АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 16 січня 2017 року,

встановила:

В квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 11 032 гривні 56 копійок.

Позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору від 25 лютого 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 3900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачки станом на 31 березня 2016 року є заборгованість в сумі 11 032 гривень 56 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 716 гривень 30 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6 714 гривень 71 копійка, заборгованості за пенею та комісією в сумі 2600 та штрафу в сумі 1001 гривень 55 копійок.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 16 січня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що 25 лютого 2010 року ОСОБА_1 підписавши заяву-анкету уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір.

Згідно умов договору відповідачці був наданий кредитний ліміт в розмірі 1000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 процентів нарік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6).

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачки станом на 31 березня 2016 року є заборгованість в сумі 11 032 гривень 56 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 716 гривень 30 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6 714 гривень 71 копійка, заборгованості за комісією в сумі 2600 гривень та штрафу в сумі 1001 гривень 55 копійок (а.с.4,5).

Суд відмовив ПАТ КБ «ПриватБанк» в позові, оскільки позивач пропустив строк позовної давності без поважних на те причин.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання..

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 25 лютого 2010 року ОСОБА_1 підписавши відповідну заяву уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір.

Згідно умов договору відповідачці був наданий кредитний ліміт в розмірі 1000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 процентів нарік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6).

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачки станом на 31 березня 2016 року є заборгованість в сумі 11 032 гривень 56 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 716 гривень 30 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6 714 гривень 71 копійка, заборгованості за комісією в сумі 2600 гривень та штрафу в сумі 1001 гривень 55 копійок (а.с.4,5).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором пропустив строк позовної давності без поважних на те причин.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що банк звернувся до суду з позовом в межах строк позовної давності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Після закінчення строку дії договору банк повинен видати боржнику грошових коштів і нову платіжну картку, а боржник виконати зобовязання за договором .

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14.

З заяви ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, вбачається, що вона просила застосувати строк позовної давності до вимог банку (а.с.152-153,206).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

З матеріалів справи вбачається, що термін дії картки та відповідно строк дії договору закінчився 31 грудня 2012 року. В цей день також сплив кінцевий строку повного погашення кредиту.

Сторони не вчиняли дій щодо пролонгації кредитного договору або укладення нового кредитного договору.

Зокрема сторони не продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і не переукладали договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику нову платіжну картку, а боржник не виконав зобовязання за договором .

За таких обставин 1 січня 2013 року почав спливати строк позовної давності щодо позовних вимог банку про стягнення боргу за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом 25 квітня 2016 року (а.с.2).

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом пропустив трирічний строк позовної давності без поважних на те причин.

Помилковими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував те, що строк позовної давності переривався у звязку з здійсненням банку договірного списання коштів з картки відповідачки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 10 червня 2015 року № 6-36 цс 15.

Списання коштів банком після закінчення дії кредитного договору не свідчить про визнання позивачкою свого боргу та не може бути підставою для переривання строку позовної давності.

Помилковими є доводи апелянта про те, що строк позовної давності за домовленістю сторін правочину був збільшений до 50 років.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови та правила надання банківських послуг повинен містити підпис особи яка отримала кредит.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правила надання банківських послуг 3 грудня 2015 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, який був укладений 25 лютого 2010 року і діяв до 31 грудня 2012 року .

Отже підписання ОСОБА_1 3 грудня 2015 року анкети-заяви про приєднання до Умов та правила надання банківських послуг не може підтверджувати тієї обставини, що сторони домовились про збільшення строку позовної давності до 50-ти років за кредитним договором від 25 лютого 2010 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_3