Справа № 569/7901/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житла, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили проти позову у повному обсязі, просили суд відмовити у його задоволенні з наступних підстав: сторони проживають у вказаній квартирі разом, відповідач піклується про дітей, проводить їх до школи, сплачує аліменти. Позивач навмисне провокує скандали та конфлікти, після чого викликає поліцію, яка з її слів складає на ОСОБА_3 постанови про вчинення адміністративного правопорушення. Щодо покликання позивача, на те що ОСОБА_3 має інше житло, оскільки є співвласником квартири АДРЕСА_1, відповідач зазначив що у вказаній квартирі проживає його мати та брат з сімєю, тому він не в змозі там проживати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просили суд виселити ОСОБА_3 з квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 без надання іншого житла.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, пояснення свідків сторони позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, пояснення свідків сторони відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі укладеному 26.05.2006 року, від шлюбу мають трьох малолітніх дочок: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Рівненського міського суду від 23.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено на проживання з матірю. Крім того, з позивачем проживає неповнолітній син від першого шлюбу ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2

В лютому 2008 року сторонам на сімю із шести осіб було надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, в якій сторони проживають і на даний час. Основним наймачем квартири є відповідач ОСОБА_3, що стверджується довідкою виданою ОСББ «Волинь» від 13.05.2016 року №06/16. У відповідача, також, є частка у власності іншої квартири, що знаходиться за адресою м. Рівне вул. Д. Галицького, 6/35.

Відповідач зловживає спиртними напоями, постійно влаштовує скандали та конфлікти, принижує ОСОБА_1, свідками чого стають діти. ОСОБА_3 поводиться агресивно, погрожує позивачу фізичною розправою, ОСОБА_1 з малолітніми дітьми іноді доводиться ночувати у знайомих, оскільки вони побоюються залишитися вдома з відповідачем. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав малолітніх дітей. До відповідача ОСОБА_3 застосовувались міри реагування у вигляді профілактичних бесід та попереджень про недопустимість здійснення насильства в сімї, а постановою Рівненського міського суду від 05.07.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП. Також відносно відповідача порушено кримінальну справу за нанесення позивачу легких тілесних ушкоджень за ст. 125 КК України.

Застосовані міри впливу не дали належного результату, відповідач продовжує зловживати спиртними напоями, влаштовувати сварки та конфліктні ситуації в сімї. Відповідач систематично порушує правила співжиття, чим робить неможливим проживання позивача та малолітніх дітей з ним в одній квартирі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що відповідач постійно зловживає спиртними напоями, внаслідок чого виникають постійні сварки та бійки, які провокує відповідач. Діти бояться свого батька, він зовсім не піклується про них. Свідок ОСОБА_5 особисто двічі викликала поліцію через конфлікти сторін, а саме через побиття ОСОБА_3 позивача по справі та через те, що відповідач закрив дітей та колишню дружину ОСОБА_1 на балконі взимку та не впускав до квартири. Ініціатором конфліктів є відповідач. На даний час його поведінка не покращилась, він і далі зловживає алкоголем.

Свідок ОСОБА_6 повідомила, що її сестра, позивач по справі, хотіла неодноразово йти з дому з малолітніми дітьми через конфлікти, сварки та побиття її відповідачем ОСОБА_3 Свідок неодноразово бачила гематоми на тілі сестри, появу яких вона пояснювала побиттям її ОСОБА_3 Відповідач зовсім не піклується про дітей та їх інтереси, всі сварки та бійки відбуваються у них на очах. Заходи впливу правоохоронних органів застосовані до ОСОБА_3 не дали результатів.

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що у сторін постійно відбуваються скандали, сварки, відповідач часто перебуває у нетверезому стані, бє позивача на очах у їхніх малолітніх дітей, а також друзів сімї. Діти постійно страждають від сімейних конфліктів, батько не бере участі у їхньому вихованні, діти бояться батька у нетверезому стані. Провокує конфлікти ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що після одруження сторони проживало добре, однак останнім часом відбуваються постійні конфлікти, які починає позивач. ОСОБА_1 сама розповідала свідку, що навмисне провокує, тоді ще чоловіка, на конфлікти, бо хоче з ним розлучитися, після чого продати квартиру, в якій вони проживають, та жити окремо. Відповідач є хорошим батьком, діти його люблять, він за ними доглядає та піклується. Свідок бачила, як відповідач бив ОСОБА_1, однак позивач сама спровокувала його.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала суду, що до дітей відповідач відноситься добре, піклується про них. Коли ОСОБА_3 був на заробітках за кордоном, постійно передавав гроші на потреби дітей, привозив подарунки. Позивач самостійно провокує сварки та викликає поліцію, тому що хоче виселити відповідача з квартири.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що відповідач є хорошим батьком, який дуже любить дітей та приділяє їм увагу. Позивач провокує відповідача на конфлікти та агресію. Свідку відомо, що ОСОБА_3 притягувався до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Даному конституційному праву кореспондує обовязок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як встановлено частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено статтею 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до розяснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розтлумачено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Доводи позивача, про систематичне порушення ОСОБА_3 правил співжиття підтверджуються неодноразовими зверненнями позивача та сусідів на службу 102 Рівненського відділу поліції з повідомленнями про сімейні конфлікти, дебоші, нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 позивачу, притягненням його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а також показами свідків, які вказали, що застосовані заходи попередження та громадського впливу не дали результатів. З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позов про виселення відповідача ОСОБА_3 слід задоволити.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житла, задоволити повністю.

Виселити ОСОБА_3 з квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судових витрат понесених по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_15