Справа № 2-8021/11 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т.М.
Провадження № 22-ц/773/1461/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне Управління» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2012 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено.

Постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на двохкімнатну квартиру № 95 у будинку 42, розташовану по пр. Соборності у м. Луцьку, що належить на праві власності ОСОБА_4, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/62657-10 від 10 липня 2008 року в сумі 1544131 грн. 09 коп. шляхом проведення прилюдних торгів.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь філії «Північно-Західне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по справі, а саме: 2823 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення із-за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову банку відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, представник позивача апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов банку про звернення стягнення на заставлене майно, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_4 не виконувала належним чином свої зобовязанння за кредитним договором, у звязку з чим станом на 16 листопада 2011 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 1544131 грн. 09 коп., яку відповідач не сплатила в користь кредитора, а тому суд звернув стягнення на заставлене майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи убачається, що 10 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №Ф1-08/62657-10, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 16 % річних строком до 09 липня 2023 року (а. с.10-12).

З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 10 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №62657-10, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку двохкімнатну квартиру №95, що знаходиться у будинку №42 по проспекту Соборності у місті Луцьку.

Пунктами 8.4.8 та 8.4.14 договору іпотеки передбачено право банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов договірного зобовязання (а. с. 15 зворот).

Судом, крім того, встановлено, що 11 березня 2009 року банк направив позичальнику ОСОБА_4 вимогу про усунення порушень виконання зобовязань за кредитним договором № Ф1-08/62657-10 від 10 липня 2008 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10 липня 2008 року. Банком також запропоновано позичальнику сплатити загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 59902,28 доларів США та 5268,39 грн. заборгованості по пені до 27 березня 2009 року (а. с. 19). Однак, на момент звернення позивача до суду із даним позовом, відповідач грошові кошти за кредитним договором не повернула.

Статті 526, 530 ЦК України передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 7, частин 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Врахувавши наведені обставини та з дотриманням зазначених вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримувала грошові кошти за кредитною угодою, в матеріалах справи відсутня заява про видачу готівки, оскільки в даній справі суд вирішував позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не позов про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також на увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору іпотеки були порушені права малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, як зазначає представник відповідача у своїй апеляційній скарзі, з моменту народження проживає у квартирі, яка є предметом іпотечного договору, разом зі своєю сімєю з огляду на наступне.

Як убачається із витягу прав власності на нерухоме майно від 27.06.2008 року власником майна - квартири, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, проспект Соборності, 42/95, є ОСОБА_4

Пункти 6.7., 6.8. іпотечного договору, укладеного між позивачем і відповідачем, передбачають, що іпотекодавець ОСОБА_4 свідчить та гарантує, що на момент підписання цього договору не існує подій, що створюють загрозу належного виконання цього договору (судові спори, майнові вимоги третіх осіб), про які він не повідомив іпотекодержателя, права на предмет іпотеки третім особам не передано (а.с.14-зворот).

Крім того, із матеріалів справи убачається, що до заяви про перегляд заочного рішення представником відповідача додані копії паспортів відповідача ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_6, який 18 серпня 2006 року був знятий з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 і 20 жовтня цього ж року був зареєстрований в квартирі своєї матері - ОСОБА_4 за адресою: проспект Соборності, 42 квартира № 95 по проспекту Соборності в м. Луцьку (а.с.49-54). Згідно свідоцтва про народження сина ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ОСОБА_5 останній народився 06 листопада 2007 року в м. Луцьку (а.с.55).

14 липня 2017 року Департамент ЦНАП у м. Луцьку видав довідку про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб (а.с.56), в якій зазначено, що в квартирі АДРЕСА_2 крім ОСОБА_8 зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_9, дати реєстрації сина ОСОБА_6 і ОСОБА_9 ОСОБА_5 і ОСОБА_9 у житловому приміщенні не зазначені (а.с.56).

За таких обставин не має підстав вважати, що при укладенні договору іпотеки були порушені права малолітньої дитини, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що на час укладення договору іпотеки нерухомого майна малолітня дитина ОСОБА_5 був членом сімї іпотекодавця ОСОБА_4 і що на час укладення цього договору дитина користувалася переданою в іпотеку квартирою, оскільки згідно поданих представником відповідача копії паспортів в даній квартирі на час укладення договору іпотеки були зареєстровані іпотекодавець ОСОБА_4 і її син ОСОБА_6

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді