Справа № 644/2193/17 Головуючий суддя І інстанції: Бабенко Ю. П.
Провадження № 22-ц/790/6653/17 Суддя - доповідач: Бровченко І.О.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди до договору недійсною, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до суду з позовом, який уточнювала під час судового розгляду справи та остаточно просила визнати недійсною додаткову угоду від 25 січня 2007 року, яка укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до договору по наданню послуг у сфері нерухомого майна від 20 січня 2007 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 20 січня 2007 року її чоловік ОСОБА_3 за її згодою та в її присутності уклали з субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 договір про надання послуг у сфері нерухомого майна. 14 березня 2017 року позивачу стало відомо, що 25 січня 2007 року її чоловік ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до вказаного договору, згідно якої дійшли згоди про зміну вартості послуг виконавця в основному договорі і визначили її в сумі 9600 грн. Наслідком укладання вказаної додаткової угоди стало рішення Апеляційного суду Харківської області №22-ц-769/2008 від 28 лютого 2008 року, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 було стягнуто 8918 грн. В рамках примусового виконання вказаного рішення постановою Орджонікідзевського ВДВС від 10 червня 2008 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3, у тому числі на те, що набуто під час шлюбу та є спільною власністю подружжя. Зазначає, що вказана додаткова угода є неправомірною оскільки позивачка не надавала свою згоду на укладання вказаної додаткової угоди, про її існування не знала. Крім того, основна угода була укладена з ОСОБА_4, а ОСОБА_2 ніколи не являлась стороною договору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 25 січня 2007 року до договору про надання послуг від 20 січня 2007 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 20 січня 2007 року між ОСОБА_3, який діяв за згодою своєї дружини ОСОБА_1, та ОСОБА_4 було укладено письмовий договір про надання послуг. Відповідно до умов вказаного договору, виконавець, тобто ОСОБА_4 зобовязалася по завданню замовника ОСОБА_3 надати останньому послугу по пошуку нерухомості для придбання її у власність замовника, а замовник зобовязується оплатити виконавцю вказану послугу. Предметом замовлення була 3-х кімнатна ізольована квартира в районі с.Східний в м. Харкові в новобудові, без ремонту (а.с.35).

Відповідно до п. 3.4 вищевказаного договору вартість послуг виконавця складає 5 % від вартості нерухомості.

Послуги виконавця по пошуку обєкта нерухомості вважаються виконаними в момент, коли замовник ставить свій підпис про огляд обєкта нерухомості в п. 7. Під час апеляційного розгляду цивільної справи № 2-1976/07 ОСОБА_3 підтвердив підписання п. 7 договору.

Із п. 7 договору вбачається, що сторонами 20 січня 2007 року були оглянуті дві квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, вартістю по 221190 грн. кожна. Вартість послуги виконавця визначена в сумі 11060 грн. Під час апеляційного розгляду цивільної справи № 2-1976/07 ОСОБА_3 підтвердив підписання п. 7 договору.

Цей договір був підписаний сторонами і будь-які зауваження в ньому не відображені.

25 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка діяла на підставі агентської угоди №1 від 01 січня 2006 року та свідоцтва № 034889 від 19 квітня 2002 року, було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг від 20 січня 2007 року. Згідно умов вказаної угоди сторони дійшли згоди про зміну вартості послуг виконавця, порядку прийняття послуг та їх оплати, та конкретизували вартість послуг виконавця в сумі 9600 грн. При цьому ОСОБА_3 сплатив 4800 грн., а остаточну суму у розмірі 4800 грн. мав сплатити після підписання акту приймання-передачі квартири (а.с.36).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2008 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4800 грн. заборгованість за договором про надання послуг, 2500 грн. неустойки, 1500 грн. за надання правової допомоги, 88 грн. державного мито, 30 грн. витрат, повязаних із інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи, а всього 8918 грн. (а.с.74-76).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутність письмової згоди ОСОБА_1 на укладення додаткової угоди від 25 січня 2007 року сама по собі не є підставою для визнання додаткової угоди недійсною. При цьому суд враховує, що обидві сторони вказаної вище додаткової угоди діяли добросовісно і суду не надано жодних доказів в спростування даної обставини.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування позовних вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і судова повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі. Фактично доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням відповідачем норм чинного законодавства та обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції.

Також судова колегія враховує, що 20 січня 2007 року позивач надала згоду на укладання договору про надання послуг з пошуку нерухомості, укладеного між її чоловіком ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 Із аналізу додаткової угоди вбачається, що вона не змінила предмет договору, не спрямована на істотну зміну умов договору чи істотну зміну прав та обовязків сторін договору, не суперечить діючим нормам законодавства та є правомірною. Крім того, згідно умов додаткової угоди зменшено вартість наданої послуги до 9600 грн. Матеріали справи не містять доказів того, що агентська угода між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 визнана недійсною. ФОП ОСОБА_4 не оспорює правомірність дій ОСОБА_2 за вказаною вище додатковою угодою.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -