КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/8249/17
Провадження № 2-з/552/57/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі головуючого судді

ОСОБА_1, за участі секретаря судового засідання Ваніної Ю.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приват Банк» про визнання виконавчого запису таким, який не підлягає виконанню, треті особи-приватний нотаріус Чернігівського міського округу ОСОБА_3, Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,-

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «Приват Банк» про визнання виконавчого запису таким, який не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 до суду надійшла заява про забезпечення позову по справі згідно якої до розгляду справи по суті зупинити стягнення во виконавчому напису приватного нотаріуса Чернігівського міського округу ОСОБА_3 №6023 від 07.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 154969,17 гривень.

Суд, розглянувши заяву приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом у провадженні якого перебуває справа. В день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів заяви вбачається, що 21.07.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір. Згідно умов вказаного договору банк позивачу надав кредитні кошти у розмірі 25000 грн. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.08.2009 року. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.03.2015 року по справі №552/1633/13-ц, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБакн» відмовлено. Дане рішення набрало чинності на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавіської області від 02.04.2015 року. 07.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №DN3RNN00000006 від 21.07.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 09.06.2017 року, грошових коштів у сумі 154969,51 грн. Виконавчий напис від 07.07.2017 року був підставою для відкриття виконавчого провадження з приводу звернення стягнення за кошти позивача. Позивач вважає що вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання щодо заяви про забезпечення позову суд зазначає, що відповідно до ч. 3ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частинами 1-3ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9(далі Постанова № 9) звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1ст. 151 ЦПК Україниєдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а заява про забезпечення позову повинна містити вказівку на вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності.

Судом встановлено, що предметом оскарження у цій справі є виконавчий напис № 6023 від 07.07.2017, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського округу ОСОБА_3 щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 на суму 154969,51 грн.

13.10.2017 державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим написом.

Подану заяву позивач обґрунтував тим, між сторонами дійсно існує спір щодо правомірності вчинення виконавчого напису, оскільки позивачем на його думку наведені достатні докази на визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а отже це свідчить про існування реальної загрози не виконання чи утруднення виконання можливого рішення при задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч. 1ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Підставою забезпечення позову може бути виключно обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову у виді зупинення стягнення коштів є втручанням у виконавче провадження. Отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.151-153,209-210, ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п»яти днів з дня її отримання до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави.

Суддя ОСОБА_1