1Справа № 335/1550/17 2/335/883/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовомОСОБА_1 до комунального підприємства «Водоканал» про захист прав споживача шляхом визнання й скасування заборгованості за послуги холодного водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Водоканал», в якому (з урахуванням уточнень) просив захистити його права споживача шляхом визнання й скасування заборгованості за послуги холодного водопостачання та холодного водовідведення в розмірі 11 486,94 грн. (холодне водопостачання 6 914,16 грн., холодне водовідведення 4 572,78 грн.) по особовому рахунку 10615131 за адресою: АДРЕСА_1, відкритому на імя ОСОБА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником вищевказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.10.2013. З рахунків на оплату житлово-комунальних послуг позивач дізнався про вищевказану заборгованість, яка утворилася станом на жовтень 2013 р. Він звернувся до відповідача із заявою про списання заборгованості у звязку із тим, що по ній сплинув строк позовної давності. На заяву позивач отримав відповідь, що нарахування заборгованості було проведено за показаннями лічильника, тобто за фактичним водоспоживанням станом на жовтень 2013 р. Позивач вказує, що він став власником квартири пізніше, оскільки отримав квартиру у спадщину після смерті ОСОБА_3, яка померла 19.11.2011. Відповідач протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не предявив претензію до спадкоємця, а тому в силу положень ст. 1281 Цивільного кодексу (далі ЦК України) втратив право вимоги щодо стягнення заборгованості за період, який виник до дня прийняття спадщини. Крім того, за вказаною заборгованістю сплинув строк позовної давності, визначений ч. 1 ст. 257 ЦК України. З наведених підстав, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні, яке відбулось 7 червня 2017 р., також підтримала позов у повному обсязі. В подальшому, у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи думку інших учасників процесу, у т.ч. й позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність свого представника, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи у відсутність представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши у письмових запереченнях, що позивачем вибрано спосіб захисту порушеного права у вигляді скасування заборгованості, що не передбачено чинним законодавством. Спадщина належить спадкоємцеві з моменту її відкриття в силу вимог ст. 1220 ЦК України. Отже, позивач прийняв спадщину у 2011 р., подавши заяву до нотаріальної контори. У даному випадку отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у жовтні 2013 р. не позбавляє його прав і обовязків власника, які виникли з моменту відкриття спадщини. Крім того, заборгованість утворилася після смерті ОСОБА_3 Її розмір складає 9 244,70 гривень, а не 11 486,94 грн. як зазначено у позові. Позивачем була частково оплачена заборгованість та складена гарантійна заява. Просила у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

19.11.2011 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 219948, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 20.11.2011 (арк. справи 70).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 98100).

10.03.2012 позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 117/2012 (а.с. 66).

15.10.2013 державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 5).

Сторонами по справі не заперечується той факт, що станом на жовтень 2013 р. за особовим рахунком № 10615131, відкритому власнику вищевказаної квартири, рахувалась заборгованість за послуги холодного водопостачання та холодного водовідведення в розмірі 11 486,94 грн. (холодне водопостачання 6 914,16 грн., холодне водовідведення 4 572,78 грн.). Зазначене також випливає зі змісту письмових заперечень відповідача проти позову.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, вказував, що він набув право власності на квартиру після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а також те, що за вказаною заборгованістю минув строк позовної давності. З наведених підстав, позивач обрав спосіб захисту порушеного права як визнання й скасування вищезазначеної заборгованості.

За положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Положеннями статті 68 ЖК України встановлено, що наймач повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 р., розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.

За приписами частини пятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, на підставі частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день, з якого особа оголошується померлою.

Таким чином, доводи позивача про те, що він станом на жовтень 2013 р. не набув права власності на квартиру, оскільки не отримав свідоцтва про право на спадщину, не узгоджуються із вищезазначеними положеннями ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.11.2013 мати позивача ОСОБА_4 звернулась до КП «Водоканал» із гарантійним листом, в якому вказала, що погоджується із боргом станом на 26.11.2013 в сумі 11 526,41 грн., який зобовязується оплатити протягом року, по 960,00 грн. щомісяця (арк. справи 32).

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 як свідок пояснила, що померла ОСОБА_3 є її свекрухою, і свідок тривалий час не бувала у квартирі. У 2013 р. вона помітила, що у туалеті квартири зірвано бачок, з огляду на що була течія води. Вона звернулась до КП «Водоканал», де її упевнили написати заяву про реструктуризацію боргу, тому вона написала гарантійний лист. Її син ОСОБА_1 не уповноважував вчиняти такі дії, довіреності вона не мала.

Таким чином, суд доходить висновку, що гарантійний лист, складений матірю позивача ОСОБА_4, не може вважатися належним доказом визнання позивачем заборгованості за послуги водопостачання та не є підставою виникнення в позивача зобовязання з оплати заборгованості у розстрочку по 960,00 грн. щомісяця.

Разом із тим, відповідно до наданої КП «Водоканал» довідки-інформації, станом на 01.03.2017 (час звернення до суду з позовом) заборгованість складала 9 244,70 грн., а не 11 486,94 грн. як зазначав позивач у позові.

В судовому засіданні встановлено, що вказана різниця у сумах повязана зі сплатою позивачем частини боргу, внаслідок чого заборгованість була зменшена та становила станом на час звернення до суду 9 244,70 грн. Проте, позивач у судовому засіданні наполягав на тому, що сплачував поточні платежі, а не заборгованість. В цей же час, доказів зазначених обставин позивач суду не надав, зокрема, не надав суду поточних (починаючи з жовтня 2013 р.) рахунків на оплату за послуги водопостачання та водовідведення, не зазначив щомісячних показань лічильника, хоча судом було розяснено йому право подати такі докази.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач не виконав свого обовязку з оплати за послуги водопостачання та водовідведення, що надавалися КП «Водоканал», внаслідок чого має заборгованість станом на 01.03.2017 у розмірі 9 244,70 грн.

Згідно з вимогами частини першої статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що КП «Водоканал» з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги не зверталося, а тому підстави для застосування строків позовної давності за позовом ОСОБА_1 відсутні.

Слід також зазначити, що позивач обрав спосіб захисту порушеного права як визнання й скасування заборгованості, що не передбачено положеннями чинного законодавства. При цьому, визнати і скасувати заборгованість позивач просить саме суд, у той час як суд такими повноваженнями не наділений. У судовому засіданні також було зясовано, що позивач не ставив питання про зобовязання провести перерахунок заборгованості, не звертався до відповідача із заявою про такий перерахунок.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не засновані на законі, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 1 грудня 2017 р.

Повний текст рішення виготовлено 5 грудня 2017 р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Шалагінова