АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинка О.О.

секретаря Чубрей І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача приватного підприємства «Житлосервіс» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Житлосервіс» про стягнення майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3, апеляційною скаргою приватного підприємства «Житлосервіс» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 липня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_3 у березні 2017 року звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Житлосервіс» про стягнення майнової та моральної шкоди.

Вказував, що є власником квартири АДРЕСА_1.

Зазначав, що утримання будинку 251 по вул.Руській м.Чернівці здійснює приватне підприємство «Житлосервіс».

Посилався на те, що через невиконання приватним підприємством «Житлосервіс» обов»язку з своєчасного надання послуг із санітарно-технічного обслуговування та поточного ремонту жилого будинку 21 січня 2017 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 внаслідок танення снігу, чим заподіяно майнову та моральну шкоду.

Просив стягнути з приватного підприємства «Житлосервіс» майнову

Справа №725/947/17

Провадження №22-ц/794/967/17 рік Головуючий у 1 інстанції Іщенко І.В.

Категорія 30/34 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

шкоду в сумі 11714 грн. та моральну в сумі 10000 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 липня 2017 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з приватного підприємства «Житлосервіс» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 11714 грн. та моральну в сумі 1000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Приватне підприємство «Житлосервіс» в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 липня 2017 року

скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 липня 2017 року в частині стягнення з приватного підприємства «Житлосервіс» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 1000 грн., відмови у стягненні з приватного підприємства «Житлосервіс» на користь ОСОБА_3 витрат на проведення будівельно-технічного дослідження та витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги адвоката, скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з приватного підприємства «Житлосервіс» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 10000 грн., витрати на проведення будівельно-технічного дослідження в сумі 2200 грн. та витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга приватного підприємства «Житлосервіс» підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до приватного підприємства «Житлосервіс» про стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1166, ч.1ст.1192 ЦК України, ч.2 ст.21, ч.2 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.1.2.6 Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затверджених Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року №150, п.4.4, 4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, ч.2 ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України та дійшов висновку про заподіяння ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди з вини приватного підприємство «Житлосервіс».

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про невиконання приватним підприємством «Житлосервіс» обов»язку з своєчасного надання послуг із санітарно-технічного обслуговування та поточного ремонту жилого будинку, зокрема покрівлі будинку 251 по вул.Руській м.Чернівці, що призвело до залиття квартири АДРЕСА_1 21 січня 2017 року внаслідок танення снігу.

Визначаючи розмір майнової шкоди, суд першої інстанції послався на висновки будівельно-технічного дослідження судового експерта ОСОБА_4 від 31 січня 2017 року №454.

Ухвалюючи про задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди частково, суд першої інстанції вважав встановленим заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди, яка полягає у зміні звичайного способу життя, погіршенні стану здоров»я.

При цьому судом першої інстанції враховано характер, тривалість і тяжкість моральних страждань ОСОБА_3, ступінь вини приватного підприємства «Житлосервіс», виходив з засад розумності та справедливості.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 липня 2017 2017 року наведеним нормам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Приватним підприємством «Житлосервіс» здійснюється утримання будинку і споруд та прибудинкової території по вул.Руській, 251 м.Чернівці.

21 січня 2017 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 внаслідок танення снігу.

Актом приватного підприємства «Житлосервіс» від 23 січня 2016 року №4-а виявлено протікання води в коридорі площею приблизно 9 м2.

Причиною протікання води стало незадовільне покриття покрівлі, яка потребує капітального ремонту.(а.с.71)

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження судового експерта ОСОБА_4 від 31 січня 2017 року причиною залиття квартири є незадовільний стан покрівлі будинку (а.с.72-74).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відносяться до житлово-комунальних послуг і включають: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічного обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо, тобто до переліку вказаних послуг проведення капітального ремонту не відноситься.

Статтею 19 зазначеного Закону встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно з ч.2 ст.21 Закону виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень та своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону балансоутримувач зобов'язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Пунктом 8 ч.2 ст.25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено,щоуправительзобов'язанийзабезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів.

Рівень та якість надання відповідних послуг передбачено Правилами утримання жилих будинків га прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року.

Відповідно до п.2 Правил технічне обслуговування жилих будинків ? це комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів робот технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.

Пунктом 2.1.4. Правил передбачено, що профілактичні огляди жилих будинків та їх конструктивних елементів здійснюються відповідними спеціалістами виконавця послуг відповідно до встановленої періодичності.

Відповідно до п. 2.1.5 Правил та додатку № 2 періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків га граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків, а саме ,покрівлі, становить 3-6 місяців.

За змістом п. 2.4 Правил якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що належать до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Водночас поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Поточний ремонт повинен проводитись з періодичністю, яка забезпечує ефективну експлуатацію будівлі з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту, реконструкції) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт або реконструкцію.

Згідно з п. 2.4.1 організація поточного ремонту жилих будинків повинна проводитися відповідно до нормативно-правових та нормативно-технічних документів з організації і технології поточного ремонту жилих будинків. Поточний ремонт виконується виконавцем послуг власними силами або із залученням підрядних організацій. Неналежне виконання такими підрядними організаціями взятих на себе договірних зобов'язань є підставою цивільно-правової відповідальності, проте не звільняє виконавця послуг від власних зобов'язань.

На підставі п. 4.4.1 Правил під час експлуатації будинку необхідно забезпечувати відсутність дефектів конструктивних елементів даху. Інженерно-технічні працівники виконавця послуг повинні знати вузли несучих конструкцій і стан покрівлі, особливо в місцях сполучення з водостоками, будівельними конструкціями та устаткуванням, що проходить через покрівлю.

З огляду на наведене саме до обов'язків приватного підприємства «Житлосервіс» належить контроль за технічним станом будинку, шляхом проведення періодичних оглядів, поточного ремонту, з періодичністю, яка забезпечує ефективну експлуатацію будівлі з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту, реконструкції) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт або реконструкцію.

Не можна погодитися з доводами приватного підприємства «Житлосервіс», на які є посилання в апеляційній скарзі, про відсутність вини приватного підприємства «Житлосервіс» у заподіянні ОСОБА_3 шкоди.

У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст.1166 ЦК України).

До матеріалів справи приєднано звернення ОСОБА_3 до приватного підприємства «Житлосервіс» від 18 серпня 2016 року з приводу протікання даху та вимогою здійснити огляд даху у місці витоку на предмет ушкодження покрівлі та здійснення поточного підтримуючого ремонту покрівлі (а.с.47).

Судом першої інстанції встановлено, що приватним підприємством «Житлосервіс» не вчинялись дії з здійснення огляду та поточного ремонту покрівлі за зверненням ОСОБА_3

Згідно повідомлення Департаменту житлово-комунального господарства міської ради від 6 березня 2017 року №В-3/2 силами приватного підприємства «Житлосервіс» виконано поточний ремонт покрівлі 4 під»їзду будинку №251 по вул.Руській м.Чернівці у березні 2017 року, тобто після заподіяння шкоди.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими спростовуються висновки акту приватного підприємства «Житлосервіс» від 23 січня 2016 року №4-а та будівельно-технічного дослідження судового експерта ОСОБА_4 від 31 січня 2017 року про те, що причиною залиття квартири є незадовільний стан покрівлі будинку.

Посилання приватного підприємства «Житлосервіс» в апеляційній скарзі на те, що підприємство несе витрати з утримання будинку і споруд та прибудинкової території по вул.Руській,251 м.Чернівці більше, ніж передбачено тарифом, перевиконало такий вид робіт як ремонт покрівлі, необхідність виконання капітального ремонту покрівлі стосуються лише обставин організації виконання приватним підприємством «Житлосервіс» обов»язків з утримання будинку і споруд та прибудинкової території по вул.Руській,251 м.Чернівці і не звільняють приватне підприємство «Житлосервіс» від виконання.

Законом України«Про житлово-комунальні послуги», Правилами утримання жилих будинків га прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року, договором про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території не передбачено можливість звільнення приватного підприємства «Житлосервіс» від обов»язку з надання послуг у разі не здійснення споживачем оплати.

Відсутні будь-які докази того, що поточний ремонт покрівлі на квартирою 35 по вул.Руській,251 м.Чернівці технічно неможливий.

За обставин невиконання приватним підприємством «Житлосервіс» обов»язків з контролю за технічним станом будинку, зокрема, покрівлі шляхом проведення періодичних оглядів, поточного ремонту з періодичністю, яка забезпечує ефективну експлуатацію будівлі, вини приватного підприємства «Житлосервіс» та причинного зв»язку між незадовільним станом покрівлі та залиттям квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на приватне підприємство «Житлосервіс» обов»язку з відшкодування шкоди.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення норм права при визначенні розміру стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, зазначав, що зазнав душевних страждань у зв"язку з пошкодження майна.

Отже ОСОБА_3 порушено питання про стягнення моральної шкоди, передбаченої п.3 ч.2 ст.23 ЦК України.

Суд першої інстанції вважав встановленим заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди, яка полягає у зміні звичайного способу життя, погіршенні стану здоров»я.

Суд першої інстанції враховуючи характер, тривалість і тяжкість моральних страждань ОСОБА_3, ступінь вини приватного підприємства «Житлосервіс», виходячи з засад розумності та справедливості правильно визначив розмір моральної шкоди.

Частиною 1 ст.79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

За змістом ч.4 ст.79 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов»язані залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз.

Як убачається з матеріалів справи, за заявою ОСОБА_3 проведено будівельно-технічного дослідження судового експерта ОСОБА_4 від 31 січня 2017 року.

Отже, судом першої інстанції не вирішувалося питання про призначення судової експертизи.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування положень статей 86,88 ЦПК України та стягнення з приватного підприємства «Житлосервіс» на користь ОСОБА_3 витрат, пов»язаних з проведенням будівельно-технічного дослідження судового експерта ОСОБА_4 від 31 січня 2017 року.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України встановлено, що витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. При цьому до інших видів правової допомоги віднесено види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення

Як роз'яснено в п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги , документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із надання правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з приватного підприємства «Житлосервіс» судові витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката.

При цьому ОСОБА_3 не зазначено розмір витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги адвоката, не надано розрахунку та докази на підтвердження таких витрат.

Документальне підтвердження доказів витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги адвоката, понесених ОСОБА_3 надано під час апеляційного розгляду.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено ОСОБА_3 у стягненні приватного підприємства «Житлосервіс» судові витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката.

Згідно частин 1, 5 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено судовий збір в сумі 704 грн.

ОСОБА_3 подано до апеляційного суду заяву про стягнення з приватного підприємства «Житлосервіс» понесених витрати на правову допомогу у розмірі 2400 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах ? суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_5 укладено договір про надання (правової) допомоги від 20 лютого 2017 року.

На підставі акту виконаних робіт між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 12 вересня 2017 року надано ОСОБА_3 правову допомогу у вигляді підготовки апеляційної скарги протягом 3 годин та представництва інтересів протягом 1 години вартістю 2400 грн.

ОСОБА_3 сплочено адвокату ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги грошові кошти в сумі 2400 грн.

Згідно з положенням ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна норма викладена в статті 28 Правил адвокатської етики, затвердженим Устанвовчим з'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року.

Тому ОСОБА_3 підлягають компенсації витрати на правову допомогу відповідно акту виконаних робіт між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 12 вересня 2017 року та з урахуванням представництва інтересів в судовому засіданні протягом 1 години у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати за одну годину в сумі 3104 грн.

Згідно ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції неправильно визначено розмір судового збору за подачу позовної заяви ОСОБА_3, підлягає до стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

З огляду на задоволення позову ОСОБА_3 судові витрати підлягають стягненню з приватного підприємства «Житлосервіс» на користь держави в сумі 640 грн.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Житлосервіс» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Житлосервіс» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 3104 грн. та судовий збір в сумі 704 грн.

Стягнути з приватного підприємства «Житлосервіс» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий підпис /ОСОБА_6Ю./

Судді підписи /ОСОБА_7, ОСОБА_8О./

З оригіналом згідно: