Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 14 квітня 1998 року Комсомольським районним судом м. Херсона було затверджено мирову угоду між ним та його братами ОСОБА_9, ОСОБА_4 щодо поділу житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, встановлено порядок користування земельною ділянкою. Зазначав, що його право власності на 19/200 частини вказаного нерухомого майна підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 01 червня 2007 року. Однак, відповідачі перешкоджають йому у користуванні його власністю, зокрема його не пускають до будинку та не надають ключів від вхідних дверей.

Посилаючись на вказані обставини просив зобов'язати ОСОБА_10, ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні його власністю, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення до будинку та надання йому ключа від вхідної хвіртки і дверей будинку.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 травня

2016 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від

30 березня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути ОСОБА_4 перешкоди в користуванні його власністю, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом його вселення до будинку та надання йому ключів від вхідної хвіртки і дверей будинку.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що неможливо усунути перешкоди, завдані ОСОБА_4, щодо користування останнім спірним житловим будинком за відсутності виділу в натурі його частки у праві спільної часткової власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірні правовідносини не стосуються поділу будинку, а стосуються встановлення порядку користування ним, тому враховуючи факт спричинення

ОСОБА_4 перешкод у користуванні його власністю, наявні підстави для задоволення позову.

Даний висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судами встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1, належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності, реальний виділ частки ОСОБА_4 у зазначеному домоволодінні не здійснений, при цьому існують перешкоди у користуванні його власністю, що не заперечувалось відповідачами у справі.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до роз'яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки у будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надав їм належну оцінку, вірно застосував норму права до спірних правовідносин, законно та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун