АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/1122/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1167/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Задвірний В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку ст.. 197 ЦПК України цивільну справу № 681/1122/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третьої особи на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту і іпотеки та за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3, діючої в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1, ОСОБА_5, третіх осіб без самостійних вимог: служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, ТзОВ «Українська факторингова компанія» про визнання недійсним договору іпотеки

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи,, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27 березня 2008 року, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», яке в подальшому перейменовано в ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення при його укладенні вимог законодавства України, зокрема, положень Закону України «Про захист прав споживачів». На думку позивача, при укладенні договору кредиту, банком не доведено до його відома всієї істотної інформації щодо умов надання кредиту, що є порушенням вимог ч. 3 п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», зокрема не зазначено детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача у урахуванням відсоткової ставки за кредитом, вартість всіх

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г. Провадження № 22-ц/792/1167/17

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 57

послуг пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, не вказано про можливе настання валютних ризиків для позичальника та наслідків зростання курсу долара відносно гривні, річна відсоткова ставка не визначена належним чином та не відповідає дійсності, не визначено, не встановлено та не розкрито необхідні обов'язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення правочину, не визначено відповідальність банку за неналежне виконання умов договору, не визначено та не встановлено принцип визначення плати за договором про іпотечний борг, не визначено порядок дострокового виконання основого зобов'язання у разі неплатоспроможності боржника, не визначено право боржника попереджати кредитора про можливе невиконання основного зобов'язання, не вказано реквізити ліцензії або свідоцтва відповідача про внесення кредитодавця до державного реєстру фінансових установ, не визначено та не встановлено положення про розрахунки індексації інфляції. Крім того, порушення банком умов кредитного договору підтверджується висновком експертного економічного дослідження за № 1228, яким встановлено, що банком необґрунтовано проведено розрахунки, внаслідок допущення арифметичних помилок, пов'язаних з визначенням сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, а також відсутність вищевказаних показників в графіку платежів - показує нижчу вартість кредиту та реальної процентної ставки.

В подальшому позивач свої вимоги збільшив, просив визнати недійсним Договір іпотеки № 81082 від 27 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., зареєстрований за № 1743.

ОСОБА_3 також звернулася до суду з позовом, в якому просила допустити її до участі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, також залучити до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог - Службу у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради та визнати недійсним договір іпотеки № 81082 від 27 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського нотаріального округу Мартиненко А.М., зареєстрований в реєстрі за № 1743, оскільки зазначений правочин був вчинений без згоди органу опіки та піклування, яка є обов'язковою, в разі проживання в квартирі малолітніх дітей. Зазначала, що право користування іпотечним майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 мав їх малолітній син ОСОБА_4, укладенням правочину права якого були порушені.

ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулася до суду з клопотанням про залучення їх як правонаступника відповідача до участі в справі, оскільки 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 49 відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 27.03.2008 перейшло до товариства.

Протокольною ухвалою від 20.04.2017 клопотання задоволено частково, залучено ТОВ «Українська факторингова компанія» до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Посилається апелянт на висновок експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 14.12.2015 № 1521, яким встановлено, що договір про надання споживчого кредиту з додатками та додатковою угодою не містить в собі в повному обсязі необхідні умови для договорів даного типу, що є недотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», крім того, представник банку визнавав, що між даними за графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту та відомістю дослідження порядку розрахунків процентів за користування кредитом, абсолютного значення подорожчання та реальної процентної ставки наявна розбіжність, що було приховано від нього при укладенні договору кредиту. Також, посилається апелянт, що банком не надано первинних документів щодо встановлення факту отримання ним грошових коштів в повному обсязі, відповідно до умов кредитного договору. Крім того, укладені правочини зокрема договір кредиту та іпотеки порушують права його малолітнього сина ОСОБА_4, 2003 року народження.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 27 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 352 000 грн. строком на 7 років. За цим договором ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання повернути кредит до 26 березня 2015 року. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів позичальник має сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць застосовується розмір процентної ставки, діючий в попередньому місяці. Кредит надається шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий в банку. Позичальник за умовами договору зобов'язується погашати кредит, сплачувати проценти та інші платежі у строки та на умовах, визначених в договорі. У випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строком більш ніж на один місяць банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів після направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов договору протягом 31 календарного дня з дати отримання такого повідомлення і термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32-й день з дати одержання повідомлення.

В цей же день 7 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27 березня 2008 року, за умовами якої сторони домовились додати до основного договору додаток № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», яким визначено графік погашення кредиту та сукупна вартість кредиту, і додаток № 3 «Тарифи банку», яким визначено розмір комісії.

В забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором 27 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавці ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 передали іпотекодержателю - банку нерухоме майно - квартиру № 1, загальною площею 142,2 кв.м., по АДРЕСА_1 Хмельницької області, яка належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності. Відповідно до цього договору іпотекодержатель має право в разі невиконання кредитного договору звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, додатковим договором до кредитного договору, договором іпотеки та іншими матеріалами справи.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні.

В силу чч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаних повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ).

Із чч. 1, 2 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» слідує, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що укладений ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 кредитний договір містить встановлені законом реквізити, а сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, які визначають суть кредитних правовідносин, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, умов надання банку право на зміну процентної ставки в односторонньому порядку, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконував його умови. Підпис відповідача на договорі свідчить, що один із оригіналів договору отриманий ним особисто, до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договорів позивач не звертався.

За таких обставин вбачається, що ОСОБА_1 та інший позивач при укладенні спірного кредитного договору та договору іпотеки діяли свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняли рішення про вибір банку та вступили з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а тому підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, не встановлено.

При цьому, у справі відсутні докази того, що банк включив до кредитного договору несправедливі умови, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а позивач був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Посилання ОСОБА_1 на невідповідність кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідають фактичним обставинам справи.

За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо відмови в позові є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг слід відхилити, оскільки вказані його твердження спростовуються вищенаведеними обставинами справи та дослідженими в суді доказами.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта як на підставу визнання кредитного договору недійсним на ту обставину, що позивачем не було в повному обсязі отримано кошти за кредитним договором. Такі твердження апелянта не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, а можуть бути підставою для розірвання кредитного договору та матимуть значення при вирішення спору між сторонами щодо повернення кредитних коштів.

Крім того, за положеннями статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 10 липня 2017 року (справа № 6-1002цс17), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи укладаючи договір іпотеки, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, батьки малолітнього ОСОБА_4, надали нотаріусу заяву, в якій вказали, що малолітні та неповнолітні діти не прописані і не проживають в АДРЕСА_1, яка передається в іпотеку, та при передачі в іпотеку зазначеної квартири права і законі інтереси малолітніх та неповнолітніх дітей не порушуються. Крім того, позивачі надали нотаріусу довідку виконавчого комітету Шепетівської міської ради, з якої вбачається, що в даній квартирі прописані лише повнолітні власники квартири, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Отже, батьки малолітнього ОСОБА_4 гарантували, що за місцем знаходження предмета іпотеки не зареєстровані та фактично не проживають (не мають права користування) малолітні чи неповнолітні особи, передача спірної квартири в іпотеку не порушує прав та інтересів зазначених осіб.

Таким чином слід прийти до висновку, що іпотекодавці приховали той факт, що право користування спірним житлом фактично мала неповнолітня дитина, а також, що право неповнолітнього внаслідок укладення цього договору не порушене, надали неправдиве повідомлення про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, зловживали своїми правами законних представників дитини, а тому відсутні підстави для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків.

З цих підстава суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про визнання недійсним договору іпотеки з посиланням на норми Закону України «Про охорону дитинства» з підстав проживання на час укладення спірного договору в приміщенні предмету іпотеки малолітньої дитини позивачів.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (пвдпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Згідно з оригіналом : суддя апеляційного суду А.М. Костенко