АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Петренко Н.О.
№ 22-ц/796/4891/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року про відмову у задоволенні скарги по справі за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанов старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві КолодчукаСергія Вікторовича,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила скасувати постанови старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 25.03.2016 року тавід 15.04.2016 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року, визнати строк на оскарження постанов не пропущеним та вирішити скаргу ОСОБА_1 на постанови від 25.03.2016 року та від 15.04.2016 року у виконавчому провадженні №48899846 по суті.

Вказує, що суд першої інстанції віднісся формально до вирішення даної справи та постановив незаконно оскаржувану ухвалу суду без дотримання норм чинного законодавства.

Зазначає, що суд першої інстанції посилався на ті обставини, що скаржником та її представником не надано жодного доказу на підтвердження того, коли ними були отримані оскаржувані постанови. В той же час суд в ухвалі зазначає, що з пояснень скаржника та її представника встановлено, що оскаржувані постанови ними не отримувалися.

Тобто, суд першої інстанції відмовив у задоволені скарги з підстав пропущеного строку на оскарження постанов про накладення штрафу, що суперечить цивільному законодавству.

Посилається на те, що у разі відкриття провадження у справі, в ході розгляду справи судом встановлюється чи пропущено строк чи ні. У разі пропущеного строку суд надає стороні можливість подати клопотання про поновлення строку, а не відмовляє у задоволенні скарги, та навіть при відмові в поновлені строку, скарга залишається без розгляду, а не постановлюється ухвала про відмову у задоволенні скарги.

Вказує, що у скаржника відсутній факт не лише пропуску строку на скарження, а взагалі такий строк не розпочатий, оскільки оскаржувані постанови не були отримані скаржником і на даний час. Оскаржувані постанови державним виконавцем скаржнику не направлялися. ОСОБА_1 не мала можливості дізнатися про їх існування, оскільки постанови про накладення штрафу виносяться не заявою сторони виконавчого провадження, а за власною ініціативою державного виконавця.

Зазначає, що в даному випадку суд першої інстанції не звернув увагу на невиконання своїх обов'язків державним виконавцем щодо направлення постанов особі на яку накладено штраф, а послався на пропуск строку скаржником.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Колодчук С.В. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що скаржником та її представником не надано жодного доказу на підтвердження того, коли ними були отримані оскаржувані постанови.

Проте колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №48899846 з примусового виконання виконавчого листа №2/759/1030/15 виданого 18.09.2015 року Святошинським районним судом м. Києва про зобов'язання ОСОБА_1 повернути КС «ЗаРаЗ» одержане за нікчемним правочином - кредитним договором №КВ-00135/06-14/2305 від 02.04.2014 року, укладеного між КС «ЗаРаЗ» та ОСОБА_4 суму коштів в розмірі 120000 грн.

25.03.2016 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 170 грн.

15.04.2016 року постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 340 грн.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктом 13 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанов) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних та юридичних осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року відповідно до статей 28, 41, 89 Закону України «Про виконавче провадження» при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом п.7 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року відповідно до статті 385 ЦПК скаргу нарішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 у зв'язку з пропуском заявником строку суд першої інстанції не врахував роз'яснення, які викладені в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року та при вирішенні питання щодо прийняття скарги не дав оцінку наявності в матеріалах даної цивільної справи: оскаржуваних постанов, які були додані стягувачем КС «ЗаРаЗ» до заяви про зміну способу виконання рішення суду та їх направлення боржнику від 06.06.2016 року (а.с.137-138, 141-144, 157), а також копії адміністративного позову ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу ДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанов про накладення штрафу від 25.03.2016 року та від 15.04.2016 року у виконавчому провадженні ВП №48899846 від 20.05.2016 року, який міститься на аркуші справи 169.

Крім того, суд першої інстанції не перевірив чи підлягає питання оскарження постанов про накладення штрафу прийнятих у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення у цивільній справі розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув скаргу з порушенням порядку, встановленого для її розгляду, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.218, 303, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: