Ухвала

іменем україни

06 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Закропивного О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 27 000 доларів США, зі сплатою 12,9 % річних, на термін до 23 листопада 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з ОСОБА_1 відповідати перед банком за виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором.

Звертав увагу на те, що відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги банку щодо погашення заборгованості не реагували, внаслідок чого станом на 22 серпня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 17 037 доларів 30 центів США, що за курсом Національного банку України становить 223 406 грн 53 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 14 613 доларів 04 центи США, що за курсом Національного банку України становить 191 617 грн 72 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 2 230 доларів 90 центів США, що за курсом Національного банку України становить 29 253 грн 32 коп.; пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 193 долари 36 центів США, що за курсом Національного банку України становить 2 535 грн 49 коп.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за вказаним договором про надання споживчого кредиту у розмірі 17 037 доларів 30 центів США.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від

09 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 17 037 доларів 30 центів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого

2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 23 листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 27 000 доларів США, зі сплатою 12,9 % річних на термін до 23 листопада 2028 року. Виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруки від 23 листопада 2007 року.

21 липня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту, в яких вказано про добровільне погашення протягом 32 днів з моменту отримання даної вимоги простроченого основного боргу, відсотків та пені. У разі непогашення поверненню підлягає весь кредит достроково на 32 день з дня отримання вимоги.

Звертаючись до суду із указаним позовом, ПАТ «УкрСиббанк» вказувало на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 його вимоги не виконали, унаслідок чого станом на 22 серпня 2014 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 17 037 доларів 30 центів США.

Апеляційним судом установлено, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Останній платіж на погашення заборгованості було внесено 10 липня 2013 року. Таким чином, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог до поручителя та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що порука ОСОБА_2 припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк звернувся до суду з позовом, у тому числі і до поручителя лише на початку вересня 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

З настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк має протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості) пред'явити вимоги до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1265цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором (т. 1 а. с. 10).

Умовами кредитного договору сторони погодили, що у випадку непогашення кредиту або процентів у терміни, передбачені договором, банк вправі вимагати дострокове погашення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, останній платіж було внесено позичальником у червні 2013 року.

21 липня 2014 року банк направив на адресу позичальника та поручителя вимоги, зі змісту яких вбачається, що банком запропоновано останнім сплати прострочену заборгованість за відсотками в сумі 1 911,48 доларів США, та попереджено, що вразі невиконання вказаної вимоги протягом 32-х днів з дня отримання вимоги або протягом 41-го дня з дня відправлення вимоги, банк вимагає повернення всієї суми кредиту та нараховані відсотки.

Відповідачами не заперечувався факт отримання вимоги банку.

Тобто в разі невиконання вимоги про сплату відсотків банк вправі змінити строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від 26 серпня 2014 року.

Позов, зокрема до поручителя, подано 29 серпня 2014 року, тобто у межах шестимісячного строку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17 037 доларів 30 центів США з боржника та поручителя, оскільки розрахунок, наданий банком, відповідачами не спростований, банк звернувся до суду до боржника в межах строку позовної давності, а до поручителя - в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вищенаведеного не врахував, у зв'язку із чим помилково скасував законне рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим і відповідно до положень ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року скасувати, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від

09 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: О.В. Закропивний

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

Т.О.Писана