АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/90/17Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/789/1379/17 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - ОСОБА_1 та її представника - Бориса С.А., ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дитини та позбавлення батьківських прав, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року адвокат Борис Станіслав Андрійович, що діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Підволочиської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відібрання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача ОСОБА_3 та повернення дитини матері ОСОБА_1 за місцем її проживання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_3 Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2016 року, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_1. В зазначених рішеннях у позові ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовлено.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 28 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення було звернуто до виконання в ДВС Зборівського районного управління юстиції, де 05 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження.

В жовтні 2015 року ОСОБА_3, не виконавши рішення суду щодо визначення місця проживання їх сина разом з нею, самовільно викрав його і перевіз проживати в м.Зборів, Тернопільської обл., де син знаходиться по сьогоднішній день.

Що ж стосується позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, то останній належним чином не виконує батьківські обов'язки відносно сина, не сплачує аліменти, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, випиваючи з друзями забув про сина, який грався неподалік і знайомий ОСОБА_6, який проходив повз забрав його до себе , а також під час лікування дитини в лікарні силоміць з-під капельниці, недолікувавши забрав додому, що стверджується відповідними доказами.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дитини та позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Борис С.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відібрати сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача ОСОБА_3 та повернути дитину його матері ОСОБА_1 за місцем її проживання, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає усім вимогам законодавства та не приділив увагу обставинам справи та не врахував докази, долучені до справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Борис С.А. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник органу опіки та піклування Зборівської РДА в апеляційну інстанцію не з'явився, просить справу розглядати у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, їх представників, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що підстав вважати, що сім'я відповідача є неблагополучною відсутні. Тому, відсутні будь-які негативні передумови, що виправдовують примусову зміну звичного місця проживання дитини. Враховуючи рівність прав батьків у вихованні дитини та в першу чергу інтереси дитини.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи, та не суперечить вимогам матеріального та процесуального закону.

Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Схожа норма міститься у ч.6 ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однієї із загальних засад регулювання сімейних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився син ОСОБА_7. Рішенням суду від 07.03.2012 року їх шлюб розірвано, але сторони два роки продовжували проживали спільно в одній квартирі, що не заперечується ними.

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, прописана та проживає у двокімнатній квартирі в АДРЕСА_2 власником якої є її син ОСОБА_9, загальною площею 50,7 кв.м. з усіма комунальними зручностями. Разом із нею зареєстровані: сини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_8., який останній по даній адресі не проживає (а.с.109, 110,111).

ОСОБА_1 працює бухгалтером ТОВ "Млинівці" і з жовтня 2016 року по березень 2017 року отримала заробітну плату в сумі 37268, 34 грн. (а.с. 112).

Згідно довідок, виданих ПАТ "Ощадбанк" та ПАТ "Приватбанк" ОСОБА_3 має відповідно на рахунках 11815,76 грн. та 11968,45 грн. (а.с.126,127).

Рішенням Підволочиського районного суду від 08.05.2015 року з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_9 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.04.2015 року до досягнення повноліття.(а.с.23,24).

Рішенням Підволочиського районого суду від 05.04.2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 19.05.2016 року залишено без змін, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10 разом з матір'ю ОСОБА_1 В позові ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3. разом з батьком - відмовлено.(а.с.17-22).

Постановами Головного Управління Нацполіції в Тернопільській області від 29.10. та 30.10.2016 року відносно ОСОБА_3 за фактами умисного ухилення від сплати аліментів та викрадення малолітнього ОСОБА_3. закрито в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення по ст.164 ч.1 та ст.146 ч.2 КК України.(а.с.150-153).

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвеції про права дитини, ч.7 ст.170 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

За змістом ст.162 СКУ, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить місце її проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Проаналізувавшм матеріали справи, вислухавши пояснення обох сторін, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що дійсно після ухвалення рішення суду від 05.04.2016 року обставини справи змінились суттєво про що свідчать слідуючі факти.

В апеляційній інстанції встановлено, що на момент ухвалення рішення суду від 05.04.2016 року малолітній син сторін з жовтня 2015 року уже проживав разом із батьком ОСОБА_3 в АДРЕСА_3, що підтвердила сама позивачка.

З жовтня 2015 року по даний час малолітній ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_3 року нородження проживає з відповідачем ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 разом з дідом, бабою, які приймають участь у вихованні внука, здійснюють догляд, що визнається позивачкою. Син перебуває повністю на утриманні батька.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, вбачається, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком в окремій кімнаті з усіма необхідними меблями, речами. Будинок має всі зручності для проживання. (а.с.190-191). ОСОБА_3. проживає по даній адресі без реєстрації. (а.с192).

ОСОБА_3. навчається в 1-В класі ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 м. Зборова.(довідка від 01.03.2017 року за №27, а.с.120).

Як вбачається із психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_9 що, батькові вдається прищеплювати загальні правила етикету, приділяє йому належну увагу, приводить і забирає зі школи, бере активну участь у житті класу, а мати постійно цікавиться успіхами сина у школі, станом його здоров'я, спілкується з учителями та дирекцією школи (а.с. 121).

Згідно заключення психолога, зробленого ГО "Центр психологічного розвитку "Кора" від 14.03.2016 року за №4 , зазначено, що дитині властивий бондінг із батьком, який є авторитетом для неї, зміна середовища - не рекомендовано, зважаючи на особливості дитячої психіки. Фіксується напруження за згадки про маму та брата. В міжособистісних стосунках з матір'ю простежується амбівалентність почуттів та думок. Дитина згадує ситуації насильства фізичного зі сторони брата по матері "душив мене раз, бився постійно".(а.с. 131).

Із результату психологічного обстеження, проведеного завідувачем психого-медико-педагогічним консультантом відділу освіти Підволочиської РДА 26.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_3. про маму розмовляти не хоче, різко переключається на інші теми, психологічно прив'язаний до тата.(а.с.132).

З висновку органу опіки та піклування Зборівської РДА від 27.03.2017 року за №01-424/8-17 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10 вбачається, що на даний час син проживає з батьком та, як свідчать відповідні довідки, дитина забезпечена усім необхідним, батько займається вихованням сина, приводить та забирає його зі школи, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу. (а.с. 87).

Відповідно до висновку Акту обстеження умов проживання дитини зроблений Службою у справах дітей Волочиської РДА від 08.06.2016 року дитина не йде на контакт з матір'ю, рекомендовано встановити їй з нею контакт (а.с. 129).

Із відповіді за № п-12/131 від 29.06.2016 р. Підволочиської РДА вбачається, що контакт сина із матір'ю поступовий, але встановлений. Разом з тим, дитина не виявила бажання піти з матір'ю. Перешкод в спілкуванні з сином відповідач не чинив.(а.с.133).

Допитаний в судовому засіданні 03.11.2017 р. малолітній ОСОБА_3. в присутності лікаря-психотерапевта та представника органу опіки та піклування пояснив, що жити з мамою не хоче, не довіряє їй, тримає образу на неї, не бажає зустрічатись. Впевнено виявив бажання проживати тільки з татом.(а.с.218 зв.).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пункті 18 вищевказаної постанови вказано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, однак суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до практики розгляду питань, щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім'я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Рішеннням Європейського Суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі "М.С. проти України" встановлено порушення Україною ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо втручання держави в сімейне життя. Оцінюючи пропорційність втручання, Суд повторив свої загальні принципи щодо того, що при ззаначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та тійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Судом відзначено, що презумкція на користь матері, яка використвуюється судами України в справах щодо дітей не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики Європейськкого Суду, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав Ради Європи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи про те, що після розлучення сторін між ними склались неприязні відносини, останні два роки їх спільний син проживає разом з батьком, якому довіряє, любить і який його виховує, утримує, створив всі сприятливі умови для його навчання, фізичного та духовного розвитку. Їх син навчається в одному класі два роки, де має коло своїх друзів, однокласників, створив середовище в якому йому комфортно і затишно. Також судом дана належна оцінка тим відносинам, які склались між сином і матір'ю, його думку, який категорично заперечив проти проживання з матір'ю, врахувавши в першу чергу інтереси самої дитини, вірно прийшов до висновку, що примусова зміна звичного місця проживання і повернення суперечить його інтересам та може негативно вплинути на емоційний, духовний і фізичний розвиток.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів, враховуючи вказані обставини, найкращі інтереси дитини, вважає, що суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позовних вимог позивачки щодо відібрання їх сина від батька та позбавлення батьківських прав останнього, оскільки рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, зібраним доказам.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 -317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк