АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/800/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39,48 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя ,-

в с т а н о в и л а :

26 серпня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, посилаючись на те, що 14 квітня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_8, однак під час спільного проживання офіційно вони не зареєстрували шлюб, але фактично проживали в шлюбі з 2006 року по день смерті чоловіка ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_5 зазначає в позові, що 11 вересня 2009 року у них народився син ОСОБА_9. Протягом вищезазначеного часу ОСОБА_5 разом проживали однією сімєю з ОСОБА_8 за однією адресою, вели домашнє господарство, мали спільний побут та бюджет. Крім того, за час спільного проживання було придбано у власність офісні приміщення, які використовуються під розміщення медичного центру, за адресою: м. Черкаси, вул. Кірова, 94 та в березні 2016 року внесено 400000 грн. на рахунок ПП «Надія», де платником коштів був її чоловік.

Позивач вказує, що оскільки спір між нею та спадкоємцями не врегульовано, вона змушена звернутись до суду з позовом, тому просила встановити факт проживання ОСОБА_8 та її, ОСОБА_5, однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2006 року по 14 квітня 2016 року; визнати за ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на офісні приміщення за адресою: м. Черкаси, вул. Кірова, загальною площею 159,2кв.м.; визнати за ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на грошові кошти в сумі 400000 грн., які були внесені в якості пайового внеску до ПП «Надія».

26 жовтня 2016 року в судовому засіданні залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування Черкаської міської ради.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт вказує, що з початку 2015 року по причині, що її мама тяжко хворіла, вона змушена була переїхати та доглядати маму в м. Сміла, працевлаштувалась вчителем англійської мови Смілянської загальноосвітньої школи № 1. В цей період часу ОСОБА_8 приїжджав до неї постійно, допомагав із доглядом за мамою. Крім того, в кредитному договорі ОСОБА_8 зазначив, що вона є його дружиною. Просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, стягнути солідарно із відповідачів на її користь всі понесені судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Вирішуючи спір, та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, посилаючись, що позивач не навела достатніх доказів того, що в період з 2006 року по 2016 рік вона проживала однією сімєю, перебувала у фактичних шлюбних відносинах, підтримуючі подружні відносини з веденням спільного господарства з ОСОБА_8, померлим 14 квітня 2016 року.

Суд дійшов висновку, що позивач не довела, що в цей період мала спільний бюджет, вела спільне господарство з ОСОБА_8 Навпаки, наявні матеріали справи вказують на те, що кожний з них жив своїм життям, однак при цьому підтримували дружні, близькі стосунки. Оскільки під час розгляду справи були визнані необґрунтованими доводи позивача про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому майно, яке просила визнати позивач як обєкт спільної сумісної власності, а саме: на офісні приміщення по вул. Кірова в м. Черкаси та грошові кошти в сумі 400000 гривень, які внесені в якості пайового внеску до приватного підприємства «Надія», не підлягають задоволенню, так як не можуть бути визнані спільним майном подружжя.

Колегія суддів не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом не залучено до розгляду справи всіх спадкоємців померлого, не встановленого весь обсяг спадкового майна та не перевірено належним чином, хто отримав спадкове майно після смерті спадкодавця.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_10 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_10 п. 5 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку встановлення.

Для встановлення факту спільного проживання однією сімєю , судом беруться до уваги показання свідків про спільне проживання сторін як подружжя, ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації, фактичного проживання за період часу, який зазначають як час спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, фотографії певних подій, документально підтвердженні придбання майна на користь сімї, витрачання коштів на спільні поїздки, відпочинок, відкриття рахунків в банківських установах згідно документально підтверджених доказів, інші письмові докази.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

ОСОБА_10 із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України.

Встановлюючи факт проживання сторін однією сім'єю, судом першої інстанції дано оцінку показам свідків про проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 однією сімєю, ведення спільного господарства, побуту та спільного бюджету.

ОСОБА_10 розяснення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2016 року помер ОСОБА_8, що підтверджується даними свідоцтва про смерть ОСОБА_11 І-СР № 283296, виданного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1028 (а. с. 7).

ОСОБА_10 даних свідоцтва про народження Серії 1-СР № 097868, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського МУЮ, актовий запис № 1179 у ОСОБА_5 та ОСОБА_8 11 вересня 2009 року народився син ОСОБА_9 (а. с. 6).

Звертаючись з даним позовом, в суді першої інстанції позивач ОСОБА_5 обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона проживала разом з померлим ОСОБА_8 з 2006 року, про що свідчить акт опитування сусідів та довідка ДП «РЕУ» ПАТ «Житлобуд» № 38 від 11 травня 2016 року, наданими фотокартками, на яких позивач разом з ОСОБА_8Д . До матеріалів справи також надано позивачем договір відновлювальної кредитної лінії «895050377INSURANCE1 ПАТ «Укрсоцбанк» від 13 червня 2013 року, в якому вказано, що позивач ОСОБА_5 проживає з ОСОБА_8 однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_10 довідки, виданої дочірнім підприємством «РЕУ» ПАТ «Житлобуд» № 38 від 11 травня 2016 року на момент смерті 14 квітня 2016 року ОСОБА_8 в квартирі № 25 за адресою вул. Пушкіна, 67, м. Черкаси були зареєстровані: ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 (а .с. 8).

На підтвердження факту проживання однією сімєю з ОСОБА_8 ОСОБА_5 надала акт, підписаний сусідами (а. с. 9).

ОСОБА_10 копії договору № 2/30-О на пайову участь в будівництві офісу в жилому будинку по вул. Кірова, 94 м. Черкаси від 10 березня 2006 року, стороною якого був ОСОБА_8, зазначено, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 63-65).

ОСОБА_10 даних довідки від 24 жовтня 2016 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Комунальник-7», ОСОБА_8 дійсно постійно проживав і був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 24 січня 1986 року по 25 січня 2008 року (а. с. 66).

Відповідно даних довідки № 543/02.09 від 25 жовтня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Іванівської сільської ради, ОСОБА_8 проживав на території Іванівської сільської ради з 01 травня 2013 року до 14 червня 2016 року в домогосподарстві за адресою с. Іванівка Чигиринського району Черкаської області вул. Чигиринська, 30 (а. с. 67).

Заявою від 30 грудня 2013 року ОСОБА_8 підтвердив відсутність проживання однією сімєю з будь-якою жінкою без реєстрації шлюбу (а. с. 55).

В матеріалах справи міститься довідка ПП «Надія» про те, що у період з 01 січня 2015 року по 14 червня 2016 року жодних договорів чи угод між ПП «Надія» та ОСОБА_8 не укладались і кошти на рахунок ПП «Надія» від ОСОБА_8 не надходили (а. с. 69).

ОСОБА_10 договору № 228/Ч від 01 січня 2016 року централізованого спостереження технічних засобів сигналізації, встановлених на квартирі або іншому приміщенні громадян з реагування ГЗПЦО укладеного між Управлінням поліції охорони в Черкаській області та ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1, останній дозволив здавати під охорону та знімати з охорони довіреним особам: ОСОБА_12, брату та ОСОБА_12 - ОСОБА_13 дружині брата (згідно свідоцтва про шлюб серії 1-СР № 132803 від 01 вересня 2016 року, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області) (а. с. 99-102, 116).

ОСОБА_10 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 грудня 2013 року за № 15741522 право власності на офісні приміщення по вул. Кірова, 94 в м. Черкаси ОСОБА_8 набув на підставі наказу Управління власністю міста Черкаської міської ради за № 146-08 від 18 квітня 2011 року, на підставі якого йому було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ № 308004 від 04 травня 2011 року (а. с. 70-71).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з наданої копії трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що 21 січня 2015 року вона призначена на посаду вчителя англійської мови Смілянської загальноосвітньої школи згідно наказу № 17к від 19 січня 2015 року, що в свою чергу підтверджує факт проживання позивача саме в м. Сміла (а. с. 120-122). Сам факт реєстрації позивача в квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується копією поквартирної картки, не доводить встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_5 з ОСОБА_8Д, як чоловіка та дружини.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 7 грудня 2016 року у справі № 6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_10 ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції не залучено до розгляду справи всіх спадкоємців, не перевірено хто із спадкоємців отримав спадкове майно, не зясовано повно обставини справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню щодо скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, оскільки спростовані висновками суду першої інстанції, належним чином оціненими судом доказами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обовязковою підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя з вищевикладених підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313,314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 з задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :