ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2660/17
провадження № 2/753/3318/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І., вивчивши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо визнання особистою приватною власністю двокімнатної квартири в буд.АДРЕСА_1, тощо,

В С Т А Н О В И В:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов.

Судом було визначено розмір судового збору у сумі 8000 грн. (ст.4 Закону України "Про судовий збір"), а також встановлено, що заява була подана з недотриманням і інших вимог ст.119 ЦПК України, а саме:не вказано поштового індексу щодо адреси позивача; не вказано автентичного поштового індексу щодо адреси відповідача; не зазначено обгрунтування та доказів щодо оплати вартості спірної квартири саме тими коштами, які були позичені, а також щодо повернення відповідної позики на даний час.

Враховуючи наведене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено: залишити без руху позовну заяву з наданням заявнику строку для виправлення вказаних недоліків - 5 днів. Копія вказаної ухвали була отримана ОСОБА_206 квітня 2017 року та 19 квітня 2017 року (згідно з наявними розписками).

При цьому, недоліки позову не були усунуті у повному обсязі.

Так, 11 квітня 2017 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_2 від 10 квітня 2017 року щодо усунення недоліків з додатковим обгрунтуванням та зазначенням доказів, проте всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, до цього звернення не було долучено його копії для вказаного відповідача(при цьому акт щодо відсутності вказаного додатку для відповідача не складався, оскільки посилання на його наявність відсутнє в переліку додатків до вказаного звернення від 10 квітня 2017 року).

Так, відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому, позивачем не враховано, що не надання вказаних копій здійснено без врахування і принципу змагальності сторін (ст.10 ЦПК України), якому кореспондує необхідність здійснення пропозиції відповідачу подати в зазначений строк (в ухвалі про відкриття провадження) письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються, що передбачено п.5) частиною 5 ст.122 ЦПК України.

Крім того, судом враховано, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Проте на вказані норми закону заявник уваги не звернув.

Крім того, судом враховано, що відповідач не сплатив судовий розмір у вищевказаному встановленому судом розмірі.

При цьому, згідно з ч.2 ст.80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: