1Справа № 335/7742/17 2/335/1527/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача-1 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, комунального підприємства «Наше місто», третя особа ОСОБА_6, про визначення порядку користування квартирою, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, комунального підприємства «Наше місто», третя особа ОСОБА_6, про визначення порядку користування квартирою, зобовязання вчинити певні дії, в якому просила визначити порядок користування квартирою № 15 у будинку № 3-А по вул. Південноукраїнській у м. Запоріжжя, виділивши ОСОБА_1 в користування кімнату житловою площею 17,96 кв.м, а відповідачам кімнати житловою площею 15,08 кв.м. та 13,18 кв.м., усі підсобні приміщення, а саме кухню, ванну, туалет, коридор та комори залишити в загальному користуванні, та зобов'язати КП «Наше місто» відкрити окремі особові рахунки на ОСОБА_1 - на кімнату 17,96 кв.м, та на ОСОБА_4 - на кімнату 15,08 кв.м. та 13,18 кв.м.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що їй та відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 3-кімнатна квартира АДРЕСА_1. Квартира складається із 3-х ізольованих кімнат, кожна з яких має житлову площу 15,08 кв.м, 13.18 кв.м., і 17,96 кв.м., житлова площа складає 46,22 кв. м, загальна площа 71,40 кв.м. ОСОБА_1 у квартирі належить 5/12 її частин. У спірній квартирі зареєстрована та мешкає мати сторін ОСОБА_6, третя особа у справі, а також ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5

На цей час позивач бажає визначити порядок користування квартирою, тому що в добровільному порядку відповідач ОСОБА_4 з сином перешкоджають користуватися позивачу її частиною квартири для матері.

Відповідач ОСОБА_4 не бажає розділити особові рахунки, щоб кожний оплачував квартплату за свою частину квартири. Сама відповідач ОСОБА_4 має велику заборгованість по оплаті за квартиру та комунальні послуги. З боку позивача заборгованості по оплаті за квартиру та комунальні послуги немає. Крім того, позивач має намір розпорядитися своєю частиною квартири, тобто продати її.

ОСОБА_1 з урахуванням часток у праві власності належить 19,27 кв.м жилої площі, а відповідачам ОСОБА_4 26,95 кв.м. жилої площі. Позивач згодна, щоб їй була виділена житлова кімната площею 17,96 кв.м., а відповідачам ОСОБА_4 житлові кімнати 15,08 кв.м. та 13,18 кв.м. Згідно з ідеальними частками розділити квартиру неможливо.

У судовому засіданні позивач, яка водночас є представником і третьої особи ОСОБА_6, та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Зазначили, що у добровільному порядку між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення порядку користування квартирою та сплатою комунальних послуг, що і стало підставою для звернення до суду.

Представники відповідача ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що позивач не довела наявність порушеного права, витрат по утриманню квартири не несе, будь-які речі позивача у квартирі відсутні, у квартирі проживає мати сторін ОСОБА_6, до якої інколи навідується позивач. Також на момент набуття позивачем у власність частки квартири вже існував усний порядок користування квартирою, а встановлення порядку користування квартирою з урахуванням розміру часток є неможливим.

Представник відповідача КП «Наше місто» у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, подав до суду заперечення, в яких просить суд відмовити у задоволенні вимог до КП «Наше місто» з тих підстав, що воно є неналежним відповідачем та прав позивача не порушувало.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 3-кімнатна квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 2195 від 22.11.2006 власниками квартири АДРЕСА_2 були ОСОБА_10 - 1/4 частина, ОСОБА_6 - 1/4 частина, ОСОБА_4 - 1/4 частина, ОСОБА_5 - 1/4 частина. (а.с. 5).

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2008, виданого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори р.№2-1441, 1/3 частину від частини у квартирі АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_10, який помер 01.12.2007 успадкувала ОСОБА_1 (а.с. 7), частка зареєстрована у ОП «ЗМБТІ» 20.08.2008 (1/12 частка) (а.с. 8).

14.10.2008 ОСОБА_6 відповідно до договору дарування від 14.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 р.№2048, подарувала ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 (а.с. 11).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що квартира складається із 3-х ізольованих кімнат, кожна з яких має житлову площу: 15,08 кв.м, яка має балкон, 13,18 кв.м, і 17,96 кв.м, житлова площа складає 46,22 кв.м, загальна площа 71,40 кв.м (а.с. 9-10).

