У х в а л а

іменем україни

30 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г.,Ступак О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління державної Казначейської служби України у Херсонській області, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Головного управління державної Казначейської служби України у Херсонській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину ОСОБА_5, встановлений вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2002 року відносно останнього. Сума матеріальної шкоди становить 44040 грн, стягнута з ОСОБА_5, однак до теперішнього часу ним не відшкодована, ні під час відбування покарання, ні після цього. Державна виконавча служба не проводить стягнення на відшкодування шкоди.

Посилаючись на те, що держава виступає гарантом відновлення майнових прав потерпілого, відповідно до вимог ст. 1177 ЦК України, просила стягнути на свою користь з відповідача - Головного управління державної казначейської служби України в Херсонській області суму відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Білозерського районного суду від 13 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2016 року і направити справу на новий розгляд або розглянути по суті, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та касаційної скарги, ОСОБА_4 фактично оскаржує рішення Білозерського районного суду від 13 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд правильно виходив із того, що механізм відшкодування шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, яка компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом, законодавчо не врегульований. Положення ст. 1177 ЦК України не формулюють норм прямої дії, які б регулювали відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину. Умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину, мають визначатися спеціальним законом.

До того ж, як зазначив апеляційний суд, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості стягнення залишку суми заборгованості з винної особи та її, особи, неплатоспроможності.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко Ю.Г. Іваненко О.В. Ступак