Справа № 299/2388/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних і кримінальних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 28 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до колективного підприємства «Агрошляхбуд», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача управління Держпраці в Закарпатській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Виноградівського районного суду від 28 жовтня 2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Указує на неналежну оцінку доказів.

У письмових запереченнях і в судовому засіданні відповідач не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову за недоведеністю.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно зясованим фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Так, згідно з вимогами ст. 40 ч.1 п.7 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Аналогічне положення міститься у Правилах внутрішнього трудового розпорядку Виноградівського колективного підприємства «Агрошляхбуд» від 15.11.2011 р. (а.с.28-35).

Пленум ВСУ розяснив (постанова № 9 від 06.11.19992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»), що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

Установлено, що наказом відповідача від 08.08.2016 р. у звязку з фактами появи ОСОБА_3 (тракториста) на робочому місці в нетверезому стані була створена комісія у складі трьох осіб (а.с.33). Того ж дня цією комісіє складений акт про відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на алкогольне спяніння (а.с.39). Згідно з комісійним актом від 09.08.2016 р. у тракториста ОСОБА_2 08.08.2016 р. у період часу з 13.00 год. до 17.00 год. було виявлено різкий запах алкоголю та порушена координація руху, що могло призвести до негативних наслідків по техніці безпеки, працюючи на механізмі; роботу було зірвано (а.с.37). Наказом № 41 від 09.08.2016 р. ОСОБА_2 був звільнений з роботи трактористом за появу на робочому місці в нетверезому стані з 10.08.2016 р. (а.с.36).

Відповідно до ст. 43 ч.1, 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Загальними зборами працівників, членів первинної профспілкової організації Виноградівського колективного підприємства «Агрошляхбуд» (протокол від 08.08.2016 р.) постановлено припинити діяльність первинної профспілкової організації колективного підприємства «Агрошляхбуд» шляхом ліквідації; зняти голову профкому; відмовитись від уповноваженого представника профспілки підприємства; призначено уповноваженого від трудового колективу (а.с.71-74).

За приписами ст.ст. 12, 18 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» № 1045-XIV від 15.09.1999 р. (зі змінами та доповненнями станом на грудень 2015 р.) професійні спілки, їх об'єднання у своїй діяльності незалежні від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Вони самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з'їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об'єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об'єднань. Профспілки, їх об'єднання можуть припинити свою діяльність шляхом реорганізації чи ліквідації (саморозпуску, примусового розпуску). Рішення про реорганізацію чи ліквідацію (саморозпуск) приймається з'їздом (конференцією), загальними зборами відповідно до статуту (положення) профспілки, об'єднання профспілок.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, урахувавши положення ст. 57 ЦПК України та роз'яснення, надані в п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", дійшов обґрунтованого висновку, що нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд повинен дати відповідну оцінку. При цьому доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів тощо.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого в справі рішення як аналогічні доводам позовної заяви, суперечні фактичним обставинам справи та належним до застосування нормам матеріального права.

Так, довід апеляційної скарги про фальсифікацію усіх документів, повязаних зі звільненням позивача, є цілковитим припущенням і спростовуються оглянутими в судовому засіданні оригіналами журналів наказів і вихідної кореспонденції.

Твердження ОСОБА_3 про те, що в порушення ст. 149 КЗпП України відповідач не зажадав від нього письмових пояснень, спростовується комісійним актом № 2 від 09.08.2016 р., згідно з яким він відмовився дати письмове пояснення.

Доводи щодо відсутності згоди профкому на звільнення суперечать як фактичним обставинам справи, оскільки загальними зборами працівників, членів первинної профспілкової організації Виноградівського колективного підприємства «Агрошляхбуд» (протокол від 08.08.2016 р.) постановлено припинити діяльність первинної профспілкової організації колективного підприємства «Агрошляхбуд» шляхом ліквідації, так і нормами матеріального права (43-1 КЗпП України, ст.ст. 12, 18 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Посилання ОСОБА_3 на нелегітимність керівника підприємства ОСОБА_4 спростовується низкою документів і матеріалів, зокрема, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 р. (а.с.194), а твердження, що про своє звільнення він не знав, спростовуються самим наказом про звільнення, який був розміщений на дошці оголошень, що по суті ним не заперечується, та листами відповідача № 152 від 10.08.2016 р. і № 162 від 23.08.2016 р., якими позивач повідомлявся про факт звільнення і запрошувався для отримання трудової книжки та повного розрахунку (а.с.40, 41-49).

Із приводу твердження ОСОБА_3 про те, що він є батьком-одинаком і його звільнення не допускається, колегія суддів констатує наступне.

Згідно з вимогами ст. 186-1 КЗпП України Гарантії, встановлені статтями 56, 176, 177, частинами третьою - восьмою статті 179, статтями 181, 182, 182-1, 184, 185, 186 цього Кодексу, поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері (в тому числі в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також на опікунів (піклувальників), одного з прийомних батьків, одного з батьків-вихователів.

Відповідно до ст. 184 цього Кодексу звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Для набуття права на гарантії, передбачені частиною третьою статті 184 КЗпП, одинокий батько має надати документи, що підтверджують як факт виховання, так і утримання ним дитини без матері та за умови, що дитина не досягла 14 років або є інвалідом.

Як видно зі свідоцтва про народження, ОСОБА_5 (син позивача) народився 01.07.2003 р., а матірю записана ОСОБА_6 (а.с.10), шлюб із якою був зареєстрований 07.10.1995 р. (а.с.7, 68). 22.10.2014 р. ОСОБА_6 померла (а.с.67). Згідно з довідкою Оноцької сільської ради Виноградівського району від 04.10.2016 р. у склад сімї ОСОБА_2 входить ОСОБА_5 (а.с.66).

Однак, доказів, які б достовірно підтверджували як факт виховання так і утримання дитини саме позивачем, немає. У звязку з цим указаний довід апеляційної скарги не може бути взятий до уваги.

Решта доводів, зокрема, про стосунки позивача з керівництвом правового значення для спірних правовідносин не мають, а питання відшкодування моральної шкоди є похідним від основної вимоги про поновлення на роботі.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2.Рішення Виноградівського районного суду від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: