Справа № 452/2910/17
Провадження № 4-с/452/42/2017
УХВАЛА

іменем України

05 грудня 2017 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

заявника ОСОБА_1,

представника МРВ ДВС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про накладення арешту на майна,

встановив:

ОСОБА_1 15.11.2017 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо винесення ним постанови від 25 грудня 2006 року про накладення арешту на нерухоме майно загальною площею 299,5 кв. м. по вул. Чорновола, 36/18 у м. Самборі Львівської області.

У обгрунутування скарги посилалася на те, що на початку листопада 2017 року вона звернулася до державного реєстратора про надання їй нового свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно, однак державний реєстратор повідомив їй, що на згадану нерухомість накладено арешт згідно постанови ДВС у Самбірському районі від 25 грудня 2006 року, хоча вказане нежитлове приміщення належить їй і реєстрація права власності проведена 27 лютого 2007 року, а тому дії державного виконавця є незаконними, так як порушують її інтереси, як власника майна, оскільки внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєкта нерухомого майна обмежує її законні права щодо вільного розпорядження майном, унеможливлює укладення договорів відчуження, здачі в оренду.

Під час розгляду скарги ОСОБА_1 у її підтримання посилалася на обставини, викладені у скарзі.

Начальник Самбірського МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 заперечила у задоволенні скарги, посилаючись на те, що державний виконавець Сташків І.П., котрий на даний час не обіймає цю посаду, при винесені оскаржуваної постанови діяв у межах своїх повноважень.

Вислухавши пояснення заявника, представника Самбірського МРВ ДВС, зясувавши всі обставини скарги та перевіривши її доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з таких підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За правилами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який був чинним на момент винесення оскаржуваної постанови державного виконавця, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)- це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 2 вказаного Закону примусове виконання рішень в Україні покладалося на Державну виконавчу службу, яка входила до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 3 цього Закону державною виконавчою службою підлягали виконанню такі виконавчі документи, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом.

Статтею пятою Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року було встановлено, що державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Із ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2006 року вбачається, що 6 грудня 2006 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недобросовісним орендарем та подала клопотання про забезпечення позову і на підставі цієї ухвали у порядку забезпечення вказаного позову було зобовязано ОСОБА_1 не вчиняти жодних дій, повязаних з оформленням права власності, передачу в оренду нежитлових приміщень, що знаходиться у м. Самборі по вул. Чорновола, 36 , які були предметом договору оренди, до вирішення спору по суті в суді.

Зазначена ухвала суду підлягала негайному виконанню.

Із витягу з реєстру виконавчого провадження вбачається, що на підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2006 року, яка надійшла до Самбірського МР ВДВС ГТУЮ у Львівській області 25.12.2006, головним державним виконавцем Сташківим І.П. 25.12.2006 відкрито виконавче провадження, у якому боржник: ОСОБА_1, стягувач: ОСОБА_4, згідно якої заборонено ОСОБА_5 не вчиняти жодних дій повязаних з оформленням права власності, передачу в оренду нежитлових приміщень, що знаходяться у м. Cамборі по вул. Чорновола, 36, які були предметом договору оренди, до вирішення справи по суті в суді. ( а. с. 11-12).

Із постанови про закінчення виконавчого провадження від 5 березня 2007 року відомо, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Сташківа І.П. перебувала ухвала Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2016 року про зобовязання ОСОБА_1 не вчиняти жодних дій, повязаних з оформленням права власності, передачу в оренду нежитлових приміщень, що знаходяться у м. Самборі по вул. Чорновола, 36, які були предметом договору оренди, до вирішення справи по суті в суді, яке на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» закрите у звязку із повним фактичним виконанням вказаного виконавчого листа.

Отже, державним виконавцем повністю та відповідно до закону України «Про виконавче провадження» виконано ухвалу суду про забезпечення позову та відсутні підстави для визнання його дій неправомірними і тому необґрунтованими є посилання заявника на те, що на підставі оскаржуваної постанови державного виконавця було накладено арешт на її майно.

Крім цього, згідно ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 5 лютого 2017 року ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2006 року про забезпечення позову скасовано.

Керуючись ст. ст. 208-210, 383-385 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 щодо винесення ним 25.12.2006 постанови про накладення арешту на майно.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя