Справа № 194/165/17
Номер провадження 2/194/333/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2017 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Сафоновій А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області у залі суду цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
Позивачі звернулись до суду з уточненою позовною заявою до відповідачів про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій зазначає, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини кв. 26, що в буд. 12 по вул. С.Маркова, в м. Тернівка Дніпропетровської області. ОСОБА_2 є власником іншої 1/2 частини даної квартири, право власності якої дісталося за спадком від батька ОСОБА_5.
В даній спірній квартирі зареєстровані 2 особи: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 її сестра та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 її племінниця.
Дозвіл на реєстрацію та проживання відповідачам надавав минулий власник квартири, ОСОБА_5. Після смерті та отримання права власності на квартиру нею та її матірю між ними та відповідачами жодних правовідносин не відбулося, дозвіл на проживання вони не давали, договір найму не укладали, тобто між ними не встановлено жодних відносин з приводу користування квартирою, оскільки таке право відповідачі набули за попереднього власника, з права власності якого і походило право користування відповідачами квартирою, отже, з припиненням такого права власності було припинено і спірне право користування.
Зареєстровані відповідачі виїхали та змінили своє місце проживання, їх місце знаходження не відоме.
На сьогоднішній час там нікого немає, квартира порожня, в ній ніхто не проживає. Не зважаючи на це, борги за комунальні послуги продовжується нараховуватися як за 2 проживаючі особи, заборгованість за опалення та комунальні послуги станом на 01.01.2017 року складає 7807,47 грн., за газопостачання 740 грн.. Крім, того електропостачання припинено, відповідно до довідки № 621 від 16.01.2017 року.
В звязку з наявністю реєстрації в квартирі не проживаючих відповідачів, продовжується нараховуватися комунальні послуги, чим спричиняються їй матеріальні збитки.
Крім цього, вона та її мати, враховуючи право власності, наділені правом користування, розпорядження та володіння спірною квартирою, а факт реєстрації цих осіб спричиняє складнощі у реалізації цих прав.
Також, відповідачі не ведуть з ними спільного господарства, спільно не проживають, а тому вони не є членами сімї і не мають той обсяг прав користування квартирою, як власники.
У звязку з чим, позивачі просять суд позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4, права користування житловим приміщенням, за адресою: Дніпропетровська область, м. Тернівка, вул. С.Маркова, 12/26.
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, їх інтереси відповідно до договору про надання правових послуг від 02.08.2016р. представляє адвокат ОСОБА_6, (а.с. 29,30).
Представник позивачів адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги уточненої позовної заяви підтримує, просила винести заочне рішення по справі (а.с. 52).
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с. 47-48, 49-50), у зв'язку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є власниками по 1/2 частини АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 01.12.2015р., посвідчені державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та витягами з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.01.2006р. (а.с. 34-37).
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.01.2017р., виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 6).
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивачі є власниками спірної квартири та можуть здійснювати своє право на власний розсуд.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі зареєстровані в спірній квартирі, але дана квартира належить позивачам в рівних частинах по 1/2 кожна, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, а тому відповідачі позбавлені права користуватися житловим приміщенням.
Дозвіл на реєстрацію та проживання відповідачам надавав минулий власник квартири, ОСОБА_5. Після смерті та отримання права власності на квартиру позивачами між ними та відповідачами жодних правовідносин не відбулося, дозвіл на проживання вони не давали, договір найму не укладали, тобто між ними не встановлено жодних відносин з приводу користування квартирою, оскільки таке право відповідачі набули за попереднього власника, з права власності якого і походило право користування відповідачами квартирою, отже, з припиненням такого права власності було припинено і спірне право користування.
Зареєстровані в означеній квартирі відповідачі виїхали та змінили своє місце проживання. Отже, останні добровільно покинули квартиру, в якій до цього часу залишаються зареєстрованими, ніхто перепони у їх проживанні не чинив, витрати по утриманню житла ніякі не несуть, комунальні платежі не сплачують, у зв'язку з чим, утворилася заборгованість за комунальні послуги, електропостачання, газопостачання, що підтверджується довідками (а.с. 7-10).
Також, відповідачі не ведуть з позивачами спільного господарства, спільно не проживають, а тому відповідно до статтей 64, 156 ЖК УРСР вони не є членами сімї і не мають той обсяг прав користування квартирою, як власники.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 57, 60-61, 209, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 16, 29, 316-317, 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 155-156 Житлового кодексу УРСР, суд, -
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 26, що в будинку № 12 по вул. С. Маркова в м. Тернівка Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання цього рішення.
Суддя: І.С. Солодовник