АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1469/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: сімейні правовідносини
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2017 року, -

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька за адресою:. АДРЕСА_1, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4.

04 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив вжити заходи забезпечення позову заявленого ним позову - накласти заборону на виїзд малолітнього сина ОСОБА_4 за межі України в Португалію у супроводі матері для проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу батька, а також накласти заборону на виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон без згоди батька, заборонити будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти будь-які дії щодо вивезення малолітнього ОСОБА_4 за межі м. Харкова без згоди батька та залишати дитину з будь-якими особами.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що відповідач змінили місце проживання дитини, яка проживає зі сторонніми особами, мати не забезпечує належного догляду за дитиною, намагається незаконно вивезти сина за межі України, а тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення його позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог закону виїзд дитини з одним із батьків без згоди іншого, є неможливим, а невжиття інших заходів забезпечення позову, про які просить заявник, не може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 152 ЦПК, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 червня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4.

Відповідно до п.п.1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 27 січня 1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Отже, положення зазначених правил унеможливлюють виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без згоди іншого з батьків, викладеної у нотаріально посвідченій заяві.

Невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо вивезення малолітнього ОСОБА_4 за межі м. Харкова без згоди батька та залишати дитину з будь-якими особами не може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді