КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5493/17
Провадження № 2/552/1649/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до першої міської клінічної лікарні м. Полтави, третя особа головний лікар ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про поновлення його на роботі на посаді лікаря ортопеда травматологічного відділення 1 МКЛ м. Полтави . Посилався на те, що 03.08.2017 року йому несподівано принесли наказ про його звільнення з роботи з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 40КЗпП України, у зв»язку з його перебуванням на робочому місці в стані алкогольного сп»яніння. На його заперечення , щодо стану сп»яніння, не звертали уваги. Він був знервований цією подією, стан здоров»я його погіршився та він вимушений був лікуватись, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у 5 000 грн. Також зазначав, що він не працює, а тому позивач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Просив визнати незаконним та скасувати наказ № 325 від 03.08.2017 року про його звільнення з роботи, поновити його на посаді лікаря ортопеда травматологічного відділення 1 МКЛ м. Полтави, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 5 000грн.

У судове засідання позивач та його представник не з»явились, про причини своєї неявки суд не повідомляли та не надавали заяв про неможливість продовження розгляду справи у їхню відсутність. Під час попередніх судових засідань позивач та його представник позовні вимоги підтримували повністю. Позивач пояснював, що 03.08.2017 року він не перебував на роботі у стані алкогольного сп»яніння, що йому не пропонували пройти тест на наявність у нього алкогольного сп»яніння, що його не викликали на засідання профспілкового комітету, а лише вручили наказ про звільнення, з яким він не згоден. Позивач також пояснив, що після отримання наказу про звільнення з роботи, він покинув своє робоче місце, бо погано себе почував .

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у запереченнях на позов.

Заслухавши представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Установлено, що ОСОБА_1 працював на посаді лікаря ортопеда травматологічного

відділення 1 МКЛ м. Полтави та наказом № 325 від 03.08.2017 року був звільнений із займаної посади з підстав, передбачених п.7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для такого звільнення стали доповідна завідувача травматологічного відділення про перебування позивача у стані алкогольного сп»янінна в робочий час на робочому місці ( а.с 20).

Наказом № 324 від 03.08.2017 року з метою перевірки факту перебування позивача в стані алкогольного сп»яніння та можливості виконання ним функціональних обов»язків лікаря створена комісія( а.с. 21).

Комісія встановила, що ОСОБА_1 03 серпня 2017 року в 13.30 перебував на своєму робочому місці, в робочий час, в стані алкогольного сп»яніння, що характеризувалось різким запахом алкоголю від позивача, який характерний для стану алкогольного сп»яніння, загальмованістю мови, спутаної свідомості, некоординованими рухами, про що був складений акт від 03.08.2017 року.

В акті зафіксовано, що позивач відмовився від дачі пояснень з приводу його перебування у стані алкогольного сп»яніння на робочому місці . в робочий час, та від проходження тесту на визначення такого сп»яніння та ступеню алкогольного сп»ягніння також категорично відмовився ( а.с. 22)

Наказом № 324а від 03.08.2017 року Левус був відсторонений від виконання трудових обов»язків у зв»язку з його перебуванням на робочому місці в стані алкогольного сп»яніння. ( а.с 23).

ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення із наказом про відсторонення його від роботи, про що був складений акт ( а.с. 24)

Адміністрація 1 МКЛ м. Полтави 03.08.2017 року за вих. № 2386 звернулась до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи з підстав, передбачених п.7 ч. 1 ст. 40КЗпП України (а.с. 25).

Із протоколу засідання профспілкового комітету від 03.08.2017 року, на якому був присутній позивач надана згода на звільнення позивача з роботи з зазначених у поданні причин ( а. 26)

Наказом № 325 від 03.08.2017 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи.( а.с 27).

Копію наказу про звільнення ОСОБА_1 отримав 03.08.2017 року, що підтверджується наказом про звільнення та пояснення позивача.

Поява на роботі працівника в нетверезому стані дає право власникові або уповноваженому ним органу на звільнення такого працівника, якщо цей стан підтверджено певними доказами, допустимими цивільно-процесуальним законодавством: медичним висновком, актом, складеним представниками власника і громадських організацій, показаннями свідків.

Як зазначено в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне спяніння може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України), яким суд має дати відповідну оцінку.

Актом від 03.08.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 в робочий час, 03.08.2017 року, перебував на робочому місці у стані алкогольного сп»яніння, в акті зазначені признаки сп»яніння позивача, які були наявними та характерними для стану сп»яніння. Акт підписаний усіма учасниками, які його складали.

Окрім того допитані в якості свідків, особи , які приймали участь в спілкуванні з позивачем на час складання акту, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили обставини, що зафіксовані актом, а саме те, що від позивача був чутний різкий запах алкоголю, його мова була загальмована, порушена координація рухів, поведінка неадекватною.

Вказані свідки також підтвердили ту обставину, що комісія пропонувала ОСОБА_1 пройти обстеження з приводу встановлення наявності чи спростування наявного у нього алкогольного сп»яніння, однак позивач відмовився від проходження вказаних досліджень.

Ч. 1 ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного

стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як убачається із акту ОСОБА_1С було запропоновано надати пояснення щодо його появи на роботі у стані алкогольного сп»яніння, однак ОСОБА_1 відмовився від дачі будь-яких пояснень.

Із протоколу засідання профспілкового комітету 1 МКЛ м. Полтави від 03.08.2017 року убачається, що ОСОБА_1С був присутній на засіданні профспілкового комітету, коли розглядалось питання щодо надання згоди на його звільнення.

Отже адміністрацією 1 МКЛ м. Полтави виконані усі передбачені чинним законодавством умови, для застосування до ОСОБА_1 за появу на робочому місці , у робочий час, у стані алкогольного сп»яніння дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи.

Ч.2 статті 10, ч. 2 статті 60 ЦПК України обов»язок доказування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень покладений на сторони.

Відповідач надав суду докази, які підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 03.08.2017 року в робочий час на робочому місці перебував у стані алкогольного сп»яніння, а також докази у підтвердження того, що адміністрацією 1 МКЛ м. Полтави виконані усі передбачені чинним законодавством вимоги щодо звільнення з роботи з підстав, передбачених п.7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач не надав жодних доказів , які б спростували факт його перебування на робочому місця у робочий час, 3 серпня 2017 року, у стані алкогольного сп»яніння.

Позивач не міг пояснив суду де він отримував медичну допомогу після отримання наказу про звільнення та не міг пояснити чому він достовірно знаючи, що його звільнили з роботи за появу на роботі у стані алкогольного сп»ягніння, маючи на руках наказ про звільнення, з метою спростування наказу в частині перебування його на робочому місці в стані алкогольного сп»яніння, не пройшов відповідного обстеження , яке б могло спростувати зазначені в наказі факти.

Так як позивач відмовився від проходження обстеження для встановлення чи спростування стану алкогольного сп»яніння, ні в медичному закладі, де він працював, чи в будь-якому іншому медичного закладі, який уповноважений здійснювати такі обстеження , та навіть не спромігся самостійно пройти таке обстеження , після отримання наказу про звільнення , слід дійти до висновку, що перебування позивача 03.08.2017 року на робочому місці в робочий час в стані алкогольного сп»яніння є доведений та підтвердженим, наданими відповідачем доказами.

Оскільки суд не знайшов будь-яких порушень при чинного законодавства при звільненні позивача з роботи з вищезазначених підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Позивач звільнений від сплати судового збору при звернення до суду із вказаним позовом.

Суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а отже враховуючи вимоги ч. 3 статті 88 ЦПК України судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.. 10, 11, 60, 88, 209. 213, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які не були присутніми при проголошенні рішення протягом цього ж строку з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.М. Васильєва