок.

Доводи апелянта про відсутність у відповідачів права на відступлення права вимоги спростовуються матеріалами справи. Так, на момент укладення оспорюваних правочинів від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» було зареєстроване як банківська установа, а ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» були і на даний час є зареєстрованими як фінансові установи, які мали та мають право на здійснення такої фінансової послуги без отримання ліцензії та дозволів відповідно до законодавства як факторинг.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів також враховує, що при оформленні

відступлення права вимоги Банк і фактор не змінювали в оскаржуваних договорах обсягу прав і обов'язків, які перейшли до нового кредитора, а відтак до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Хилевич С.В.

підпис Шеремет А.М.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.