Справа № 369/7793/17 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5494/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 29.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про витребування майна від добросовісного набувача

встановила:

у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна від добросовісного набувача.

В червні 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0.2 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, сільська рада Ходосівка та на частину земельної ділянки під номером 3 (третім) площею 1.00 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану на території Миколаївської міської ради, АДРЕСА_1.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року заяву задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0.2 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, сільська рада Ходосівка; земельну ділянку під номером 3 (третім) площею 1.00 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану на території Миколаївської міської ради, АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати як незаконну, немотивовану, необґрунтовану та таку, що постановлена з порушенням вимог процесуального права. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не встановив співмірність заявлених позивачем вимог та виду забезпечення позову, як це передбачено ч. 3 ст. 152 ЦПК України. Крім того, суд вийшов за межі заяви про забезпечення позову, наклавши арешт на всю земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, тоді як у заяві про забезпечення позову позивач просив про накладення арешту лише на частину зазначеної земельної ділянки. Також, постановляючи ухвалу про на накладення арешту на нерухоме майно, суд першої інстанції належним чином не перевірив, чи являється відповідач власником цього майна.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 151 ЦПК України невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з позовної заяви, між сторонами по справі виник спір з приводу нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки площею 0.2 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, сільська рада Ходосівка;

- земельної ділянки площею 0, 0610 га, кадастровий номер НОМЕР_3;

- земельної ділянки під номером 3 (третім) площею 1.00 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Миколаївської міської ради, АДРЕСА_1.

Постановляючи ухвалу про накладення арешту на спірні земельні ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником спірних земельних ділянок, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 95870403 від 30.8.2017 року та № 95839051.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 95870403 від 30.08.2017 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, а не з кадастровим номером НОМЕР_2.

Суд першої інстанції цієї обставини не перевірив, не встановив підстав невідповідності кадастрового номеру земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача та тієї, на яку претендує позивач.

Крім того, постановляючи ухвалу, суд не з'ясував та не обґрунтував, чому із трьох зазначених у позові земельних ділянок, арешт має бути накладено лише на дві земельних ділянки, вказані позивачем у заяві про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд першої інстанції належним чином не пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір, стосовно якого майна, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; не з'ясовано чи є відповідач власником спірного майна, що на думку колегії суддів є підставою для скасування ухвали з переданням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року скасувати. Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: