Справа № 214/4213/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 березня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю представника позивач ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить: усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 29 червня 2013 року.

В обґрунтування поданої заяви зазначив наступне. 29 червня 2013 року померла його тітка - ОСОБА_4. За життя померлою був складений на моє ім'я заповіт, яким вона заповідала йому належну їй квартиру АДРЕСА_1. Після її смерті є єдиним спадкоємцем за заповітом. Однак, у померлої був чоловік - відповідач, з яким вона припинила будь-які шлюбні відносини ще років за 13 до своєї смерті. Відповідач фактично залишився зареєстрованим за адресою нерухомого майно померлої. Інших спадкоємців немає. Спадкодавець за життя була власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1. Спадкодавець та відповідач приблизно з 2000 року припинили шлюбні відносини, не проживали спільно, не були пов'язані спільним побутом, були відсутні взаємні права та обов'язки. Не дивлячись на те, що відповідач з моменту припинення шлюбних відносин постійно проживав однією сім'єю з іншою жінкою, так і залишились з тіткою у зареєстрованому шлюбі, хоча жодна сторона подружжя не мала жодного відношення до іншої. Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, установлених статтею 1259 Кодексу. Відповідно до ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. ОСОБА_4 померла у похилому віці (73 роки) та фактично до моменту настання смерті перебувала у безпорадному стані, потребувала стороннього догляду, якого відповідач через викладені обставини не забезпечував. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Він, позивач, звернувся до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як є ще спадкоємець за законом з обов'язковою часткою. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до п. 7 ППВСУ від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. Таким чином, вважає, що без усунення від права на спадкування відповідача, який на протязі тривалого часу не мав жодного відношення до спадкодавця, будуть порушені його права, як спадкоємця.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та в своїх поясненнях підтвердив зміст позову.

Позивач у судовому засіданні, будучи допитаний як свідок, позов підтримав та пояснив, що ОСОБА_4 приходиться йому тіткою. Відповідач не проживав з ОСОБА_4 приблизно 20 років, не допомагав останній, не доглядав її. Починаючи з 1996 року ОСОБА_4 проживала у селі, він, позивач, щотижня їздив до неї, відповідача в селі не бачив. Стан здоровя ОСОБА_4 погіршився за 6 місяців до її смерті. З квітня 2013 року ОСОБА_4 стала погано почуватися. Однак остання самостійно вживала їжу, ходила в туалет, доглядала за собою. На похоронах ОСОБА_4 відповідач не був присутнім. В лікарні ОСОБА_4 проходила лікування з приводу раку приблизно тиждень, її виписали, так як пізно було надавати медичну допомогу. Після лікарні ОСОБА_4 проживала в квартирі по пров. Бульварному, куди він, позивач, приходив. Він, позивач, не повідомляв відповідача про те, що ОСОБА_4 перебуває в лікарні, що остання потребує допомоги. Вважає, що відповідач не знав про те, що ОСОБА_4 потребує допомоги.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 це його дружина, з якою разом не проживали приблизно 10 років. Після смерті останньої дізнався, що вона почала хворіти приблизно за три місяці до смерті. Він, відповідач, проживає один, померла проживала з мамою, яка померла 4-5 років тому. ОСОБА_4 не бажала розривати з ним, відповідачем, шлюб. Взагалі не знав, що ОСОБА_4 проживала по пров. Бульварному. Йому, відповідачу, ніхто на казав, що у ОСОБА_4 поганий стан здоровя.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_3В доводиться їй рідним братом. Відповідача ОСОБА_2 знає тривалий час, стосунки нормальні. Останній проживав в квартирі по пров. Бульварному, потім став жити в іншому місці. ОСОБА_4 приблизно з 1996 року стала проживати в с. Зелена Балка, разом зі своєю мамою, яку доглядала і яка померла в 2005 році. В подальшому ОСОБА_4 проживала сама, самостійно справлялася з господарством, готувала їжу. Певну допомогу вона, свідок, ОСОБА_4 надавала, щотижня приїжджала до села. Відповідач в с. Зелена Балка не проживав. З квітня 2013 року ОСОБА_4 стала почуватися погано, думала що в неї геморой. Після того, як ОСОБА_4 була виписана з лікарні, остання стала жити в квартирі пров. Бульварному. ОСОБА_4 допомагала вона, свідок, та сестра останньої, яка приїхала з Росії, ОСОБА_4 в цей час пересувалася та приймала їжу самостійно. На похоронах ОСОБА_4 відповідач присутнім не був. Вона, свідок, не повідомляла відповідача про стан здоровя ОСОБА_4, остання не просила цього зробити.

Як показала свідок ОСОБА_6, ОСОБА_3 знає з 1997 року, відповідача не знає. Померла ОСОБА_4 знала, остання проживала в селі, приїжджала до м. Кривого Рогу останній раз в 2012 році разом з родичами. Вона, свідок, була у ОСОБА_4 вдома приблизно 10 разів, спілкувалися, розмовляли, дивилися телевізор. Знає, що у ОСОБА_4 був чоловік. В останні дні життя ОСОБА_4 про свого чоловіка не згадувала, не розповідала, що просила останнього про допомогу, а той відмовився надавати допомогу. Далі уточнила, що останні дні життя ОСОБА_4 пересувалася погано. При ній, свідку, ніхто не казав, що відповідача потрібно повідомити про стан здоровя ОСОБА_4

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про смерть (а.с.5), витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.6), свідоцтво про право власності (а.с.7), заповіт (а.с.8), акт (а.с.9), експлікація (а.с.10), план (а.с.11), повідомлення КЗ «Криворізька міська лікарня № 14» (а.с.32), повідомлення КЗ «Криворізька міська лікарня № 16» (а.с.34), епікриз (а.с.38), довідка (а.с.39), лікарське свідоцтво про смерть (а.с.40), копія спадкової справи (а.с.55-68).

Суд, оцінюючі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємоповязаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_4 з 7 березня 1970 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2

Починаючи з 1996 року позивачка та відповідач проживали окремо та не спілкувалися між собою.

ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2.

За життя, 25 листопада 2006 року, ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого належну їй квартиру АДРЕСА_2 заповіла позивачу ОСОБА_3

ОСОБА_4 в період з 01.01.2013 року по 29.06.2013 року на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська лікарня № 14» ДОР» не перебувала та за медичною допомогою в лікарню не зверталася.

ОСОБА_4 в період з 23.06.2013 року по 26.06.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні у проктологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня № 16» ДОР». Після лікування ОСОБА_4, вільно спілкувалася з оточуючими, пересувалася та приймала їжу самостійно.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мешкали окремо, відповідача про стан здоровя ОСОБА_4 ніхто не повідомляв.

29 червня 2013 року ОСОБА_4 померла.

Позивач 15 листопада 2013 року звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 мав вік 65 років, тобто був непрацездатним.

Вказані факти та обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, свідків ОСОБА_3В, ОСОБА_5, ОСОБА_6, письмових доказів: свідоцтва про смерть (а.с.5), витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.6), свідоцтва про право власності (а.с.7), заповіту (а.с.8), акт (а.с.9), повідомлення КЗ «Криворізька міська лікарня № 14» (а.с.32), повідомлення КЗ «Криворізька міська лікарня № 16» (а.с.34), епікризу (а.с.38), довідки (а.с.39), лікарського свідоцтва про смерть (а.с.40), копією спадкової справи (а.с.55-68).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1241 ч. 1 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1224 ч. 6 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 Оскільки на час відкриття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 був непрацездатним, то останній, з урахуванням наявності заповіту на імя позивача ОСОБА_3, у відповідності до вимог ст. 1241 ч.1 ЦК України, має право на обовязкову частку.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 не було відомо про стан здоровя спадкодавця ОСОБА_4, та крім того, остання не перебувала у безпорадному стані та не потребувала сторонньої допомоги. Таким чином, підстав для задоволення позову ОСОБА_3 щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 29 червня 2013 року, не мається.

Таким чином, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, та дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, компенсації не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1217, 1218, 1224, 1241, 1261 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 88, 208, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов