АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/1781/16-ц
Провадження № 22-ц/792/273/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Пастощука М.М., Янчук Т.О.

секретар Філіпчук О.С.

за участю: апелянта та його представника ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» (далі ПрАТ «Славутський пивзавод») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що 29.09.2008 року його було прийнято на роботу в пивцех учнем апаратника процесу бродіння та доброджування пива 3-го розряду. 01 грудня 2008 року позивачу присвоєно кваліфікацію апаратника процесу бродіння та доброджування пива 4-го розряду. Згідно з наказом № 62 від 24 червня 2016 року його було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки він сумлінно виконував трудові обовязки, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. На захист своїх інтересів вказав, що останнім часом між ним та керівництвом підприємства склались напружені відносини, його фактично не допускали до виконання роботи, посилаючись на недовіру колективу. На думку позивача, конфліктна ситуація виникла через те, що він відмовився виконувати на заводі ремонтні роботи на підставі цивільно-правового договору у вихідні дні.

Вказує, що з 02 по 10 червня перебував на лікарняному, після виходу з якого його не було ознайомлено із графіком змінності на червень 2016 року, а тому він не знав чи потрібно було йому виходити на роботу 11.06.2016 року.

16 червня 2016 року адміністрацією ПрАТ «Славутський пивзавод» складений акт про те, що він не надав письмових пояснень з приводу відсутності на роботі 11 червня. Проте, як зазначає позивач, йому ніхто не пропонував надати такі пояснення. 24 червня 2016 року на заводі відбулись збори профспілкового комітету, на яких вирішувалось питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 за прогул, однак його не було запрошено на збори. Цього ж дня, 24 червня 2016 року, був виданий наказ про накладення на ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та наказ про звільнення з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. А тому, позивач вважає, що відповідачем грубо порушені трудові права позивача, оскільки його не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, графіком змінності, внаслідок чого безпідставно встановлено факт прогулу без поважних причин. Такими діями роботодавця позивачу завдано моральну шкоду, яку останній оцінює в 55000 грн. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просив поновити його на посаді апаратника процесу бродіння та доброджування пива ПрАТ «Славутський пивзавод»; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням уточнених позовних вимог, за період з 24.06.2016 року та 55000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_4 в задоволенні позову до ПрАТ «Славутський пивзавод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування всіх обставин, що мають значення для справи, а викладені в рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи. Судом не було взято до уваги, що позивачу не було відомо про дату виходу змін у червні 2016 року, і лише 13.06.2016 року, після виходу з лікарняного, його повідомили про те, що 11.06.2016 року була його зміна, відповідно за цей день у нього прогул. Відсутність позивача на роботі 11.06.2016 року не зафіксована будь-яким документом. А тому, апелянт вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів правомірності та відповідності накладення на ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул.

В судовому засіданні апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Представники відповідача в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суд повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства.

Однак з такими висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

За статтею 4 Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаних зі здібностями або поведінкою.

За змістом ст. 7 Міжнародної Конвенції № 158, трудові відносини з працівником не припиняються через його поведінку до тих пір, поки йому не дадуть можливість захищатися в звязку з висунутими проти нього обвинуваченнями. Стаття 9 зазначеної Конвенції покладає на роботодавця тягар доказування законності підстав звільнення працівника.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року N 9, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Встановлено, що наказом директора ПрАТ «Славутський пивоварний завод» №80 від 26.09.2008 року ОСОБА_4 було прийнято на роботу учнем апаратника процесу бродіння та доброджування пива з 29 вересня 2008 року з оплатою праці згідно законодавства (а.с. 12).

01.12.2008 року позивачу присвоєна кваліфікація апаратника процесу бродіння та доброджування пива 4-го розряду (а.с. 18).

Наказом директора ПрАТ «Славутський пивзавод» № 62 від 24.06.2016 року ОСОБА_4 звільнено з посади апаратника процесу бродіння та доброджування пива бродильно-лагерного відділення пивцеху за прогул без поважних причин (пункт 4 статті 40 КЗпП України) (а.с. 68).

Пунктом 2 розділу V Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАТ «Славутський пивоварний завод» (з якими ознайомлений позивач) встановлено для безперервно діючих цехів, відділень, дільниць (пивоварний цех, солодовий цех, котельня, аміачно-холодильне відділення, охорона) підсумований облік робочого часу за обліковий період один місяць згідно розроблених керівниками структурних підрозділів графіків роботи (змінності). І зміна 8.00 20.00, ІІ зміна - 20.00 8.00. (а.с. 33-35).

Відповідно до п. 7 посадової інструкції апаратника процесу бродіння ПрАТ «Славутський пивзавод», режим роботи апаратника процесу бродіння визначається згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, встановленими на заводі (а.с. 13-15).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 в період з 21.04.2016 року по 11.05.2016 року та з 12.05.2016 року по 31.05.2016 року перебував у щорічній відпустці (а.с. 19). 01.06.2016 року позивач вийшов на роботу, про що в табелі обліку робочого часу наявна відповідна відмітка (а.с. 130).

Не заслуговують на увагу посилання представників відповідача на те, що графік роботи (змінності) на червень 2016 року був доведений до відома позивача та останній був ознайомлений з ним 01.06.2016 року в день виходу на роботу, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Пояснювальна записка головного пивовара ОСОБА_5, протокол засідання комісії ПрАТ «Славутський пивзавод» від 14.02.2017 року, Положення про порядок розробки, ознайомлення та використання в роботі графіків змінності достовірно не підтверджують обізнаність ОСОБА_4 про графік роботи (змінності) на червень 2016 року (а.с. 89, 189-191).

З довідки КЗ «Славутський центр первинної медико-санітарної допомоги», листка непрацездатності серії АГЯ №131523 вбачається, що в період з 02.06.2016 року по 10.06.2016 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.85-86).

Безпідставним є посилання представників відповідача на необхідність виходу на роботу ОСОБА_4 після лікарняного в зміну 11.06.2016 року, оскільки графік змінності на червень 2016 року містив дані щодо необхідності виходу ОСОБА_4 в ІІ зміну 10.06.2016 року з 20.00 год. та до 8.00 год. 11.06.2016 року (а.с. 36, 111).

Разом з тим, слід взяти до уваги, що в звязку з перебуванням позивача в період з 02.06.2016 року по 10.06.2016 року на лікарняному графік змінності було скореговано головним пивоваром, а попередній графік змінності фактично втратив свою значимість. В ІІ зміну 10.06.2016 року замість ОСОБА_4 виходив інший працівник ОСОБА_6, який змінився о 8 год. 11.06.2016 року (а.с 128). А тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави стверджувати, що 11.06.2016 року мав місце прогул відсутність ОСОБА_4 на роботі без поважних причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_4 з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України, було проведено всупереч вимогам трудового законодавства, а тому позивач підлягає поновленню на роботі на займаній ним посаді апаратника процесу бродіння та доброджування пива бродильно-лагерного відділення пивцеху Приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод».

При цьому, колегією суддів не може братись до уваги надані відповідачем документи щодо привласнення позивачем матеріальних цінностей в період роботи на підприємстві, щодо висловлення недовіри ОСОБА_4 бригадою пивцеху, з огляду на те, що вони не стосуються предмета спору (а.с. 78-82, 83-84).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з п. 1 р. V Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАТ «Славутський пивоварний завод» на підприємстві встановлюється 5-ти денний робочий тиждень. Нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень, а у підрозділах з безперервним циклом виробництва по плинному графіку розробленому керівником (а.с. 33-35).

З матеріалів справи вбачається, що протягом повних 2 календарних місяців, що передували звільненню позивача з роботи (лютий, березень 2016 року, з врахуванням того, що в квітні-травні 2016 року позивач перебував у щорічній відпустці, у червні 2016 року на лікарняному), він відпрацював 368 год. (184+184). Сукупний заробіток ОСОБА_4 склав 10764 грн. 56 к. (5245,79+5518,77), відповідно, його середньогодинний заробіток становить 29 грн. 25 к. (а.с. 192).

Відповідно до норм тривалості робочого часу на 2016 рік (лист Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми робочого часу на 2016 рік») при 40-годинному робочому тижні на рік (366 днів) припадає 2003 робочі години, отже на 1 календарний день - 5,47 годин (2003:366).

За період з 25.06.2016 року по 17.03.2017 року (266 календарних днів) середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача склав 1455,02 години (266х5,47).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_4 за цей період становить 42559 грн. 34 к. (1455,02х29,25).

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_4 заподіяно моральну шкоду, оскільки це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагало додаткових зусиль для організації його життя. А тому, враховуючи характер заподіяння моральної шкоди, характер і обєм моральних страждань, вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1132 грн. 44 к. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 33 грн. 04 к., сплачений ОСОБА_4 за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_4 на посаді апаратника процесу бродіння та доброджування пива бродильно-лагерного відділення пивцеху Приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» на користь ОСОБА_4 42 559 грн. 34 к. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2016 року по 17.03.2017 року (сума середньої заробітної плати визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» на користь ОСОБА_4 3000 грн. моральної шкоди та 33 грн. 04 к. судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» на користь держави 1132 грн. 44 к. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4977 грн. 92 к., з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обовязкові платежі, допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підписи/ ОСОБА_8

ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Провадження № 22-ц/792/273/17

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 53,54,55