АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дячук І.М.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 та просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 загальну суму заборгованості в розмірі 44 368,69 доларів США, що еквівалентно 1 135 807,40 грн. та з ОСОБА_5 суму в розмірі 15 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою від 25.06.2013 в сумі 29 361 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 27.03.2017 становить 796 270 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором поруки в сумі 15 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо стягнення заборгованості з позичальника, а саме в рахунок погашення заборгованості за договором позики стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 44 368,69 дол. США в гривневому еквіваленті на дату ухвалення рішення судом апеляційної інстанції; виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду стосовно вимог по стягненню пені та вирішити питання про розподіл судових витрат. Посилається на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем вимоги щодо стягнення суми пені не заявлялися та вірно розраховано суму процентів за користування грошовими коштами.

Справа № 755/17869/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6975/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Відповідач ОСОБА_6 в судові засідання не з'являлася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та враховуючи вимоги с. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який наполягав на задоволенні позовних вимог, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не було виконано зобов'язань за борговою розпискою, у зв'язку з чим підлягає стягненню заборгованість та з поручителя суму боргу відповідно до договору поруки. Зазначено, що сума боргу повинна розраховуватись по курсу на дату ухвалення рішення та пеня не підлягає стягненню, оскільки борговою розпискою не визначена.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2013 ОСОБА_2 надав ОСОБА_6 27 000 доларів США у борг строком до 31.12.2013 відповідно до розписки (а. с. 8).

З метою забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем 25.06.2013 було укладено договір Поруки, за умовами якого ОСОБА_5, як поручитель поручається за виконання позичальником ОСОБА_6 обов'язків, що виникли за розпискою від 25.06.2013, але в будь-якому разі у розмірі не більшому за 15 000 грн. (а. с. 9).

Позивач звертався із неодноразовими вимогами до відповідачів про повернення коштів, однак останні вимоги не виконують, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом та просить стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 44 368,69 дол. США, яка складається із: основної заборгованості 27 000 дол. США, заборгованості за процентами, подвійна ставка НБУ, 15 007,49 дол. США, 3% річних 2 361,20 дол. США.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо суми стягнутої з відповідача ОСОБА_6 суми заборгованості за вказаним договором, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першоюстатті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На підставі викладеного можливо прийти до висновку про те, що у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України від 2 вересня 2015 року в справі № 6-369цс15.

Таким чином, позичальник, який добровільно погодився на умови договору позики, повинен був належно їх виконувати, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з позичальника підлягає стягненню сума процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк, яка обраховується за такою формулою: розмір заборгованості Х кількість днів прострочення Х подвійна ставка НБУ / кількість днів у році Х 100 процентів.

ОСОБА_2 надано розрахунок, ((27 000,00 доларів США х 48 дні х 7.0 %) / 365 днів х 100 %) = 248,54 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 244 дні х 6,5 %) / 365 днів х 100 %) = 1173,20 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 93 дні х 9,5 %) / 365 днів х 100 %) = 653,54 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 119 днів х 12,5 %) / 365 днів х 100 %) = 100,34 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 85 днів х 14,00 %) / 365 днів х 100 %) = 880,27 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 26 днів х 19,50 %) / 365 днів х 100 %) = 375,04 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 177 днів х 30,00 %) / 365 днів х 100 %) = 3 927,94 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 28 днів х 27.00 %) / 365 днів х 100 %) = 559,23 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 210 днів х 22,00 %) / 365 днів х 100 %) = 3 417,53 доларів США) + (27 000,00 доларів США х 35 днівх 19.00 %) / 365 днів х 100 %) = 491,91 доларів США; + (27 000,00 доларів США х 28 днів х 18,00 %) / 365 днів х 100 %) = 372,82 долари США) + (27 000.00 доларів США х 35 днівх 16,5 %) / 365 днів х 100 %) = 427,19 долариСША) + (27 000,00 доларів США х 49 днів х 15.5 %) / 365 днів х 100 %) = 561,82 долар США) + (27 000,00 доларів США х 42 днів х 15,0 %) / 365 днів х 100 %) = 466,02 доларів США) + (27 000,00 доларівСША х 34 дніх 14.0 %)/365 днівх 100 %) = 352,10 долари США)).

Зазначений розрахунок процентів за період з 26.06.2013 по 30.11.2016 здійснено з врахуванням ставок НБУ, що діяли в даний період, а саме:

3 10.06.20137.0000 %Постанова НБУ від 06.06.2013 р. N 209
3 13.08.20136.5000 %Постанова НБУ від 09.08.2013 р. N 315
З 15.04.20149.5000 %Постанова НБУ від 14.04.2014 р. N 212
3 17.07.201412.5000 %Постанова НБУ від 15.07.2014 р. N 417
3 13.11.201414.0000%Постанова НБУ від 12.11.2014 р. N 719
3 06.02.201519.5000%Постанова НБУ від 04.02.2015 р. N81
3 04.03.201530.0000 %Постанова НБУ від 02.03.2015 p. N 154
3 28.08.201527.0000 %Постанова НБУ від 27.08.2015 р. N 557
3 25.09.201522.0000 %Постанова НБУ від 24.09.2015 р. N 627
3 30.10.201522.0000 % Постанова НБУ від 29.10.2015 р. N 750
З 18.12.201522.0000 %Постанова НБУ від 17.12.2015 р. N 894
3 29.01.201622.0000 %Постанов НБУ віл 28.01.2016 р. N 40
3 04.03.201622.0000 %Постанова НБУ від 03.03.2016 р. N 135
3 22.04.201619.0000 %Постанова НБУ від 21.04.2016 р. N278
3 27.05.201618.0000 %Рішення НБУ від 26.05.2016 р. N25-рш
3 24.06.201616.5000 %Рішення НБУ від 23.06.2016 р. N88-рш
3 29.07.201615.5000 %Рішення НБУ від 28.07.2016 р. N172-рш
3 16.09.201615.0000 %Рішення НБУ від 15.09.2016 р. N277-рш
3 28.10.201614.0000 %Рішення НБУ від 27.10.2016 р. N372-рш

Вказаний розрахунок перевірений колегією суддів та підлягає покладенню в основу рішення, за яким заборгованість за процентами складає 15 007,49 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 07.12.2017 становить 406 841,05 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 належним чином умови договору позики не виконує, у зв'язку з чим у останньої виникла основна заборгованість в розмірі 27 000 дол. США, заборгованості за процентами у розмірі подвійної облікової ставки НБУ15 007,49 дол. США, 3% річних 2 361,20 дол. США.

На вищезгадані обставини суд першої інстанції не звернув, неправильно визначив норми матеріального прав, що регулюють спірні правовідносини, в зв'язку з чим прийшов до неправильних висновків щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6 За наведених обставин рішення суду в даній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі.

Щодо стягнення заборгованості з поручителя, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 8 договору поруки) про його дію до повного повернення Кредитору заборгованості Боржником не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Зазначене висловлене в Постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1451цс16.

Матеріали справи свідчать, що у борговій розписці визначений строк повного виконання зобов'язання до 31.12.2013, а з відповідним позовом позикодавець звернувся у грудні 2016 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у зв'язку з припиненням права позикодавця на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог до поручителя не оскаржується, однак відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 14 469 грн.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість за основним боргом у розмірі 27 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 07 грудня 2017 року становить 731 948,40 грн., проценти за позикою відповідно до облікової ставки НБУ за користування позиченими коштамив розмірі 15 007,49 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 07 грудня 2017 року становить 406 841,05 грн. та 3% річних в розмірі 64 010,24 грн., а всього заборгованість в сумі 1 202 799,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 14 469 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк