АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2142/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Соколишина Л. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б., Бондаренка С. І.
при секретаріЧуйко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

26 травня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту №895/06-034-137 від 13.03.2008 року, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_6 кредит в сумі 14 500 дол. США зі сплатою 13,5% річних з кінцевим строком повернення кредиту до 10.03.2023 року. У забезпечення виконання зобов'язань за основним договором між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2010 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стягнуто солідарно на користь Банку заборгованості за кредитним договором №895/06-034-137 від 13.03.2008 року у сумі 20199,07 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 160 279 грн. 63 коп.

Станом на день звернення з цим позовом заборгованість за кредитом не погашена, тому правовідносини між сторонами не припинені.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за відсотками за останні три роки до дня звернення до суду з позовом, а саме за період з 26 травня 2014 року по 26 травня 2017 року у розмірі 6 257,47 дол. США; та пені за несвоєчасне їх повернення, за останній рік, а саме за період з 26 травня 2014 року по 26 травня 2017 року у розмірі 1 546,69 дол. США.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за відсотками по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №895/06-034-137 від 13 березня 2008 року у розмірі 6257,47 дол. США.

Стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1650 грн. 07 коп. - по 825 грн. 04 коп. з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_6 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права. Вказує, що судом не застосовано строки позовної даності до вимог Банку, про що заявляв відповідач у суді першої інстанції. Просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції справедливо виходив з того, що заборгованість за кредитним договором не погашена, зобов'язання не припинено. Тому суд дійшов висновку про правомірність задоволення вимог Банку про стягнення з відповідачів боргу по відсоткам у межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (тепер - Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк») та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-137, яким позивач надав останньому кредит в сумі 14 500 дол. США зі сплатою 13,5 % річних (а.с. 5-12).

В той же день між Банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки за № 1-895/06-034-137 (а.с. 18-19).

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2010 року у справі №2-649/2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь АКІБ «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії заборгованість за кредитним договором у сумі 20 199,07 дол. СІЛА, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.03.2010 еквівалентно 160 279 грн. 63 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені заочним рішенням щодо наявності підстав для стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором, не доказуються при розгляді цієї справи.

Станом на день розгляду справи вказане рішення суду не виконане, заборгованість за кредитом не погашена, на що вказує апелянт.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено сплату процентів та комісій в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 14 500 дол. США з наступним графіком зменшення максимального ліміту заборгованості з 20 числа кожного місяця по лютий 2023 року (п. 1.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

23 вересня 2015 року Верховний Суд України у справі № 6-1206 цс15 висловив правову позицію згідно якої, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. При цьому Верховний Суд визнав неправильною позицію судів, відповідно до якої нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено.

Рішення Верховного Суду України відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Аналогічна правова позиція висловлена і в постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16.

Таким чином, позовні вимоги Банку щодо стягнення процентів за кредитним договором, заборгованість за яким не погашена, в межах трирічного строку позовної давності з 26 травня 2014 року по 26 травня 2017 року є обґрунтованими та відповідають приведеним вище нормам.

У наданому Банком розрахунку, що наданий Банком (а.с. 159 - 160), за період з 26.05.2014 року по 26.05.2017 року нараховано відсотки на загальну суму 6 257,47 дол. США, що еквівалентно 164 425 грн. 47 коп. (а.с. 163).

Розмір заборгованості в цій частині сумніву у колегії суддів не викликає. Відповідачі його не оспорювали.

Посилання апелянта на те, що позовні вимоги порушують ст. 266 ЦК України, тобто подані зі спливом строку позовної давності, є безпідставними, оскільки зобов'язання за договором є досі непогашеним, порушення є триваючим, а отже є підстави для стягнення відсотків в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, виходячи із аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору про надання відновлювальної кредитної лінії можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє від сплати боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Непереконливим є і посилання в апеляційній скарзі на ч. 4 ст. 559 ЦК України, тобто на відсутність підстав стягнення заборгованості з поручителя.

З цього приводу необхідно враховувати, що заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2010 року у справі вже було стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором. Це рішення не скасоване і до цього часу не виконане. Тому сторони не вправі оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти. Оскільки рішенням суду задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України немає.

Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 06 липня 2016 року ( справа № 6-1199 цс16).

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги та матеріали справи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування або зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :