Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, П'ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, про визнання шлюбу неукладеним та анулювання актового запису про укладення шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу колегіїсуддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, П'ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, про визнання шлюбу неукладеним та анулювання актового запису про укладення шлюбу, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_6, після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, складеним 17 грудня 2003 року на ОСОБА_5 Ознайомившись з заповітом вона побачила, що підпис вчинений не її батьком. Звернувшись до Тетіївського РВ ГУ МВС України в Київській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в ході проведення досудового розслідування встановлено факт підроблення підпису в заповіті.

В зазначеному кримінальному провадженні також було проведено судово - почеркознавчі експертизи відносно актового запису № 11 про шлюб її батька з відповідачем від 20 листопада 1999 рокута було встановлено, що підпис в актовому записі виконаний не ОСОБА_6

Посилаючись на те, що підпис в актовому записі про шлюб виконано не її батьком, тобто останній не був присутнім під час реєстрації шлюбу, також реєстрація зазначеного шлюбу порушує її права, як спадкоємиці першої черги, в зв'язку з чим просила суд визнати такий шлюб неукладеним, а актовий запис анулювати з підстав, передбачених ст. ст. 21, 34, 48 СК України.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 20 листопада 1999 року П'ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до копії акта про одруження № 11 від 20 листопада 1999 року.

Із копії журналу обліку заяв на реєстрацію одруження П'ятигірської сільської ради вбачається, що за № 12 зроблено запис про те, що 19 жовтня 1999 року прийнята заява від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на реєстрацію шлюбу.

Із копії книги видачі свідоцтв П'ятигірської сільської ради вбачається, що 20 листопада 1999 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про одруження серія НОМЕР_1.

Відповідно до копій висновків експертів № 0975 від 23 жовтня 2014 року, № 1071 від 19 січня 2015 року, № 2736/2737/15-32 від 19 травня 2015 року проведених в кримінальному провадженні, підпис від імені ОСОБА_6 у графі громадянин в рядку 11 підписи осіб, які одружились (дошлюбні прізвища) у записі акта про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 № 11 від 20 листопада 1999 року виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, П'ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання шлюбу недійсним задоволено.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, П'ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання шлюбу недійсним.

Питання недійсності шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_7 врегульовано главою 8 розділу II КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (реєстрації шлюбу - 20 листопада 1999 року).

Нормою ст. 45 КпШС України передбачено, що шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15 - 17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Статтями 15 - 17 КпШС України встановлено, що для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку. Шлюбний вік встановлюється у 18 років для чоловіків і в 17 років для жінок.

Не допускається укладення шлюбу: між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі; між родичами по прямій висхідній і низхідній лінії, між повнорідними і неповнорідними братами й сестрами, а також між усиновителями і усиновленими; між особами, з яких хоча б одна визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби або недоумства.

Реєстрація шлюбу провадиться в органах реєстрації актів громадянського стану в присутності осіб, які укладають шлюб. Якщо ці особи не можуть прибути до органів реєстрації актів громадянського стану внаслідок тяжкої хвороби або з іншої поважної причини, реєстрація шлюбу може бути проведена вдома, в лікарні або в іншому місці в присутності осіб, що укладають шлюб (ст. 177 КпШС України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами щодо реєстрації шлюбу 20 листопада 1999 року регулюються КпШС України, нормами якого не передбачено визнання шлюбу неукладеним чи недійсним з підстав відсутності нареченого і (або) нареченої під час реєстрації шлюбу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що висновками судово - почеркознавчих експертиз проведених в ході кримінального провадження встановлено, що підпис в актовому записі про шлюб виконаний не її батьком та про те, що свідоцтво про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видано 06 жовтня 1999 року, тоді як шлюб укладено 20 листопада 1999 рокувисновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу колегіїсуддів судової палати в цивільних справахапеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

О.В. Кадєтова