Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

11 квітня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - Бабенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська - Житлосервіс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ "Ковальська - Житлосервіс" і ОСОБА_2 17.03.2005 року укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території за №14053. Відповідачка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Зазначають, що право власності на квартиру відповідачки посвідчується свідоцтвом про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради від 17.03.2005 року серія НОМЕР_2.

Звертають увагу суду на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою договірних зобов'язань станом на 1 серпня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 45714,65 грн., з яких: 30271,76 грн. - сума боргу; 13575,82 грн. - інфляційна складова боргу; 3% річних - 1867,07 грн.

Посилаються на те, що квартира відповідачки знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, що має всі зручності, тому даний будинок, зокрема квартира боржниці, належним чином обслуговується ТОВ "Ковальська -Житлосервіс", житлово-комунальні послуги надаються в повному обсязі, а тому відповідачка на рівні з іншими мешканцями будинку користуються всіма житлово-комунальними послугами, які надаються ними. Відмов від споживання житлово-комунальних послуг відповідачка жодного разу не заявляла.

Зазначають, що статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, а також визначено коло учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник.

Зокрема, обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Посилаються на те, що заборгованість відповідачки створює неналежні умови для розрахунку і як наслідок заборгованості ТОВ "Ковальська - Житлосервіс" перед постачальниками ресурсів (Київенерго, Київводоканал, Київгаз та ін.), а такі ресурси є складовою житлово-комунальних послуг.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 11, 14, 16, 525, 526, 540, 541, 546, 625 ЦК України, ст.ст. 68, 156, 162 ЖК України, ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» звертаються з даним позовом до суду та просять стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 45714,65 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши поясненнями, просить вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день час та місце слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки її суду невідомі.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідачки відповідно до вимог ст.169 ЦПК України.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному його розгляді відповідно до вимог ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Ковальська - Житлосервіс" і ОСОБА_2 17.03.2005 року було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території за №14053.

Судом встановлено, що відповідачка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 6-8).

Як вбачається з умов зазначеного Договору, ТОВ "Ковальська - Житлосервіс" прийняло на себе функції з утримання житлових будинків і прибудинкової території для забезпечення надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками житлових приміщень.

Згідно свідоцтва про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради від 17.03.2005 року серія НОМЕР_2 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 123,40 кв.м. належить ОСОБА_2 ( а.с.10).

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1, перебуває на обслуговуванні ТОВ "Ковальська - Житлосервіс" (а.с. 6-8).

Стаття 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Судом встановлено, а відповідачкою в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що позивач з моменту укладення Договору про надання функцій з утримання житлових будинків і прибудинкових територій добросовісно виконує свої обов'язки, а саме забезпечує своєчасне та в повному обсязі надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Зі змісту ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач, зокрема зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, зазначений обов'язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги передбачений нормами ЖК України (ст.ст. 68, 162).

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивача, останні зазначають, що відповідачка систематично порушує свої зобов'язання щодо щомісячної оплати вартості житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01.08.2016 року становить 45714,65 грн. з врахуванням 3% річних та інфляційної складової боргу. (а.с.9).

Суд приймає до уваги зазначенні посилання позивача, оскільки вони об'єктивно підтверджуються наданим суду Розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги, який суд визнає належним і допустимим доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, та не спростовані самою відповідачкою.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зі змісту статті 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З вищевикладеного вбачається, що чинне законодавство України, у випадку порушення однією із сторін своїх зобов'язань, передбачає грошову компенсацію іншій стороні, яка була позбавлена можливості користуватися певний час грошовими коштами, що їй належать, у зв'язку з несвоєчасним поверненням їх від боржника.

В Інформаційному листі Верховного Суду України від 15.07.2005 року № 3.2.-2005 викладена правова позиція про природу індексу інфляції, що передбачені статтями 214 ЦК УРСР та 625 ЦК України. Так Верховний Суд України зазначив, що інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

Судом встановлено, що чинне законодавство не заперечує права особи (стягувача) на звернення до суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації. Право особи вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту її майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що інфляційні втрати та три відсотки річних не є санкцією, штрафом, неустойкою і не є способом забезпечення зобов'язання, оскільки є частиною самого зобов'язання, яке відповідачкою порушено, суд приходь до висновку про доведеність позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь суми заборгованості, трьох процентів річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1450,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 14, 16, 525, 526, 540, 541, 546, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 68, 156, 162 ЖК України, ст.ст. 1, 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська -Житлосервіс":

- суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 30 271,76 грн.;

- суму інфляційної складової боргу в розмірі 13 575,82 грн.;

- суму 3% річних в розмірі 1 867,07 грн.;

- судовий збір в розмірі 1 450, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко