Провадження № 2/522/5327/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді - Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів - публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третіх осіб: приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_2 про визнання іпотечних договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третіх осіб: приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_2 про визнання іпотечних договорів недійсними, згідно якого зазначив, що діюче на час укладання договорів законодавство, не передбачало можливість укладання договорів іпотеки майнових прав, тому просив визнати недійсним іпотечний договір від 08.11.2006 року зареєстрований в реєстрі за № 2212, іпотечний договір від 08.11.2006 року зареєстрований в реєстрі за № 2214, зобовязати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою (реєстраційний номер обтяження 4090729), зобовязати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою (реєстраційний номер обтяження 4091173), зобовязати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою (реєстраційний номер обтяження 5806990), зобовязати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою (реєстраційний номер обтяження 5807083).

В судовому засіданні 31 серпня 2017 року представник позивача, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог позивача у звязку зі спливом строків позовної давності.

Представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та третя особа, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, повідомлення про причини неявки від них не надійшло.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третіх осіб: приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_2 про визнання іпотечних договорів недійсними підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 08.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» 16.04.2010 року перейменований на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі Відповідач, Банк, Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (надалі Позивач, Позичальник, Іпотекодавець) було укладено Договір кредиту № 2006/686-Ф03.7/46 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобовязався надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 155 395,00 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 07.11.2012 року зі сплатою 12,25 процентів річних.

На забезпечення виконання вищевказаного Договору кредиту між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 були укладенні два іпотечні договори, посвідченні приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, а саме: Іпотечний договір від 08.11.2006 року зареєстрований в реєстрі за № 2212 та Іпотечний договір від 08.11.2006 року зареєстрований в реєстрі за № 2214.

Відповідно до умов вищевказаних іпотечних договорів № 2212 та № 2214 Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпеченняІпотекодавцем зобовязань за Договором кредиту № 2006/686-003.7/46 від 08 листопада 2006 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом квартири, № 88 (вісімдесят вісім), розрахунковою площею 73,05 квадратних метрів, та на незакінчену будівництвом квартири, № 82 (вісімдесят два), розрахунковою площею 75,8 квадратних метрів, що розташовані на 12 (дванадцятому) поверсі секції №А житлового будинку №3 (три) об'єкту будівництва, та будується за адресою: місто Одеса, вулиця Фонтанська дорога, будинок № 118-а (сто вісімнадцять «а») - багатофункціональний громадсько-житлово-готельний комплекс «Південний» (будинок №3 комплексу) на 16 ст. Великого Фонтана.

Крім того, відповідно до п. 1.9. іпотечних договорів № 2212 та № 2214, після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1. цього Договору, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за Іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути Предметом іпотеки. При цьому, нотаріус за повідомленням Іпотекодержателя та за рахунок Іпотекодавця реєструє обтяження іпотекою вже збудованої нерухомості, а Сторони протягом трьох робочих днів укладають договір про внесення змін до цього Договору, в якій змінюють опис Предмета іпотеки: замість майнових прав - відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлювальний документ, що підтверджує право власності Іпотекодавця на це нерухоме майно. Зазначеним договором про внесення змін можуть бути передбачені інші умови за згодою Сторін (наприклад, зміни, повязані з можливими змінами в процесі будівництва характеристик нерухомості, зокрема, площі, планування приміщень тощо). Зазначений договір про внесення змін є підставою для реєстрації заборони відчуження Предмета іпотеки, що накладається згідно з п. 1.10. цього Договору.

Проте, всупереч умовам іпотечних договорів приватний нотаріус ОСОБА_2 07.11.2011 року додатково зареєструвала обтяження іпотекою на квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартира № 82. Підставами обтяження були повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою № 40-39/15-85 від 08.11.2006 року та повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою № 40-39/15-86 від 08.11.2006 року відповідно.

Також станом на 08.11.2006 року вищевказані квартири не були прийнятті в експлуатацію та відповідно не було зареєстровано право власності на них за позивачем.

Позивач, ОСОБА_1, вважає, що Іпотечний договір від 08.11.2006 року зареєстрований в реєстрі за № 2212 та Іпотечний договір від 08.11.2006 року зареєстрований в реєстрі за № 2214 повинні бути визнанні судом недійсними, оскільки були укладенні з порушенням норм чинного законодавства, що діяло на той час.

Вище вказані іпотечні договори вважає недійсними, оскільки на момент їх укладення вони суперечили положенням ч. 2 ст. 5 та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірних договорів) зокрема тому, що поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку».

Представник відповідача проти позову заперечував, наполягав на застосуванні позовної давності до вимог позивача. Свою позицію обґрунтовував тим, що позивач, ОСОБА_1 в своїй позовній заяві посилається на нормативно-правову базу, котра діяла під час укладання іпотечного договору, а саме на 08.11.2006 року, отже і строк позовної давності повинен відраховуватись від цієї дати.

Суд, вважає, що днем відліку відповідного строку позовної давності слід вважати 24 червня 2014 року, день коли позивач дізнався про наявність виконавчого провадження (ВП № 42554235 від 17.03.2014 року) відносно нього щодо стягнення суми кредитної заборгованості, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Київ № 6-3851/11 виданого від 30.11.2011 року. Про дане рішення він не знав та не був сповіщений і лише при зустрічі з державним виконавцем 24 червня 2014 року згідно виїзду державного виконавця на адресу його проживання, був сповіщений про наявність претензій до нього. Керуючись статтею 261 ЦК України, вважає що днем відліку строків позовної давності є день виїзду державного виконавця до нього, а саме 24 червня 2014 року, а оскільки позовна заява була подана 19 вересня 2016 року, вважає що строк позовної давності не пропущено. Дані обставини підтверджуються також копією виконавчого провадження ВП № 42554235 від 17.03.2014 року, наявного в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення сторін щодо застосування строків позовної давності, суд вважає позицію представника відповідача необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача, суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з ЦК України, Господарського кодексу України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Так, за змістом ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

За ст. ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення Договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

Стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Закон України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений між позивачем та банком.

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція щодо іпотеки майнових в період до введення в дію Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» висловлена в Постановах ВСУ: по справі № 6-168цс12 від 30.01.2013 р., по справі № 6-8цс13 від 17.04.2013 р., по справі № 6-36цс13 від 15.05.2013 р., по справі № 6-85цс13 від 25.09.2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, позовні вимоги позивача, в частині визнання іпотечних договорів недійсними, суд вважає цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог позивачем не обґрунтована, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 212-214, 216, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третіх осіб: приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_2 про визнання іпотечних договорів недійсними задовольнити частково.

Визнати іпотечний договір від 08.11.2006 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 2212 недійсним.

Визнати іпотечний договір від 08.11.2006 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 2214 недійсним.

В задоволенні вимог до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

31 серпня 2017 року