Провадження № 2/127/936/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23.03.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення. Позов мотивовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.04.2016 року належить квартира АДРЕСА_1. Квартиру позивач отримала у спадок як спадкоємець третьої черги за законом після смерті 14.11.2014року її племінниці ОСОБА_3. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2016року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з вересня 2009 року по 14.11.2014рік. В рішенні суду зазначено, що з вересня 2009 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_2 в .м Вінниці без реєстрації проживає ОСОБА_2 Даний факт підтверджується актом від 10.02.2015р., а також заявами поданими до суду від імені ОСОБА_2, де його фактичне місце проживання вказане: АДРЕСА_3. Кошти за користування квартирою, комунальні платежі ОСОБА_2 не сплачує з моменту смерті ОСОБА_3 За період з 14.11.2014року по 01.05.2016рік заборгованість по оплату комунальних послуг складає 6404,63грн. Добровільно виселитися з квартири відповідач не бажає. В квартиру ні позивача, ні представників ЖЕКу, ні представників банку не допускає, перешкоджає позивачу як власнику використовувати квартиру за призначенням. Згідно податкового повідомлення позивач повинна сплатити за отримання спадкового майна 25 000грн. податку. Таких коштів у позивача не має, а тому вона має намір реалізувати належне їй майно і за рахунок отриманих коштів розрахуватися з державою по зобовязанням. Просить Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2, 13.08.1974року народження з квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в ній, просили позов задовольнити, наполягали на заочному розгляді справи.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин.

Враховуючи думку позивача та її представника, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між сторонами виникли правовідносини що виникають із житлових правовідносин, які регулюються Житловим кодексом України.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.04.2016року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 (а.с.11).

Згідно довідки МКП «ЖЕК №12» в квартирі АДРЕСА_4 ніхто не зареєстрований( а.с.9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2016року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_2, 13.08.1974р.н. та ОСОБА_3, 26.01.1976р.н., без реєстрації шлюбу в період з вересня 2009 року по 14.11.2014року (а.с.13-15).

Згідно ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї (Правова позиція ВСУ від 05.11.2014 у справі №6-158цс14).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки позивачє власником зазначеної квартири, а проживання в ній відповідача є порушенням прав позивача, яка позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20гривень.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 316, 317, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, Конституції України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212- 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2, 13.08.1974року народження з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: