Справа № 236/666/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Саржевської І. В.,

за участю секретаря Білоус Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельних ділянкок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2017 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельних ділянкок в порядку спадкування.

В судове засідання позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справі, не з*явився, просить позов задовольнити, розглядати справу без його участі (а.с. 35).

Відповідач ОСОБА_2 судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але для участі в судовому засіданні не прибув, заперечень проти задоволення позову висловлено не було, до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутності відповідача (а.с. 34).

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено, що 05.06.2016 року померла ОСОБА_3 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0109, площею 6,0500 га, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Шандриголівська сільська рада) Лиманського району Донецької області; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0487, площею 0,7700 га, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Шандриголівська сільська рада) Лиманського району Донецької області.

Зазначені земельні ділянки належали ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДН № 188083, виданого Краснолиманською міською радою 07.11.2005 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 68 (а.с. 17).

За життя, від імені ОСОБА_3, секретарем виконкому Шандриголівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області 14.05.2013 року за реєстром № 21 було посвідчено заповіт. Даним заповітом ОСОБА_3 зробила розпорядження про те, що земельну ділянку вона заповідає ОСОБА_4 (матері позивача) (а.с. 10).

Так, ОСОБА_4 спадщину прийняла, у відповідності зі ст. 1268 ЦК України, бо постійно проживала зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою Лиманської міської ради від 17.02.2017 року № 458 (а.с.11), однак за життя її не оформила.

09.11.2016 року ОСОБА_4 померла (а.с. 12).

Після її смерті залишилося двоє спадкоємців, сини померлої, сторони у даній справі: ОСОБА_1 (а.с. 13) та ОСОБА_2, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку в рівних долях кожний (ст. 1269, 1270 ЦК України).

Інших спадкоємців, які реалізували своє право на спадщину, не існує, що підтверджується довідкою щодо надання відомостей про коло спадкоємців державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 16.03.2017 року № 254/02-14 (а.с. 36).

При зверненні ОСОБА_1 до державного нотаріуса Лиманської держнотконтори йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті ОСОБА_4, яка померла 09 листопада 2016 року, на вищезазначені земельні ділянкі, які розташовані на території Лиманської міської ради (колишня Шандриголівська сільська рада) Лиманського району Донецької області, в зв*язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 25).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.03.2017 року було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_4, тобто, що остання дійсно приходилася рідною матір*ю ОСОБА_1 (а.с. 14-15).

Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

При вирішенні спору суд враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України та ст. 386, 392 ЦК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю та інше майно, у тому числі і шляхом визнання права власності на нього.

Статтею 1225 ч.1 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Незважаючи на те, що статтею 1297 ЦК України передбачений обов*язок спадкоємця, який прийняв спадщину, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це майно, але жодною нормою права не обмежений строк, на протязі якого спадкоємець повинен це зробити, бо ст. 1298 ЦК України лише передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Крім того статтею 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Тобто в діючому законодавстві існують прогалини і протиріччя щодо порядку та строків оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав, котрі на погляд суду не можуть бути підставою припинення права власності спадкодавця на таке майно на підставі ч.4 ст.25 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті.

Таким чином, враховуючи вищенаведені факти та обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 25, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1266, 1268 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельних ділянкок в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, яка померла 09.11.2016 року, та складається з:

- 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0109, площею 6,0500 га, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Шандриголівська сільська рада) Лиманського району Донецької області;

- 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0487, площею 0,7700 га, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Шандриголівська сільська рада) Лиманського району Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: