Справа №484/192/17 03.04.2017 03.04.2017 03.04.2017
Справа №484/192/17-ц Головуючий першої інстанції Максютенко О.А.
Провадження №22-ц/784/797/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

УСТАНОВИЛА:

23 січня 2017 року ОСОБА_3 пред'явила вищевказаний позов до ОСОБА_2, який обґрунтовувала наступним.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міста Первомайська Миколаївської області від 06 листопада 1998 року, позивач з відповідачем є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка вже досягла повноліття, але продовжує навчання на третьому курсі інженерно-економічного факультету Первомайського політехнічного інституту Національного університету кораблебудування імені Адмірала Макарова, на контрактній основі денної форми навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Позивач не має можливості самостійно забезпечити навчання дочки у навчальному закладі, а відповідач добровільно надавати кошти на навчання дочки відмовляється, хоча є працездатною особою й має можливість надавати таку допомогу.

Посилаючись на викладені обставин, позивач просила позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 січня 2017 року та до закінчення дочкою навчання.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Любашівка Одеської області, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки міста Первомайськ Миколаївської області, аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з її навчанням в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісяця, починаючи з 23 січня 2017 року і до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2018 року, але не більше ніж до досягнення 23 -х років. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на відповідність висновків суду дійсним обставинам справи та діючому законодавству що регулює спірні правовідносини, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач є працездатною особою і має можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці ОСОБА_4, яка продовжує навчання на третьому курсі інженерно-економічного факультету Первомайського політехнічного інституту Національного університету кораблебудування імені Адмірала Макарова, то з відповідача підлягають стягненню аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) і до закінчення нею навчання.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повному обсязі .

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199,200,201 СК України).

Так, ст.199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Зазначений обов'язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання має той з батьків з яким фактично проживає син, дочка, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.ст.199,200 СК України обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів, як певний вік (від 18 до 23 років), продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі і наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

До відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 СК України.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, тобто, розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначається з урахуванням матеріального становища сторін, стану здоров'я платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім'ї та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка досягла повноліття та навчається на третьому курсі інженерно-економічного факультету Первомайського політехнічного інституту Національного університету кораблебудування імені Адмірала Макарова, на контрактній основі денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2016 року до 30 червня 2018 року. Оплата за семестр навчання становить 3 700 грн. Загальна сума контракту складає 14 800 грн. (а.с.3,5,18).

Згідно трудової книжки, заведеної на ім'я ОСОБА_4, остання з 03 січня 2017 року не працює (а.с.15).

Відповідно до довідки Казенного підприємства «КІРОВГЕОЛОГІЯ» від 14 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 працює в Пошуково-зйомочній експедиції №46 КП «Кіровгеологія» сторожем II класу по строковому трудовому договору з 11 серпня 2016 року по 31 березня 2017 року (а.с.16).

З системно-логічного аналізу викладених вище обставин слідує, що ОСОБА_4 має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення нею 23 років, та такий обов'язок по утриманню поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Встановивши, що ОСОБА_4, яка проживає разом з матір'ю, потребує матеріальної допомоги, а батько працює (на час ухвалення судового рішення протилежного не встановлено) і може її надавати, а також виходячи з положень ст.ст.199,200 СК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої дочки у зв'язку з продовженням нею навчання.

Разом з тим, районний суд, при визначенні розміру аліментів, ті обставини, на які посилався відповідач, в достатній мірі не врахував та порушив баланс інтересів сторін з огляду на утримання позивачем дочки, а тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.

Враховуючи матеріальні можливості батька та його законний обов'язок щодо утримання іншої малолітньої дитини, колегія суддів вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на період навчання їх дочки в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він взагалі не може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, оскільки, на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідач є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров'я (протилежного сторонами не доведено). До того ж, вищевказані обставини не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку утримувати повнолітню дитини, а відповідно до положень ст.182 СК України, є підставою для визначення щомісячного платежу аліментів в меншому розмірі.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, оскільки на його утримання знаходиться також дружина та її син від іншого шлюбу, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження таких обставин на які він посилається.

До того ж, відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради про отримання допомоги, дружині відповідача ОСОБА_6 з 01 липня 2013 року по 31 липня 2017 року призначено допомогу при народжені дитини - сина ОСОБА_7, 2013 року народження (а.с.20). Спільне ж проживання відповідача з сином дружини, на що вказував відповідач в суді першої інстанції та посилався в апеляційній скарзі, само по собі не впливає на вирішення даного спору.

Інших доказів, які б підтверджували неможливість утримання ОСОБА_2 повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, відповідачем не надано.

З огляду на вищенаведені обставини та в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України судове рішення підлягає зміні в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Любашівка Одеської області, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки міста Первомайськ Миколаївської області, аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з продовженням нею навчання в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 23 січня 2017 року та до 30 червня 2018 року, при умові продовження нею навчання.

Судове рішення в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко