Справа № 2/760/1874/17
№ 760/5632/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Гаєвській С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.03.2016 р. звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.10.2013 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107277291 від 11.10.2013 р.

Позивач зазначає, що 03.12.2013 р. він надав згоду на тимчасове проживання (два місяці) в належній йому квартирі громадянину ОСОБА_2, внаслідок чого його було зареєстровано в зазначеній квартирі.

По спливу двох місяців, відповідач ОСОБА_2 звільнив квартиру позивача, втім відмовляється знятись з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позивач не може ініціювати продаж належної йому квартири.

Також зазначає, що з лютого 2014 р. відповідач ОСОБА_2, не проживає в квартирі, що підтверджується актом сусідів від 05.12.2015 р., затвердженим начальником ЖЕД №906.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач втратив право користування житлом.

Заочним рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 29.08.2016 року позов задоволено, визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 07.11.2016 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду, скасовано рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 29.08.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовні заяві, та просив задовольнити. Пояснив, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С. та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107277291 від 11.10.2013 р. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в даній квартирі з 2013 р. З лютого 2014 р. відповідач в зазначеній квартирі не проживає.

Відповідач заперечував проти позову та пояснив, що перебував у шлюбі з донькою позивача. В квартирі зареєстрований з грудня 2013 року, а в квартирі став мешкати з березня 2015 року. В серпні 2015 року в зв»язку з розірванням шлюбу з ОСОБА_5, добровільно виїхав зі спірної квартири. Позивач повинен повернути відповідачу кошти, тому відповідач не знімається з реєстраційного обліку. До квартири після розірвання шлюбу не намагався вселитись, не бажає користуватись квартирою, але бажає залишатися зареєстрованим в квартирі до моменту повернення коштів позивачем.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповіда, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.10.2013 р., який посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Т.С. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107277291 від 11.10.2013 р.

В даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_6 (дочка позивача) та ОСОБА_2 (відповідач), що підтверджується довідкою формою №3, виданою ЖЕД №906 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» № 3888.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Факт непроживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі понад один рік підтверджується актом від 05.12.2015 р., затвердженим начальником ЖЕД №906, а також пояснення відповідача в судовому засіданні.

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року, поважних причин через які відповідач був відсутній в спірній квартирі судом не встановлено, відповідач не є членом сім'ї власника жилого приміщення, судом встановлено наявність достатніх правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Кушнір С.І.