Справа № 522/3050/17
Провадження №2/522/3663/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Бойчука А.Ю.
при секретарі Іскрич В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ"УКРСОЦБАНК" в особі Одеської обласної філії ПАТ"УКРСОЦБАНК, АТ "ОСОБА_2 Аваль" в особі ООД ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" про визнання недійсними договорів іпотеки, скасування заборони відчуження,-
В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просила суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представники ПАТ"УКРСОЦБАНК" в особі Одеської обласної філії ПАТ"УКРСОЦБАНК, АТ "ОСОБА_2 Аваль" в особі ООД ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" в судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд вважає за можливе, у відповідності до ст.224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 січня 2006 р. між позивачем та приватним підприємством «Прогрес-Риелт» було укладено інвестиційний договір № Г1/ПР-68, відповідно до якого інвестор здійснює внесок інвестицій у вигляді особистих (позичених) коштів, а підприємство здійснює будівництво багатоповерхового житлового комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Гагаринське плато, 5/1. Індивідуальним об'єктом інвестування за договором № Г1/ПР-68 була квартира, будівельний № 87, на 11-му поверсі жилого будинку № 2 Обєкту будівництва, загальною площею 70,72 кв. м. Відповідно до п. 5 інвестиційного договору № Г1/ПР-68, розмір інвестиції на момент його укладення становить 570 991,50 гривень.
18.10.2006р. між позивачем та ПАТ"УКРСОЦБАНК" в особі Одеської обласної філії ПАТ"УКРСОЦБАНК" було укладено договір кредиту № 2006/13-2.06/855 для фінансування інвестування житла квартири 87, розрахунковою площею 70,72 кв. м., на 11 поверсі жилого будинку №1 за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/1.
18.10.2006р. між позивачем та ПАТ"УКРСОЦБАНК" в особі Одеської обласної філії ПАТ"УКРСОЦБАНК" було укладено договір іпотеки, якій посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі вчинення нотаріальний дій за №2379, за яким у якості забезпечення за Кредитним договором було передано в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру 87 розрахунковою площею 70,72 кв. м., на 11 поверсі жилого будинку №2 за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/1.
10 січня 2006 р. між позивачем та ПП «Прогрес-Риелт» було укладено інвестиційний договір № Г1/ПР-67, відповідно до якого інвестор здійснює внесок інвестицій у вигляді особистих (позичених) коштів, а підприємство здійснює будівництво багатоповерхового житлового комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Гагаринське плато, 5/1. Індивідуальним об'єктом інвестування за договором № Г1/ПР-68 була квартира, будівельний № 105, на 13-му поверсі жилого будинку №1 Обєкту будівництва, загальною площею 70,72 кв. м. Відповідно до п. 5 інвестиційного договору №Г1/ПР-67, розмір інвестиції на момент його укладення становить 570 054,20 гривень.
18.10.2006р. між позивачем та ПАТ "УКРСОЦБАНК" в особі Одеської обласної філії ПАТ"УКРСОЦБАНК" було укладено договір кредиту № 2006/13-2.06/857 для фінансування інвестування житла квартири 105, розрахунковою площею 70,72 кв. м., на 13 поверсі жилого будинку №1 за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/1.
18.10.2006р. між позивачем та ПАТ "УКРСОЦБАНК" в особі Одеської обласної філії ПАТ"УКРСОЦБАНК" було укладено договір іпотеки, якій посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі вчинення нотаріальний дій за №2380, за яким у якості забезпечення за Кредитним договором було передано в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру 105 розрахунковою площею 70,72 кв. м., на 13 поверсі жилого будинку №1 за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/1.
12.01.2006р. між позивачем та ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» було укладено договір про інвестування №Г1/И 39 за яким обєктом інвестування є квартира, будівельний номер 121, розрахунковою площею 70, 83 кв.м., розташовану на 15 поверсі жилого будинку №1 у багатоповерховому комплексі із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1. Розмір інвестиційних внесків склав 449 110, 49 грн.
25.05.2006 р. між позивачем та АТ "ОСОБА_2 Аваль" в особі ООД ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" було укладено іпотечний договір майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № Д-207, згідно якого предметом іпотеки виступили майнові права на квартиру, будівельний номер 121, загальною площею 70, 83 кв.м., розташовану на 15 поверсі жилого будинку №1 у багатоповерховому комплексі із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1. 25.06.2006 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було внесено заборону відчуження квартири 121, загальною площею 70, 83 кв.м., розташовану на 15 поверсі жилого будинку №1 у багатоповерховому комплексі із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1,, яку зареєстровано в реєстрі за номером 60.
Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з ЦК України, Господарського кодексу України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, і частково, Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», який установлює обовязковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво, Законом України від 25 грудня 2008року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону «Про іпотеку».
За змістом ч.ч. 1, 3ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.
Згідно з ч. 1ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Відповідно до ч. 2ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.
Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV (у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий, виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.
На час укладення між стронами спірних договорів іпотеки від 18.10.2006р., 18.10.2006р., 25.05.2006р., ст. 5 Закону України «Про іпотеку» №898-IV не визначала майнові права як предмет іпотеки.
Майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25 грудня 2008року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону № 898-IV.
Майнове право, що є предметом договору це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.
Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013року у справі № 6-100цс13, від 02.12.2015року у справі № 6-1502цс15, від 02.12.2015 року у справі № 6-1732цс15, від 25.05.2016року у справі №6-503цс16.
Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до пункту 8 цієї ж постанови, згідно частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами (стороною) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.Згідно з вимогами статей 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Таким чином, аналізуючи положення Закону України «Про іпотеку», Закону України від 25 грудня 2008року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, правові позиції, висловлені в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013року у справі № 6-100цс13, від 02.12.2015року у справі № 6-1502цс15, від 02.12.2015 року у справі № 6-1732цс15, від 25.05.2016року у справі №6-503цс16, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання спірних договорів іпотеки від 18.10.2006р., 18.10.2006р., 25.05.2006р. підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині визнання кредитних договорів, укладених між сторонами 18.10.2006р., 18.10.2006р. та 25.05.2006р., суд виходив з наступного. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що умови укладених з відповідачем кредитних договорів не відповідають п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та положенням Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами» (в редакції, яка діяла на момент підписання спірних договорів). Банки не дотримались умов договору, встановлених вимогами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 та вимогами ст.2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», а саме, під час укладення із ним кредитних договорів, банки приховали від позичальника повну, обєктивну та достовірну інформацію щодо реальної процентної ставки та кінцевої сукупної вартості кредитів, вказавши в договорах занижені значення показників суттєвих умов договорів, фактично ввєли його як позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредитів.
Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи, щ ов матераалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували доводи позивача стосовно того, що під час укладення із відповідачами кредитних договорів, банки приховали від нього повну, обєктивну та достовірну інформацію щодо реальної процентної ставки та кінцевої сукупної вартості кредитів, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання кредитних договорів недійсними слід відмовити.
Як передбачено ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, ч.3 ст.209, ст.ст.213-215,217,218, 224-226 ЦПК України, суд-
Позов задовольнити частково.
Визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 18.10.2006р., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "УКРСОЦБАНК" в особі Одеської обласної філії ПАТ"УКРСОЦБАНК", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальний дій за №2379, та вилучити з державного реєстру іпотек запис про обтяження.
Визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 18.10.2006р., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "УКРСОЦБАНК" в особі Одеської обласної філії ПАТ"УКРСОЦБАНК", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальний дій за №2380 та вилучити з державного реєстру іпотек запис про обтяження.
Визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір майнових прав, укладений 25.05.2006р. між ОСОБА_1 та АТ "ОСОБА_2 Аваль" в особі ООД ПАТ "ОСОБА_2 Аваль", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № Д-207, та вилучити з державного реєстру іпотек запис про обтяження №3255449.
Скасувати заборону відчуження, накладену 25.05.2006р. на підставі іпотечного договору №Д-207 виданого приватним нотаріусом ОСОБА_3, на майнові права на квартиру, адреса: Одеська обл., м. Одеса, Гагарінське платоАДРЕСА_1, та вилучити запис про обтяження №3255376 з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, якій не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бойчук А.Ю.

28.03.2017