У х в а л а

17 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Сумського обласного центру зайнятості (далі - СОЦЗ), третя особа - директор Охтирського міськрайонного центру зайнятості Кочетова Ольга Олександрівна, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 26 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав незаконним та скасував наказ СОЦЗ від 19 лютого 2016 року № 32-к про звільнення ОСОБА_4 з посади провідного юрисконсульта Охтирського міськрайонного центру зайнятості; поновив ОСОБА_4 на вказаній посаді з 20 лютого 2016 року; стягнув із СОЦЗ на користь ОСОБА_4 12 тис. 956 грн 45 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 лютого по 26 травня 2016 року включно з подальшим відрахуванням із цієї суми всіх необхідних платежів та зборів і 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Суд стягнув із СОЦЗ 1 тис. 102 грн 40 коп. судових витрат в дохід держави.

Суд також зазначив, що рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Апеляційний суд Сумської області 15 вересня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Сумської області 15 вересня 2016 року залишила без змін.

27 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 1 частини першої, частини другої статті 40, частин першої, третьої статті 492 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Верховного Суду України від 25 березня 2009 року, 27 січня та 4 серпня 2010 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30 листопада 2011 року, 20 липня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року і 1 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 1 грудня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що звільнення позивачки на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України було проведене з дотриманням процедури вивільнення працівників, передбаченої частинами першою, другою статті 40 та частиною третьою статті 492 цього Кодексу.

Разом з тим у судових рішеннях, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 4 серпня 2010 року Верховний Суд України погодився з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач при звільненні працівника не повністю дотримався порядку вивільнення, оскільки не запропонував позивачці іншої роботи, не проінформував про наявні вакантні посади, що не дало працівникові змоги самостійно погодитись чи відмовитись від запропонованої посади;

- в ухвалах від 25 березня 2009 року, 27 січня 2010 року, 30 листопада 2011 року, 20 липня 2016 року суди касаційної інстанції скасували ухвалені рішення судів першої та апеляційних інстанцій, а справи передали на новий розгляд, указавши на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року і 25 травня 2016 року висновкам, оскільки висновки у судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Сумського обласного центру зайнятості, третя особа - директор Охтирського міськрайонного центру зайнятості Кочетова Ольга Олександрівна, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Сумської області від 15 вересня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко