ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Шпак І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А. за реєстровим №467, з застосуванням наслідків недійсності правочину - скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та поновлення запису про право власності ОСОБА_1; визнати недійсним договір дарування машиномісце АДРЕСА_2, загальною площею 21,60 кв.м., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №1905, з застосуванням наслідків недійсності правочину - скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та поновлення запису про право власності ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 09.09.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/719563-KR, за умовами якого позивач надав відповідачу в кредит кошти в розмірі 749000 доларів США під 13,5% річних на строк до вересня 2033 року для купівлі нерухомості, а відповідач зобов'язався сплатити позивачу проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 09.09.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №014/719567-ІО, за умовами якого ОСОБА_1 передав банку в заставу нерухоме майно, а саме: житловий будинок, позначений на плані літ.А, загальною площею 442,40 кв.м., жилою площею 82,20 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_3, та земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий НОМЕР_1 місцезнаходження: Київська обл., Обухівський район, с. Підгірці (нова назва - с. Романків).

Крім того, 09.09.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки №014/719568-РО, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій.

Внаслідок невиконання належним чином відповідачем своїх зобов'язань утворилась заборгованість за кредитним договором, у зв'язку з чим: банк звертався до відповідача та його поручителя з письмовими вимогами щодо повернення заборгованості за кредитним договором; за заявою банку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. на іпотечному договорі 04.03.2010 року було вчинено виконавчий напис №683 про звернення стягнення на предмет іпотеки, і 23.08.2011 року предмет іпотеки було реалізовано на торгах; у листопаді 2013 року банк звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу було передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва, і заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року з відповідача стягнуто на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 9571711,12 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 4514871,62 грн.

Проте в ході проведення виконавчих дій позивач дізнався про те, що відповідачем на підставі договорів дарування було відчужене належне йому на праві приватної власності майно, а саме: 04.06.2010 року ОСОБА_1 подарував своєму синові ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1; 19.12.2013 року ОСОБА_1 подарував своєму синові ОСОБА_2 машиномісце АДРЕСА_2.

На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 04.06.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А. за реєстровим №467, з застосуванням наслідків недійсності правочину - скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та поновлення запису про право власності ОСОБА_1; визнати недійсним договір дарування машиномісце АДРЕСА_2, загальною площею 21,60 кв.м., укладений 19.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №1905, з застосуванням наслідків недійсності правочину - скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та поновлення запису про право власності ОСОБА_1

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що в момент вчинення спірних договорів дарування у сторін договору були відсутні наміри створити юридичні наслідки. Навпаки, факт прийняття дарунків (створення юридичних наслідків) підтверджується витягами про реєстрацію договорів у реєстрі прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких право власності на спірну квартиру та машиномісце перейшло і зареєстровано за ОСОБА_2 Реальність вказаних правочинів також підтверджується і тим, що ОСОБА_1 на наступний день після укладення договору дарування квартири був знятий з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Крім того, представник відповідачів також зауважив, що на момент укладення спірних правочинів були відсутні арешти на спірне майно ОСОБА_1 та будь-які заборони на вчинення дій по відчуженню належного йому майна.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.09.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/719563-KR, за умовами якого позивач надав відповідачу в кредит кошти в розмірі 749000доларів США під 13,5% річних на строк до вересня 2033 року для купівлі нерухомості, а відповідач зобов'язався сплатити позивачу проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 09.09.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №014/719567-ІО, за умовами якого ОСОБА_1 передав банку в заставу нерухоме майно, а саме: житловий будинок, позначений на плані літ.А, загальною площею 442,40 кв.м., жилою площею 82,20 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_3, та земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий НОМЕР_1 місцезнаходження: Київська обл., Обухівський район, с. Підгірці (нова назва - с. Романків).

Крім того, 09.09.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки №014/719568-РО, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій.

04.03.2010 року за заявою банку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. на іпотечному договорі вчинено виконавчий напис №683 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Банк звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2014 року справу було передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року з відповідача стягнуто на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 9571711,12 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 4514871,62 грн.

04.06.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А. за реєстровим №467.

19.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування машиномісця АДРЕСА_2, загальною площею 21,60 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №1905.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до положень ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно із ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Посилання позивача на фіктивність спірних правочинів не ґрунтується на обставинах справи.

Позивачем не надано доказів того, що в момент вчинення спірних договорів дарування у сторін договору були відсутні наміри створити юридичні наслідки.

Натомість, як було встановлено в ході розгляду справи, згідно вищевказаних договорів дарування право власності на належне відповідачу ОСОБА_1 майно перейшло до ОСОБА_2, що підтверджується інформаційними довідками №96300382 від 05.09.2017 року та №93355458 від 01.08.2017 року (а.с.32-35), а також витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26664611 від 09.07.2010 року та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14988064 від 19.12.2013 року (а.с.64-65).

Окрім цього суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 після укладення оспорюваного договору дарування квартири, був знятий з реєстраційного обліку та фактично втратив право користування такою квартирою, що також свідчить про бажання сторін оспорюваного правочину настання його наслідків.

Таким чином, укладені договори дарування були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які і були досягнуті шляхом переходу права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Будь-яких порушень вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, при укладенні спірних правочинів судом не встановлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення спірних правочинів інформація про накладення арешту на все майно відповідача ОСОБА_1 та заборону здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна була відсутня, а тому обтяження на зазначене майно не виникло.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність оспорюваних договорів дарування вимогам законодавства та відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаних договорів недійсними.

Наявні в матеріалах справи докази та пояснення представника позивача, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 215, 717-719 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними - відмовити;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба