Справа № 345/2040/17
Провадження № 22-ц/779/1794/2017
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Бойчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 24 липня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивував тим, що 08.11.2013 р. близько 08.40 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ділянкою дороги по пр. Л.Українки у м. Калуші в напрямку вул.Винниченка, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 Внаслідок ДТП батько позивачки ОСОБА_3 з тілесними ушкодженнями був доставлений у Калуську ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 кримінального правопорушення.

Після смерті ОСОБА_3 було проведено поховання. На організацію та проведення поховання позивач витратила 2866,75 грн. Також позивачем було витрачено кошти в сумі 2388,18 грн. на поминальний обід, що складає 5254,93 грн. матеріальної шкоди.

Зазначала, що неправомірними діями відповідач заподіяв їй моральну шкоду, оскільки загинув її батько, що негативно вплинуло на її психологічний та моральний стан. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань, позивач моральну шкоду оцінює в розмірі 500 000,00 грн. та просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5254,93 грн. матеріальної шкоди, 10000,00 грн. моральної шкоди та 240,00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 640,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що судове рішення в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу є необґрунтованим, в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції не врахував, що загибель батька позбавила ОСОБА_1 можливості реалізувати свої повсякденні плани та бажання, призвела до порушення її нормальних життєвих зв'язків, тому їй потрібні були додаткові зусилля для організації свого життя.

Апелянт зазначає, що від відповідача за вчинене не було ні вибачень, ні співчуття, ні допомоги, а компенсації ніхто з родичів не отримував. У матеріалах кримінального провадження містяться докази про особу ОСОБА_2, який був засуджений 26 лютого 1993 року Калуським міськрайонним судом за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.215 КК України ( в редакції 1960 року), тобто порушення правил дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілого або заподіяло тяжкі тілесні ушкодження. Також відповідач притягувався до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.81, ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року). Ці факти означають, що відповідач схильний до кримінальних правопорушень. Враховуючи наведене, глибину фізичних та душевних страждань, просила змінити рішення суду та стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 500 000 грн.

Апелянт також просить змінити рішення в частині стягнення витрат за надання правової допомоги, посилаючись на його необґрунтованість. Вважає, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.11.2013 року, близько 08.40 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ділянкою дороги по пр. Л.Українки у м. Калуші в напрямку вул. Винниченка, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_3 з тілесними ушкодженнями був доставлений у Калуську ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

18.11.2013 р. вказаний факт внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001671 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 08.10.2016 року (а.с. 12-15) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001671 від 18.11.2013р. закрито у зв'язку із відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до частини першої ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини).

Судом першої інстанції встановлено, що саме відповідач перебував за кермом автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», р.н. НОМЕР_1, а тому вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є обгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до вимог ст.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 (з наступними змінами та доповненнями) у випадку смерті потерпілого, громадянин, відповідальний за заподіяну шкоду, зобов'язаний відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка фактично понесла ці витрати. Зокрема, до таких витрат належать витрати і на поминальний обід, оскільки це є складовою частиною ритуального дійства поховання.

В матеріалах справи містяться відповідні докази, які стверджують, що позивач витратила на організацію і проведення поховання батька ОСОБА_3 2866,75 грн. (а.с.18) та на поминальний обід 2388,18 грн. (а.с.17), тому такі витрати судом обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині сторони не оскаржують.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт, представник ОСОБА_1, просить скасувати рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Апелянт вважає визначену судом першої інстанції суму моральної шкоди та судових витрат занадто малою.

Відповідно до ст. 23 ЦК України потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, спричинених протиправною поведінкою відносно самої особи, членів її сім`ї або близьких родичів, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» видно, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції врахував моральні страждання позивача, які зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька, у зв'язку із чим у неї виникла необхідність зміни звичайного способу життя. Інших доводів, які б стверджували заподіяння моральної шкоди позивачу у більшому розмірі, апелянтом не наведено та не надано доказів, які б про таке стверджували. Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду в цій частині, а суд апеляційної інстанції позбавлений права давати переоцінку доказам, які були належно досліджені судом першої інстанції.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги в частині стягнення витрат на правову допомогу. В матеріалах справи міститься квитанція представника позивача про надання юридичних послуг адвокатом в розмірі 8000 грн (а.с. 19). Однак, відсутні докази, які б вказували на складові такої допомоги, зокрема, відсутній акт виконаних адвокатом робіт по наданню правової допомоги.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України правильно визначив розмір судових витрат, до яких відносяться і витрати на правову допомогу. З такими доводами погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 24 липня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко