АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3312/17 Головуючий 1 інстанції - Гуменний З.І.
Справа № 636/243/17 Доповідач - Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 березня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності та її розподіл, -

в с т а н о в и в:

19 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати об'єктом права спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та провести розподіл квартири, визнавши право власності на 1/2 частину квартири за кожним.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2, який 08 вересня 2016 року розірвано Чугуївським міським судом Харківської області.

В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, у 2003 році за кошти у сумі еквівалентній 1 500 доларів США, які подарувала мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ними придбана квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на цю квартиру зареєстровано на ОСОБА_2 Оскільки квартира придбана під час перебування у шлюбі її не можна вважати особистою власністю будь-кого з подружжя, тому він просить визнати її об'єктом спільної сумісної власністю квартири, виділивши кожному з подружжя по 1/2 частині квартири.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області 24 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасував та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неповне з'ясування усіх фактичних обставин по справі та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, чим не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог, суд першої інстанцію виходив з положень статей 57, 60, 61 СК України а також тих обставин, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача, і не являється спільною сумісною власності подружжя ОСОБА_1, а тому не може бути предметом поділу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується судова колегія.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 вересня 2016 року.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 квітня 2003 року, ОСОБА_4 придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні відповідач пояснила суду, що коли вона придбала квартиру вона мала дівоче прізвище ОСОБА_4, хоча вже перебувала у шлюбі з ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України, частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» №16 від 12 червня 1998 року роз'яснено судам про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено позивачем у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, кошти для придбання спірної квартири надала мати відповідача - ОСОБА_3

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-612цс15, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами загальної юрисдикції, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За таких підстав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна квартира куплена за особисті кошти відповідача ОСОБА_2, які їй під час укладання договору надала її матір - ОСОБА_3

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь