ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
за участю представника позивача - ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційними скаргами представника ОСОБА_7 - ОСОБА_12 та Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з умовами кредитного договору банк надав відповідачу ОСОБА_7 кредит в іноземній валюті в сумі 65 039 швейцарських франків, а ОСОБА_7 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04 червня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних.

Також сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Відповідно додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_7 за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки від 04 червня 2007 року № 118294, за яким остання зобов'язалася в солідарному порядку відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_7 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Крім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачами ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 укладено договір іпотеки від 04 червня 2007 року, за яким в іпотеку передано нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцям на праві власності.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та перерахував позичальнику грошові кошти у розмірі 65 039 швейцарських франків, а відповідач ОСОБА_7 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості за кредитом та нарахованими процентами з березня 2012 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

24 січня 2014 року позичальнику, поручителю та іпотекодавцям направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 24 лютого 2014 року вимоги банку залишені без задоволення. Заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 45 251,43 швейцарських франків.

У зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2007 року № 0 та договором поруки від 04 червня 2007 року № 118294 в загальному розмірі 45 251,43 швейцарських франків, з яких 35 012,68 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 8 223,94 швейцарських франків - заборгованість за процентами, 1 278,33 швейцарських франків - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 736,48 швейцарських франків - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Також просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 з метою задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2007 року № 0 в загальному розмірі 45 251,43 швейцарських франків, встановити спосіб реалізації іпотечного майна шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, відшкодувати понесені судові витрати позивача з оплати судового збору у розмірі 3 654 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 червня 2007 року та договором поруки № 118294 від 04 червня 2007 року в загальному розмірі 45 251,43 швейцарських франків, з яких 35 012,68 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 8 223,94 швейцарських франків - заборгованість за процентами, 1 278,33 швейцарських франків - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 736,48 швейцарських франків - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_3 з метою задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 червня 2007 року в загальному розмірі 45 251,43 швейцарських франків, встановлення способу реалізації майна, відшкодування понесених судових витрат у розмір 3 654 грн відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_8 понесені нею судові витрати по оплаті почеркознавчої експертизи у розмірі 750,40 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором та в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 04.06.2007 року в загальному розмірі 43 236 швейцарських франків 62 сантими, з яких 35 012,68 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 8 223,94 швейцарських франків - заборгованість за процентами; а також стягнуто пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 34 100 грн 21 коп. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 19 646 грн 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено з інших підстав.

В частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_8 рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_12 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення з нього заборгованості та судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з яким також погодилася колегія суддів апеляційного суду, виходив з відсутності вільного волевиявлення відповідачки ОСОБА_8 на укладення договору поруки та відсутність її внутрішньої волі на укладення договору поруки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що розмір визначеної позивачем заборгованості за кредитним договором не є доведеним та обґрунтованим.

Скасовуючи рішення районного суду в частині стягнення заборгованості з боржника та відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд виходив з того, що позивачем доведено наявність у відповідача ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором у розмірі, який визначений позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд виходив з того, що одночасне стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, власником якого є позичальник, не передбачено чинним законодавством, оскільки це є подвійне стягнення.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з умовами кредитного договору банк надав відповідачу ОСОБА_7 кредит в іноземній валюті в сумі 65 039 швейцарських франків, а боржник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04 червня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних.

Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_7 за кредитним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки від 04 червня 2007 року № 118294, за яким остання зобов'язалася в солідарному порядку відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_7 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Крім того, на забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачами ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 укладено договір іпотеки від 04 червня 2007 року, за яким в іпотеку передано нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцям на праві власності.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 26 квітня 2016 року № 99, підпис від імені ОСОБА_8 в правому нижньому куті на 1-му аркуші та підпис від імені ОСОБА_8 в графі «Поручитель» на 2-му аркуші договору поруки від 04 червня 2007 року № 118294 - виконані не ОСОБА_8, а іншою особою.

Також, у висновку судово-економічної експертизи від 17 квітня 2015 року № 98 зазначено, що відповідач ОСОБА_7 фактично отримав грошові кошти (тіло кредиту) за договором про надання споживчого кредиту від 04 червня 2007 року № 0 в гривні, в сумі 258 816,20 гривень, на гривневий поточний рахунок № НОМЕР_1. Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що позивач не виконав умови договору про надання споживчого кредиту від 04 червня 2007 року № 0 в частині зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 саме в іноземній валюті - швейцарських франках.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Суди попередніх інстанцій у порушення ст. ст. 213-214 ЦПК України, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, належним чином не обґрунтували своїх висновків щодо наявності та розміру заборгованості, не встановили обставин, що мають значення для справи, та не дослідили наявних у матеріалах доказів, а апеляційний суд лише надав оцінку посиланням позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не навівши при цьому переконливих доводів їх належності та допустимості та належним чином не перевірив доводів боржника.

Положеннями ст. 316 ЦПК України установлено вимоги щодо змісту рішення суду апеляційної інстанції. Зокрема, рішення суду має складатися з описової частини із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; мотивувальної частини із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та не оспорених обставин, а також обставин , встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; резолютивної частини із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК України. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, у порушення зазначеної норми процесуального закону, ухвалив рішення, яке за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України, оскільки не зазначив чітких мотивів та підстав скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_12 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді:Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак