Справа №203/5841/16-ц
Провадження №2/0203/329/2017
28.03.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
08 грудня 2016 року позивачки звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачки є співвласницями квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі зареєстровано відповідача, який у ній не мешкає від жовтня 2012 року без поважної причини. Викладені обставини стали причиною звернення позивачок до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою (а.с.а.с. 2 4, 18, 20).
У судовому засіданні представниця позивачок заявлені позовні вимоги підтримала.
Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Заслухавши пояснення представниці позивачок, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачки є співвласницями квартири АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 15, 16).
У квартирі від 25.10.2007 року з дозволу позивачко зареєстровано відповідача (а.с.а.с. 10, 14, 34).
Від жовтня 2012 року відповідач за вказаною адресою не мешкає, про що свідчать відповідні акти про непроживання (а.с. 13).
Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.
У відповідності зі статтею 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК.
Судом встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі, що належить позивачкам на праві власності, від жовтня 2012 року, отже згідно з приведеною нормою втратив право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача не існує.
Таким чином, факт реєстрації відповідача у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачок у користуванні власністю, і позов підлягає задоволенню у спосіб, обраний позивачками, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.
Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою №25 у будинку №78 по проспекту Олександра Поля в місті Дніпрі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 29 березня 2017 року.
Суддя М.О. Католікян