АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №658/3596/17-ц Головуючий в І інстанції Терещенко О.Є.
Номер провадження №22-ц/791/1958/2017 Доповідач Полікарпова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року листопада місяця 30 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Колісниченка А.Г.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23 жовтня 2017 року в цивільній справі зазаявою ОСОБА_5 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю "Океан-Судоремонт" про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и л а

03 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Океан-Судоремонт» (далі ТОВ «Океан-Судоремонт»), в якій просив стягнути належну йому заробітну плату в загальній сумі 52 576, 90 грн.

18 жовтня 2017 року позивач подав до суду заяву, в якій просив вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог, які перебувають на рахунках у банках.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23 жовтня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Океан-Судоремонт» вважає ухвалу міськрайонного суду законною та обґрунтованою. Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про доцільність застосування заходів забезпечення позову та їх відповідність заявленим позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду і вважає його таким, що відповідає вимогам ст.ст.151, 152 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, при розгляді заяв про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Підставою звернення апелянта з заявою про забезпечення позову став факт невиплати йому заробітної плати, а також невиконання відповідачем судового наказу від 18.07.2017 р., який набрав чинності 29.07.2017 року. Разом з тим, у своїй заяві про забезпечення позову позивач не вказав та не надав до суду доказів відносно того, що через зазначені в ній рахунки відповідача у банках, на які він просить накласти арешт, не проводиться виплата заробітної плати працівникам.

Під час перевірки апеляційної скарги ОСОБА_5 встановлено, що на підставі ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31.08.2017 р. судовий наказ від 18.07.2017 р. про стягнення з ТОВ «Океан-Судоремонт» на користь ОСОБА_5 заробітної плати, який набрав чинності 29.07.2017 року повернутий без виконання (76-77).

ТОВ «Океан-Судоремонт» надав докази про те, що підприємство є діючим, на якому в теперішній час працює 286 працівників, яким сплачується заробітна плата, сплачуються податки та обов'язкові збори (а.с.64).

Також відповідачу, на підставі постанови слідчого Генеральної прокуратури України було передано на відповідальне зберігання майно ПАТ МСЗ «Океан», яке знаходиться під арештом, а тому товариство несе витрати по його утриманню (а.с.68-75; 78).

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою.

Колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта про те, що про неналежний фінансовий стан підприємства свідчить невиплата йому заробітної плати за судовим наказом, який, як з'ясувалось, був чинним на протязі одного місяця, оскільки з пояснень представників відповідача вбачається, що спірним є питання щодо розміру заборгованості по заробітній платі підприємства саме перед позивачем, що не може свідчити про відсутність у підприємства коштів на виплату заробітної плати.

Обгунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає і про те, що суд першої інстанції в своїй ухвалі не зазначив про те, які саме докази можуть підтверджувати неналежний фінансовий стан відповідача.

Разом з тим, у ст.10, 60 ЦПК України, які містять основні положення цивільного судочинства законодавець визначив обов'язок кожної сторони, яка звертається до суду довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень тими доказами, які вона вважає за потрібне. Суд, за заявою сторони у якої виникли труднощі в отриманні доказів, сприяє їй у здійсненні її прав та обов'язків.

У даному випадку позивач не просив суд про забезпечення доказів на підтвердження зазначеної ним обставини, а тому його доводи в цій частині є неприйнятними.

Доводи апелянта про те, що судом порушено процесуальний строк на прийняття рішення по його заяві про забезпечення позову не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Крім того, апеляційним судом було встановлено і цього не заперечував позивач, що позовна заява, у якій він просив вжити заходи забезпечення позову, ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28.11.2017 р., залишена без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача до суду (а.с.79). Таким чином, заходи забезпечення позову у справі на даний час є не доцільними.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис А.Г. Колісниченко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 06 грудня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 30 листопада 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання Т.І. Пісоцька