Єдиний унікальний номер 239/525/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1362/2017
Єдиний унікальний номер 239/525/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/1362/2017
Головуючий у 1 інстанції Грідяєва М.В. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд не викликав представника позивача для особистих пояснень; безпідставно відхилив надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази та не запропонував подати нові. Відмовляючи у позові, суд не врахував, що відповідач погодилася з умовами кредитним договором, про що свідчить підпис, і здійснювала часткове погашення кредиту.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не зявилися; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. ПриватБанк подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту укладення сторонами у справі 25 березня 2014 року кредитного договору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Зобовязання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у серпні 2016 року предявило до суду позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 березня 2014 року. На підтвердження позовних вимог позивач подав розрахунок заборгованості за цим договором, а також копію паспорта відповідача, посвідчену останньою 25.03.2014 (ас. 2-3, 4-5, 33).

Разом з тим матеріали справи не містять кредитного договору, укладеного 25 березня 2014 року між сторонами у справі.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що додана позивачем до позовної заяви (ас. 6), підтверджує факт укладення між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_1 кредитного договору 01 листопада 2013 року.

Проте позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2013 року не були предметом та підставою даного позову.

За таких обставин суд першої інстанції, розглянувши згідно зі статтею 11 ЦПК України цивільну справу за зверненням юридичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, зробив правильний висновок про недоведеність ПриватБанком позовних вимог, зокрема щодо укладення між сторонами 25 березня 2014 року кредитного договору та визначення на розсуд сторін і погоджених ними умов.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, до якої також не був доданий спірний кредитний договір, не спростовують висновки суду. Посилання в скарзі на укладення кредитного договору 01 листопада 2013 року немає правового значення, оскільки під час розгляду місцевим судом даної справи позивач не змінював і не уточнював позовні вимоги. Крім того, ПриватБанк не позбавлений права предявити позов про стягнення заборгованості за цим договором.

Також не можна визнати обґрунтованими доводи скарги про те, що суду слід було викликати представника позивача для особистих пояснень та висунути позивачеві вимогу щодо надання інших доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки за правилами статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За положеннями статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу на суд покладено обовязок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Отже, не установивши факт укладення між сторонами у справі кредитного договору 25 березня 2014 року, а відповідно відповідальність відповідача за цим договором, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ураховуючи, що наведені в апеляційній скарзі доводи не підтверджують порушення судом норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В.Кішкіна

ОСОБА_2