Ухвала

Іменем України

04 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - Національний банк України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що 05 листопада 2007 року між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), укладено кредитний договір № ML - 400/420/2007, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти у розмірі 60 594 доларів США.

ОСОБА_4 зазначає, що право власності на зазначені кошти до нього не перейшло, валютний рахунок, на який би поступали 60 594 доларів США на його ім'я, не відкривався, заявки на конвертацію 60 594 доларів США в грошову одинцю України та про перерахунок вказаних коштів в оплату нерухомості він не подавав.

Позивач вказує, що його представник 19 листопада 2015 року звертався до відповідача із запитом про надання інформації щодо направлення заявки 05 листопада 2007 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі 60 594 доларів США; якщо так, то вказати по якому курсу, яка комісія була знята і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку, на який були зараховані кошти за договором; надати копії меморіальних ордерів та платіжних доручень про оплату 60 594 доларів США;підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір від імені банку.

Разом із тим, на момент подання позову до суду відповідь на запит позивачем не отримана.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просив суд визнати бездіяльність ПАТ «ОТП Банк» протиправною та зобов'язати вчинити дії.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року, позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - Національний банк України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що звертаючись до банку із вказаним запитом представник позивача не мав письмового дозволу на доступ до інформації, яка містить банківську таємницю.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Згідно з положеннями ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи за рішенням суду.

Таким чином, доводи особи, яка подала касаційну скаргу, стосовно того, що банк зобов'язаний був надати відповідь на вищевказаний запит відповідно до положень ст. 1076 ЦК України є необґрунтованими, оскільки порядок розкриття інформації, яка місить банківську таємницю, встановлений ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі, про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

В довіреності від 13 червня 2014 року, яка видана ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не зазначено про наділення ОСОБА_5 повноваженнями про можливість запиту інформації, що містить банківську таємницю.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко