Справа № 144/1211/16-ц
Провадження № 2/144/136/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Задорожної Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Кошмелюк А.С.,

представника позивача Шмирова Є.І., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теплик справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

встановив:

У вересні 2016 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 40 871 грн. 40 коп., судових витрат у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 січня 2012 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно якого відповідач отримала кредитну картку «Універсальна». 09 серпня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, відповідно якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 13 210 грн. 86 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Вказує на те, що відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, кредит у визначені договором строки не повертає і станом на 02 серпня 2016 року має заборгованість, яка складається з 19 699 грн. 44 коп. тіла кредиту, 6 336 грн. 63 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 12 629 грн. 07 коп. - нараховано пені, 1 000 грн. - нараховано штрафів, 500 грн. - штраф(фіксована частина), 1 922 грн. 45 коп. - штраф(процентна складова), з них 1 216 грн. 19 коп. внесено коштів на погашення заборгованості з 01 червня 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача Шмиров Є.І., який діє на підставі довіреності від 26 грудня 2016 року за №7180-К-О, підтримав заявлені вимоги, посилаючись на підстави, які викладені в позовній заяві та в додаткових письмових поясненнях. Вказав, що спочатку відповідач отримала картку «Універсальна», а в серпні 2013 року їй було перевипущено картку «Gold», оскільки на той час ОСОБА_3 вже являлась клієнтом банку, то іншої заяви на отримання цієї картки не потрібно було подавати. Після отримання картки «Gold» відповідач нею активно користувалась, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Відповідач ОСОБА_3 заперечує проти позову, просить застосувати строк позовної давності, оскільки строк давності споживчого кредиту минув.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04 жовтня 2016 року, заперечує проти позову, вважає, що позивачем не доведено отримання ОСОБА_3 кредитної картки «Gold», оскільки заяви на її отримання відповідач не подавала, а щодо фото з кредитною карткою, на яке посилається позивач, то як працівник Приватбанку, відповідач часто працювала з картками клієнтів і це може бути фото з будь-якою іншою карткою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем ОСОБА_3 13 січня 2012 року, за змістом якої відповідач виявила бажання оформити платіжну картку Кредитка «Універсальна», яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає договір між банком та відповідачем.

Відтак, подавши заяву від 13 січня 2012 року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Відповідач не заперечує факту отримання коштів, їх погашення, а відповідно і виконання умов кредитного договору.

09 серпня 2013 року ОСОБА_3 було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на кредитну картку «Gold», відповідно до тарифів якої, сума кредитного ліміту збільшилась до 13 210 грн. 86 коп.. Вказане підтверджується випискою по картці та знімком екрану робочого столу операційної системи банку «фото клієнта з продуктом/картою». Згідно виписки по карті відповідач ОСОБА_3 неодноразово проводила погашення та заняття коштів саме по кредитній картці «Gold». Вказане спростовує заперечення відповідача в тій частині, що вона із заявою про переоформлення кредитної картки не зверталась та не була обізнана з умовами кредитування за кредитною карткою «Gold».

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У частинах 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно ч. 1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки, відповідачем не оспорювався факт укладення з позивачем кредитного договору 13 січня 2012 року, отримання грошових коштів, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, відсутні правові підстави для висновку про не укладення договору між сторонами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним

- 2 -

договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього кодексу, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 зазначеної вище глави ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

За нормами цивільного процесуального права, підставу позову складають не норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін (правова підстава позову), а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто юридичних фактів матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини (їх виникнення, зміну, припинення), та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

З аналізу ч. 1 ст. 179 ЦПК України вбачається, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч. 2 ст. 179 ЦПК України).

У даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобов'язань кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо повернення коштів в обумовлені сторонами терміни.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у вересні 2016 року звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка станом на 02 серпня 2016 року складається з наступного: 19 699 грн. 44 коп. - тіло кредиту, 6 336 грн. 63 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 12 629 грн. 07 коп. - нараховано пені, 1 000 грн. - нараховано штрафів, 500 грн. - штраф(фіксована частина), 1 922 грн. 45 коп. - штраф(процентна складова), з них 1 216 грн. 19 коп. внесено коштів на погашення заборгованості з 01 червня 2015 року.

Оскільки, відповідачем ОСОБА_3 не заперечується факт укладення договору з позивачем та факт отримання коштів, то суд вважає, що розмір тіла кредиту(19 699 грн. 44 коп.) та сума нарахованих процентів за користування кредитом(6 336 грн. 63 коп.) підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення 12 629 грн. 07 коп. пені, суд виходить з того, що умовами тарифу(а.с.15-16) не було передбачено розміру та порядку нарахування пені за порушення боржником зобов'язання. При цьому в п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, та перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а в п.2.1.1.12.6.1 Умов вказано, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн. позивачльник сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів(а.с.42). Оскільки тарифами в данному конкретному випадку не було встановлено розміру та порядку нарахування пені, тому суд вважає недоведеними такі вимоги.

Також, суд вважає недоведеною вимогу позивача про стягнення 1 000 грн. штрафів, оскільки відповідного розрахунку позивачем не надано, а Умовами та тарифами такий штраф не передбачений.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідач допустила заборгованість по погашенню кредиту більше, ніж на 30 днів, остання зобов'язана сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, а саме 500 грн. +(19 699,44 грн. + 6 336,63 грн.) х 5%, що буде дорівнювати 550 грн. + 1 301 грн. 80 коп.. При цьому суму штрафу необхідно зменшити на 1 216 грн. 19 коп., які було внесено відповідачем на погашення заборгованості, тому до стягнення підлягає штраф в розмірі 500 грн. + 1 301 грн. 80 коп. - 1 216 грн. 19 коп. = 585 грн. 61 коп..

Отже, належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості відповідача ОСОБА_3 за пенею та штрафом в розмірі 1 000 грн. позивачем не надано.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним догвором з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути заборгованість, яка складається з 19 699 грн. 44 коп. тіла кредиту, 6 336

- 3 -

грн. 63 коп. процентів за користування кредитом та 585 грн. 61 коп. штрафу, а всього 26 621 грн. 68 коп.(19 699 грн. 44 коп. + 6 336 грн. 63 коп. + 585 грн. 61 коп.).

Щодо заяви відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності, то суд вважає, що відповідачем не доведено пропущення строку позовної давності позивачем, оскільки у цій заяві навіть не зазначено від якої дати, на думку відповідача, необхідно відраховувати строк позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості.

Щодо судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1 378 грн., які були понесені позивачем та документально підтверджені, то вони відповідно до вимог ст.88 ЦПК України присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем було заявлено до стягнення 40 871 грн. 40 коп., а до задоволення підлягає сума боргу в розмірі 26 621 грн. 68 коп., що становить 65,14% (26 621,68 х 100% : 40 871,40) від заявлених вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 897 грн. 63 коп.(1 378 грн. х 65,14%), які слід стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 614, 629,1054 ЦК України, ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути заборгованість за договором № б/н від 13 січня 2012 року станом на 02 серпня 2016 року в розмірі 26 621 грн. 68 коп.(двадцять шість тисяч шістсот двадцять одна гривня, 68 коп.), яка складається 19 699 грн. 44 коп.(дев'ятнадцять тисяч шістсот дев'яносто дев'ять гривень, 44 коп.) тіла кредиту, 6 336 грн. 63 коп. (шість тисяч триста тридцять шість гривень, 63 коп.) нарахованих відсотків за користування кредитом та 585 грн. 61 коп. (п'ятсот вісімдесят п'ять гривень, 61 коп.) штрафів, з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешканки АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (рах.№3111, МФО 305299, ).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 897 грн. 63 коп.(вісімсот дев'яносто сім гривень, 63 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31 березня 2017 року.

СУДДЯ