Справа № 212/434/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Деменко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє за довіреністю ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював (ост.ред. від 13 вересня 2017 року), до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 квітня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, перебуваючи в якому вони набули майно: автомобіль Mersedes-Benz Vito 111 CDI, VIN WDF 1220, державний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску; автомобіль Mersedes-Benz Vito 111 CDI, VIN WDF 5878, державний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску; трикімнатну квартиру загальною площею 62,6 кв.м за адресою: м. Кривий Ріг мкрн. Індустріальний, 67/21; двокімнатну квартиру загальною площею 59,0 кв.м за адресою: м. Кривий Ріг вул. Орджонікідзе, 15/16; гараж № 24 в блоці № 15 в гаражно-будівельному кооперативі «Сонячний» філія ГК «Север» на мікрорайоні 7-й Зарічний в Покровському районі м. Кривого Рогу. Шлюбні відносини сторони припинили фактично з 06 грудня 2014 року, а 11 червня 2015 року шлюб було розірвано за рішенням суду. Просив на підставі ст. 60, 70 СК України поділити вказане майно, виділивши позивачу його 1/2 частину.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі та участі його представника ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судові засідання, призначені на 10 жовтня 2017 року, 08 листопада 2017 року, 05 грудня 2017 року, не зявився, надав заяви про відкладення розгляду справи в звязку з його зайнятістю в інших судових процесах.

При цьому суд звертає увагу, що заяви про відкладення розгляду справи були надані суду від імені відповідача ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_4 та за його підписом, який діє на підставі Договору про надання правової допомоги, до якого на підтвердження права надання адвокатських послуг надано суду копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 420, виданого 24.03.2006 Тернопільська обласна КДКА. Однак, згідно до профайла адвоката ОСОБА_4, розміщеного на сайті Національної Асоціації Адвокатів України за електронною адресою: http://unba.org.ua. станом на 05.12.2017, право цього адвоката на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.3 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 01.11.2017 по 01.02.2018 на підставі рішення дисциплінарної палати КДКА Дніпропетровської області №120/ДПР-17 від 01.11.2017 року. Таким чином, повноваження як представника відповідача по цій справі у ОСОБА_4 відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення або розгляд справи х її відсутності суду не надала.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2004 року, який було розірвано на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2015 року, яке набрало чинності 23 червня 2015 року (а.с. 5).

09 березня 2013 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на автомобіль Mersedes-Benz Vito 111 CDI, VIN WDF 1220, державний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску (а.с. 37).

27 січня 2015 року вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника ОСОБА_5 за довідкою-рахунком зі зміною номерного знаку на АЕ 8350 ЕТ (а.с. 37 зворотній бік).

23 квітня 2013 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на автомобіль Mersedes-Benz Vito 111 CDI, VIN WDF 5878, державний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску (а.с. 36).

18 березня 2015 року вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника ОСОБА_6 за довідкою-рахунком зі зміною номерного знаку на АЕ 1600 СО (а.с. 36 зворотній бік).

17 травня 2016 року на імя ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1 за довіреністю, Головою кооперативу «Сонячний» було надано відповідь, що гараж № 24 в блоці № 15 придбаний ОСОБА_3 у ОСОБА_7 09.10.2013 згідно їх особистих заяв, і на теперішній час ОСОБА_3 є володільцем гаражу (а.с. 45).

Відповідно до повідомлення КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 10.11.2016 за № 2497, інформація щодо нерухомого майна гараж № 24 в блоці № 15 в філії гаражного кооперативу «Север» - ГБК «Сонячний», який зареєстрований на ОСОБА_3, відсутня (а.с. 61).

Судом встановлено, що 13 січня 2011 року ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1, вартістю за договором 150 000 грн., і пунктом 4.5 цього Договору передбачено, що купівля квартири відбулася за згодою чоловіка ОСОБА_1 (а.с. 105-106).

Також судом встановлено, що 23 квітня 2008 року ОСОБА_1 купив квартиру у житлово-будівельному кооперативі «Веселка-3» за адресою: м. Кривий Ріг мікрорайон ІндустріальнийАДРЕСА_2 (а.с. 112).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_3 являється власником квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1 являється власником квартири № 23 в будинку № 67 мікрорайон Індустріальний в м. Кривому Розі (а.с. 89-93).

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми закону суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розподілу майна подружжя, а саме трикімнатної квартири за адресою: м. Кривий Ріг мкрн. Індустріальний, 67/21 та двокімнатної квартири за адресою: м. Кривий Ріг вул. Орджонікідзе, 15/16, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини вказаних обєктів нерухомого майна.

Що стосується позовних вимог про розподіл транспортних засобів, суд виходить з наступного.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Згідно ч.2 до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу вищенаведених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

А тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна без письмової згоди одного з подружжя, суд має виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 22.02.2017 в справі №6-17ц17, від 08.04.2015 у справі №6-7цс15, і відповідно до ст.360-7 ЦПК України враховуються судом при вирішенні цієї справи.

Згідно з частиною третьою статті 10 ЦПК України на кожну сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач в своїй позовній заяві не обґрунтував позовні вимоги щодо визнання за ним 1/2 частини на автотранспортні засоби, які за період шлюбу були відчужені і не перебувають у власності відповідачки, не зазначив про наявність або відсутність його згоди на продаж автомобілів, а тому суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову.

Крім того, враховуючи правову позицію Верховного суду України у справі №6-7цс15, суд вважає, що позивач може захистити своє право шляхом стягнення з відповідачки відповідної компенсації вартості майна автотранспортних засобів, що були відчужені нею без згоди чоловіка, в разі відсутності його згоди на продаж автомобілів, а отже спосіб захисту шляхом визнання права власності за позивачем на 1/2 частину автомобілів, суд вважає невірно обраним позивачем.

Стосовно позовних вимог про поділ майна подружжя а саме гаражу, суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст. 2, 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 зі змінами та доповненнями, кооператив юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 5 зазначеного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (на час виникнення правовідносин), у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

З огляду на те, що право власності на спірний гараж належним чином не оформлене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину гаражу № 24 в блоці № 15 в гаражно-будівельному кооперативі «Сонячний» філія ГК «Север» на мікрорайоні 7-й Зарічний в Покровському районі м. Кривого Рогу, оскільки позивачем не було надано суду належних й допустимих доказів набуття у передбаченому законом порядку ОСОБА_3 у власність гаражу у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Суд критично оцінює наявну в матеріалах справи лист від 17.05.2016 б/н, видану головою кооперативу «Сонячний» ОСОБА_8, згідно із яким ОСОБА_3 з 09.10.2013 є володільцем гаражу № 24 в блоці № 15, оскільки зазначений лист не може вважатись належним та допустимим доказом набуття відповідачем у власність спірного гаражу на час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на пять позовних вимог, наявність в справі квитанції про оплату судового збору в сумі 551,20 грн., тобто за одну позовну вимогу, а також з огляду на часткове задоволення позову, суд стягує з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. за дві позовні вимоги, які задоволені рішенням суду, а з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1102,40 грн. за дві позовні вимоги, в задоволенні яких відмовлено.

Керуючись ст.ст. 60, 65, 69, 70 СК України, ст.ст. 3, 16, 203, 328, 330, 368, 369 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє за довіреністю ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири № 21 в будинку № 67 мікрорайон Індустріальний в м. Кривому Розі, розділивши таким чином спільне сумісне майно подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири № 16 в будинку № 15 по вулиці орджонікідзе в м. Кривому Розі, розділивши таким чином спільне сумісне майно подружжя.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 08 грудня 2017 року.

Суддя: О. В. Колочко