Категорія 48 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, представника третьої особи Бойко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу по прийняттю участі у її вихованні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03 лютого 2008 року між сторонами укладено шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року шлюб було розірвано. У шлюбі народилась донька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружжя проживало з батьками позивача. Незадовго до розірвання шлюбу відповідач зібрала речі та разом із донькою переїхала проживати на зйомну квартиру. Вихованням та навчанням дитини опікувався переважно він та його мати. Крім того, має належні побутові умови та достатній заробіток для утримання дитини. За наведеного просив визначити місце проживання дитини разом з ним.

У жовтні 2016 року позивач подав позовну заяву, якою змінив предмет позову, в якій зазначив, що відповідач утримує дитину у себе, не надає позивачеві можливості бачитись і спілкуватись з дитиною. В добровільному порядку не бажає встановити порядок участі його у вихованні дитини, просив усунути перешкоди у спілкуванні з донькою та встановити порядок участі, шляхом систематичного побачення та можливості вільного спілкування з дитиною без присутності матері кожного четверга - суботи з ночівлею, або неділя вівторок з ночівлею, а також під час шкільних канікул та святкових днів, розділивши їх навпіл, зобов»язати відповідача виконувати рішення суду, не чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з донькою по телефону, повідомляти позивача про успіхи доньки у навчанні, про стан її здоров»я, харчування, про порядок витрачання аліментів та не налаштовувати дитину проти батька (а.с.38-39).

В січні 2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог в якій просив встановити спосіб участі батька у вихованні дитини, а саме: забирати що четверга дитину із навчального закладу за своїм місцем проживання та повертати її матері у суботу о 20 год. 00 хв., канікулярні та святкові дні батьки за домовленістю між собою ділять навпіл. (а. с. 112).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

-щочетверга батько забирає дитину зі школи за своїм місцем проживання та повертає дитину матері у суботу о 20 годині 00 хвилин;

-канікулярний час, святкові дні батьки за домовленістю між собою ділять порівно. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року змінити, визначивши ОСОБА_2 графік участі у вихованні дитини, ОСОБА_7, а саме: систематичні побачення кожну другу (через одну) п»ятницю і суботу з ночівлею в п»ятницю, тобто: кожну другу (через одну) п»ятницю позивач має право забрати до себе доньку після закінчення уроків в школі, з ночівлею за його місцем проживання АДРЕСА_1 і до 18.00 год. суботи вона знаходиться в нього дома, потім він привозить доньку матері ОСОБА_4, по місцю її проживання; святкові дні за спільною згодою обох батьків; осінні, зимові, весняні канікули навпіл, під час літніх канікул щороку сумарно 20 календарних днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини. В іншій частині просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом рішення суду в іншій частині не перевіряється, так як не оскаржується.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, визначаючи такий спосіб участі батька у вихованні дитини виходив з того, що він не буде суперечити інтересам дитини і порядок запропонований органом опіки та піклування ВМР найбільш відповідає інтересам дитини, також суд враховував фізичний стан здоров»я дитини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_7 є сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19 жовтня 2010 року сер. НОМЕР_1 (а.с.5).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.52).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (а. с. 49-51).

Як вбачається з Акту ТОВ «ЖЕО» від 19 липня 2016 року № 2225, відповідач ОСОБА_4 разом із дитиною ОСОБА_7 проживають окремо від позивача за адресою АДРЕСА_2 без реєстрації (а.с.57).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини здійсненого комісією служби у справах дітей ВМР від 11 липня 2016 року, за вищезазначеною адресою для дитини ОСОБА_7 наявні достатні умови для проживання та розвитку (а.с.46 на звороті).

З довідки №89 від 15 вересня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_7 навчається в ЗОШ № 8 м. Вінниця в 1-ому «В» класі (а.с.43).

Відповідно до статей 150 - 152, 154, 155, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Нормами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до ст.. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що висновком Виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_7 №01-00-011-71629 від 24.11.2016 року, орган опіки та піклування ВМР визначив такий доцільний спосіб виховання дитини: щочетверга батько забирає дитину зі школи за своїм місцем проживання та повертає дитину матері у суботу о 20 годині 00 хвилин; канікулярний час, святкові дні батьки за домовленістю між собою ділять порівно. Рекомендовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров»я та інтересів дитини (а.с.92-94).

Також, як вбачаться з даного висновку, працівниками служби у справах дітей ВМР було проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою м. Вінниця, вул. Верхарна, 18 (місце проживання позивача) та встановлено, що для дитини виділена окрема кімната, у якій є ліжко, меблева стінка, шафа для одягу, а дитині створені належні умови для проживання та виховання.

Однак, колегія суддів приходить до висновку, що такий спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7 буде суперечити інтересам самої дитини.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні.

Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Колегія суддів приходить до висновку, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матірю.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини ОСОБА_2 працює в Військово-медичному клінічному центрі центрального регіону, а його донька ОСОБА_7 навчається в ЗОШ № 8 м. Вінниця в 1-ому «В» класі, тобто позбавить батька можливості належним чином виконувати свої обов»язки щодо виховання дитини, оскільки в цей час виконуватиме службові обов»язки.

Зокрема, колегія суддів враховує, що малолітня дитини ОСОБА_7 має діагноз «невротичний тік», рекомендовано уникати переохолоджень, вітамінотерапія, що підтверджується довідкою КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» від 22 листопада 2016 року №312 (а.с.82).

Крім того, не враховано як у висновку органу опіки і піклування так у рішенні суду першої інстанції той факт, що ОСОБА_7 є дитиною шкільного віку і такий спосіб виховання і спілкування, який встановлений у висновку і рішенні може вплинути на навчальний процес дитини, адже розклад уроків, потребує відповідно зміні підручників і одягу, а переносити це все кожен четвер з одного місця проживання на інше, є тягарем насамперед для малолітньої ОСОБА_7

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при встановленні способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною необхідно дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, обов'язку кожного з батьків приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, а також характеру таких зустрічей та врахувавши вік, здоров'я дитини, ставлення батька до неї та можливість позивача відвідувати доньку, а тому слід визначити спосіб виховання у такий спосіб, а саме щоп'ятниці батько забирає дитину зі школи за своїм місцем проживання та повертає дитину матері у суботу о 20 годині 00 хвилин.

В іншій частині рішення суду, а саме канікулярний час, святкові дні, які батьки за домовленістю між собою ділитимуть порівно підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року змінити, виклавши в такій редакції:

- щоп'ятниці батько забирає дитину зі школи за своїм місцем проживання: АДРЕСА_1, та повертає дитину матері у суботу о 20 годині 00 хвилин.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Медяний В.М.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.