УХВАЛА

28 липня 2017 року суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Р.В.Козаченко, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди: з ОСОБА_4 - матеріальної шкоди в сумі 181386 грн.70 коп., а з ОСОБА_2 - 150000 грн. моральної шкоди

В обгрутування позову вказував, що 18 червня 2016 року у Вознесенському районі Миколаївської області відбулася ДТП за участю його автомобіля марки «Mersedes-Benz» та автомобіля марки ВАЗ-21063 р.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідачки ОСОБА_5, який на праві власності належить іншому відповідачу - ОСОБА_4

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року винною у ДТП була визнана ОСОБА_5

Тому просив стягнути з відповідача ОСОБА_4, як власника транспортного засобу відшкодування збитку в розмірі невідшкодованої суми, а з ОСОБА_5 відшкодування моральних збитків.

Ухвалою суду від 28 липня 2017 року по вказаній справі відкрито провадження, та справу призначено до розгляду.

26 липня 2017 року представник позивача подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт (заборонити відчудження будь-яким способом) на житловий будинок та садівничий будинок, належні ОСОБА_4, розташовані по вул. 1-го Травня в м. Вознесенську та СВТ «Зоря» Вознесенського району Миколаївської області відповідно.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, відповідно до положень цієї статті закону, розглянувши без виклику сторін заяву про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Статтею 151 ЦПК України визначено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, що допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В статті 152 цього ж кодексу визначені види забезпечення позову, в тому числі і можливість накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В той же час, в на думку суду, заявою та матеріалами справи не підтверджено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, в самому позові вказано, що винна у ДТП ОСОБА_5 частково відшкодувала шкоду, спричинену позивачу. Даних та доказів вважати, що відповідач ОСОБА_4, задля уникнення виконання можливого позитивного рішення суду, приховає шляхом переоформлення на інших осіб своє рухоме та нерухоме майно, суду не надано. Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 151-153, 209 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, подану його представником про накладення арешту на житловий будинок та садівничий будинок, належні відповідачу ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання ухвали.

Суддя Р.В. Козаченко