ОСОБА_1 у квартирі належить 5/12 її частини, що відповідає 19,27 кв.м. жилої площі, а частка ОСОБА_4 (1/3) 15,40 кв.м та ОСОБА_5 (1/4) - 11,55 кв.м, загалом на долю відповідачів припадає - 26,95 кв.м жилої площі.

У спірній квартирі зареєстровані та мешкають мати сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355, ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

При встановленні порядку користування кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на неї. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в самостійні об'єкти власності кожного з них.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-12цс13, яка застосовується судом відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 Постанови № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що в разі неможливості поділу в натурі квартири, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі відсутності між співвласниками такої домовленості, на підставі ст. 16 ЦК України, ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права користування своєю часткою майна, що перебуває у спільній частковій власності.

ОСОБА_1 є таким же власником, як і ОСОБА_4, ОСОБА_5 і вправі фактично користуватися належним їй майном. Домовленості про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю між співвласниками не досягнуто. Враховуючи неприязні відносини, які склалися між сторонами, користування спірною квартирою без визначення порядку такого користування, фактично є неможливим. Не виділення позивачу будь-якого приміщення позбавляє її взагалі права користуватися цим майном.

Позивач просить виділити житлову кімнату площею 17,96 кв.м., а відповідачам житлові кімнати 15,08 кв.м та 13,18 кв.м, в загальному користуванні залишити: кухню, ванну кімнату, туалетну кімнату, коридор та комори. Згідно ідеальних часток розділити квартиру неможливо.

Житлове приміщення, яке просить виділити позивач у користування, наближене до площі долі ОСОБА_1 у спільній власності. При цьому, в результаті встановлення порядку користування квартирою не порушуються інтереси відповідачів, оскільки кімнати ізольовані за своєю площею від кімнати позивача, їм у користування виділяється більша житлова площа, яка перевищує їх ідеальну долю на 1,33 кв.м, при цьому квартира залишається у спільній частковій власності сторін.

Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності та встановлення порядку володіння і користування спільним майном за домовленістю, а також право позивача на судовий захист, встановлення судовим рішенням порядку користування квартирою не суперечитиме положенням ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зазначеного нею порядку користування підлягають задоволенню.

Доводи ОСОБА_4 та її представників стосовно того, що в кімнаті площею 17,96 кв.м. було проведено ремонт без участі позивача, та щодо наявності у позивачки іншого житла, не мають правового значення для вирішення даного спору по суті, а покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є неналежними доказами, оскільки зазначені особи не повідомили про наявність обставин, які підлягають доказуванню у даній справі.

При цьому ОСОБА_4 як співвласник не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом про припинення права позивача на частку у спільному майні з тих підстав, що спільне володіння та користування майном є неможливим у відповідності до ст. 365 ЦК України.

Разом із тим, щодо вимог ОСОБА_1 про зобовязання КП «Наше місто» відкрити окремі особові рахунки на ОСОБА_1 - на кімнату 17,96 кв.м, та на ОСОБА_4 - на кімнату 15,08 кв.м. та 13,18 кв.м, то суд встановив, що до КП «Наше місто» для укладання окремих договорів обслуговування житла та оплату комунальних послуг ОСОБА_1 не зверталася, у зв'язку з чим між ОСОБА_1 та КП «Наше місто» не виникло цивільних прав та обов'язків. Доказів порушень прав з боку Комунального підприємства «Наше місто» у вигляді бездіяльності чи неправомірних дій позивач суду не надала і не обґрунтувала наявність спору з цього предмету, а тому у задоволені цих вимог слід відмовити.

Більш того, наявність судового рішення про встановлення порядку користування квартирою є самостійною підставою для укладання окремих договорів на обслуговування житла та оплату комунальних послуг, та відкриття окремих особових рахунків за зверненням особи, за якою відповідну частку було закріплено.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 640,0 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою № 15 у будинку № 3-А по вулиці Південноукраїнській у місті Запоріжжі, виділивши в користування ОСОБА_1 кімнату житловою площею 17,96 кв.м, ОСОБА_4 та її неповнолітньому сину ОСОБА_5 кімнату житловою площею 15,08 кв.м з балконом 0,6 кв.м та кімнату житловою площею 13,18 кв.м.

Кухню, ванну, туалет, коридор та комори залишити у загальному користуванні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 листопада 2017 року.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2017 року.

Суддя А.В. Шалагінова