АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 753/12045/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8459/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

7 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 180289,99 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_6 також подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5- представника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_3- представника ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 17 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 99 000 грн., з кінцевим строком повернення до 17 грудня 2014 року, зі сплатою 13,0% річних.

З метою забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору, 17 грудня 2007 року між Банком ОСОБА_4 укладено договір поруки №166322, згідно якого, остання поручилася за виконання ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань.

Зазначив, що відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують, у зв'язку із чим, станом на 4 червня 2014 року виникла заборгованість перед Банком в сумі 180289,99 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 75 518,04 грн., за відсотками - 73001,21 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 31770,74 грн.

У зв'язку із викладеним та з врахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачів на користь Банку зазначену вище суму.

У листопаді 2014 року, ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору поруки №166322 від 17 грудня 2017 року, посилаючись на те, що вона ніколи не виступала поручителем по даному договору, цей договір вона не укладала і не підписувала, у зв'язку із чим просить визнати його недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 99 000 грн., з кінцевим строком повернення до 17 грудня 2014 року, зі сплатою 13,0% річних.

З метою забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору, 17 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки №166322, відповідно до якого остання зобов'язана солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі у разі невиконання або несвоєчасного та/або неповного виконання зобов'язань Позичальником за кредитним договором.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку суми заборгованості, станом на 2 березня 2015 року, за кредитним договором №0 від 17 грудня 2007 року - заборгованість становить 180 289,99 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом -75 518,04 грн.,за відсотками - 73 001,21 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 31 770,74 грн.

Згідно ст. 526, 623, 624 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (солідарна відповідальність), включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами належним чином не виконуються взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню на користь Банку.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_4 не укладала договору поруки з Банком, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №900/901/16-32 від 21 червня 2016 року, підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Поручитель _______ (підпис) та в графі «Поручитель _______ (ОСОБА_4І.)» у договорі поруки №166322 від 17 грудня 2007 року виконані ОСОБА_4».

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, що остання не отримувала від позивача грошові кошти у розмірі 36 350 грн., оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов кредитного договору банк видав ОСОБА_6 кредитні кошти в розмірі 99000 грн., що підтверджується меморіальним ордером та розрахунком, наданим позивачем. Питання щодо подальшого руху коштів даним кредитним договором не регулюється.

Будь-яких доказів на спростування наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, апелянтами не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг, що на даний час триває кримінальне провадження за ст.. 588 КК України, оскільки зазначена обставина не має правового значення для вирішення даного питання. Будь-якого судового рішення із зазначеного приводу немає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем ОСОБА_6 належним чином не виконуються взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо відповідальності ОСОБА_4 як поручителя а даним кредитним договором з огляду а наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2007 року між Банком і ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання кредитного договору, укладено договір поруки №166322, згідно якого, остання поручилася за виконання ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 9 вересня 2009 року надсилав ОСОБА_6 вимогу № 135-2262/200 про дострокове повернення кредиту та 17 жовтня 2012 року звертався з позовом до відповідачів про дострокове стягнення суми боргу за кредитом, який ухвалою суду від 24 січня 2013 року залишений без розгляду (а.с. 44-48, т. 3).

Таким чином, встановлено, що позивачем з вересня 2009 року змінено строки виконання основного зобов'язання.

Враховуючи, що банк звернувся з вимогами до ОСОБА_4 як поручителя за кредитним договором 2 липня 2014 року, після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, колегія суддів вважає, що порука останньої за зобов'язаннями, що виникли з кредитного договору є такою, що припинилася.

Вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 заявлені вже після припинення поруки за зобов'язаннями ОСОБА_6 а тому є такими, що заявлені безпідставно, оскільки кредитор втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував, положення ч. 4 ст. 559 ЦК України до існуючих між сторонами правовідносин не застосував та помилково стягнув заборгованість за кредитним договором з поручителя.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду, порука за зобов'язаннями ОСОБА_6 вже припинилася, а наслідком припинення поруки є втрата кредитором права на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, колегія суддів вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя із ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року в частині солідарного стягнення скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді