№2/263/89/2017
№263/8744/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі суду:

головуючого судді Ковтуненка В.О.,

при секретарі Турчиній Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим договору поруки, третя особа: ОСОБА_2 України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненими зобовязання за договором поруки №0415/0808/45-038-Р-2 від 19 серпня 2008 року, який укладений між ВАТ «Сведбанк», на теперішній час ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 припиненим.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 19 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0415/0808/45-038. Предметом договору є надання кредиту позичальнику ОСОБА_3 у сумі 40000 доларів США. 19 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки. 18.02.2010 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору. Даним договором збільшено термін кредитування до 19 серпня 2023 року. 18 лютого 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 також укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки, яким поручитель приймає умови, щодо збільшення строку кредитування. 24 квітня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений додатковий договір №2, за даним договором ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором. Як вбачається з позовної заяви банку, яка розглядалася у суді, боржник ОСОБА_3 не виконує своїх зобовязань за кредитним договором з серпня 2014 року не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту повними щомісячними платежами. Отже, право вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів в разі прострочення повернення чергової частини виникло у банку 21 серпня 2014 року, але він не був сплачений, про що свідчить розрахунок заборгованості та платежів по погашенню заборгованістю боржником більше не вносилися. Останній платіж зроблений в липні 2014 року. Строком основного зобовязання є 20 серпня 2014 року, так як саме до останнього часу мав бути внесений черговий платіж за кредитним договором, але він не був внесений, то починаючи з 21 серпня 2014 року у банку виникло право вимоги до поручителя до 21 лютого 2015 року. Але жодних вимог до поручителя з боку банку не надходило. З основною заявою до основного боржника та поручителів банк звернувся лише 27 серпня 2015 року. У звязку із вищенаведеним просить визнати припиненим зобовязання за договором поруки.

Позивач у судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься письмова заява про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0415/0808/45-038. Згідно з яким ОСОБА_3 отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 40000 доларів США. Відповідно до п.1.3. договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,50% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Згідно з п.1.4. договору, кредитні кошти призначені для здійснення позивальником розрахунків по Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно з п.2.1 Забезпеченням виконання зобовязань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку виступає іпотека обєкта нерухомості, що придбається позичальником за договором купівлі-продажу. Згідно з п.3.1.1 починаючи з 10.10.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом у сумі 585 доларів США.

19 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №0415/0808/45-038-Р-2. Відповідно до п.2 договору, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідно до п.10, цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини четвертої ст.559 Цивільного кодексу України встановили, що строком припинення поруки встановленої цим договором, є повне виконання позичальником або поручителем своїх обовязків передбачених основним зобовязанням.

18.02.2010 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору. Відповідно до якого сторони дійшли згоди про те, що: п.1.1 банк має право надати грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 40000доларів США на строк по 19 серпня 2023 року; п.3.1.1. починаючи з 10 квітня 2010 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом у сумі 455,50 доларів США щомісячно.

18 лютого 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 також укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки, яким поручитель прийняв умови, щодо збільшення строку кредитування.

24 квітня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений додатковий договір №2, за даним договором ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором.

27 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» було подано до Жовтневого районного суду міста Маріуполя позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка на даний час не розглянута.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статей 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до положень статей 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка за змістом ст. ст. 214, 360-7 ЦПК України повинна враховуватися усіма судами України.

При цьому суд зауважує, що дата, з якої почалося прострочення платежів або дата внесення остатнього платежу не є датою, з якої починається перебіг шестимісячного строку.

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

З огляду на те, що ПАТ «Дельта Банк» 27 серпня 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1050 ЦК України до указаної дати банк вимог до боржника не заявляв, умовами договору не передбачено, коли у разі несплати місячного або чергового платежу в обовязковому порядку наступає обовязок боржника здійснити погашення кредиту одним платежем, таке право лише наявне у банку, однак воно не кореспондується з обовязком предявити таку вимогу у разі прострочення, слід дійти висновку, що порука у даному випадку не припинилася.

Заперечення представника позивача проти зарахування грошової суми у розмірі 47,90 доларів США, яка вказана в меморіальному ордері від 07.07.2015 року, у рахунок погашення кредитної заборгованості, не впливають на вирішення даного спору.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у звязку із чим задоволенню не підлягають.

На підставі Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим договору поруки №0415/0808/45-038-Р-2 від 19 серпня 2008 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.О. Ковтуненко