Справа № 369/8119/16-ц
Провадження № 2/369/739/17
24 лютого 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.,
за участі секретаря Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Свої вимоги мотивувала тим, що 17 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики про надання ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 10 030 (десять тисяч тридцять) доларів США, що курсом НБУ (1 долар США = 15.773905 грн.) на день укладення договору позики еквівалентно 55 212,27 (сто п'ятдесят вісім тисяч двісті дванадцять) грн.
Вказує, що факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою від 17 грудня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_2 отримала в ОСОБА_1 позику, у розмірі 10 030 (десять тисяч тридцять) доларів США. Для забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, 17 грудня 2014 року був укладений також нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу, за яким предметом забезпечення став автомобіль марки AUDI модель А8 3.7 QUATTRO, д.н.з. АІ 9177СЕ, номер кузова НОМЕР_1, належний на праві приватної власності ОСОБА_2
Так позивач зазначає, що зв'язку із необхідністю отримання ОСОБА_2 нової позики між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 24 травня 2016 року був укладений письмовий договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 17 грудня 2014 року про надання позикодавцем позичальнику грошових коштів у іноземній валюті (доларах США).
У відповідності до п. 1.1. договору, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 218 745,62 (дві вісімнадцять тисяч сімсот сорок п'ять) грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 25,442357 грн.) на день укладення договору еквівалентно 8 696 (вісім тисяч шістсот дев'яносто шість) доларів США, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів в строк і за графіком відповідно до пункту 3 договору. Кінцевий строк погашення позики - 17 червня 2016 року.
Відповідно до абзацу 4 пункту 3.2 договору, «розрахунок за договором позики здійснюється у доларах США».
Позивач наголошує, що факт отримання позичальником грошових коштів підтверджується її підписом на договорі, а також розпискою від 24 травня 2016 року, згідно з якою позичальник отримала в позикодавця суму позики, у розмірі 218 745,62 (двісті вісімнадцять тисяч сімсот сорок п'ять) грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 25.123692 грн.) на день укладення договору еквівалентно 8 696 (вісім тисяч гсот дев'яносто шість) доларів США, та зобов'язалася повернути суму позики позикодавцю в строк до 17 червня 2016 року включно.
Однак станом на день пред'явлення позову відповідач не виконала свого грошового зобов'язання за договором, та не повернула позивачу грошову суму позики у розмірі 8 200,00 (вісім тисяч двісті) доларів США, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,442357 грн.) на день подання позову до суду еквівалентно 208 627,33 (двісті вісім тисяч шістсот двадцять сім) грн.
Окрім того, на вимоги надати для огляду предмет застави (автомобіль марки AUDI модель А8 3.7 QUATTRO, д.н.з. АІ 9177СЕ) ОСОБА_2 не реагує, про місце знаходження мобіля позивачу нічого не відомо після укладання договору від 24 травня 2016 року про внесення змін та доповнень до договору позики від 17 грудня 2014 року.
01 серпня 2016 року позивачу стало відомо, що автомобіль було відчужено відповідачем невідомій третій особі.
У судове засідання позивач не зявилася. Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомляла.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
При розгляді справи судом встановлено, що 17.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики.
П.3.1. договору позики позичальник зобов»язаний повернути позику згідно з таким графіком повернення позичальником грошових коштів: 8044,69 грн. еквівалент 510 доларів США до 17 січня 2015 року включно; 8044,69 грн. еквівалент 510 доларів США до 17 лютого 2015 року включно;142122,88 грн. еквівалент-9010 доларів США до 17 березня 2015 року включно.
17.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір застави автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 743.
Відповідно до п. 1.2. договору застави автомобіля предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль марки AUDI модель А8 3.7 QUATTRO, шасі (кузов, рама) № VIN WAUZZZ4E06N014982 WAUZZZ4E06N014982,2006 року випуску, тип-легковий седан-В, колір-чорний, державний номер АІ 9177СЕ.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Звертаючи увагу судів на правильність вирішення справ, повязаних з поверненням позики на підставі письмових розписок, Верховний Суд України у своєму правовому висновку, який міститься в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
З метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Вказана позиція Верховного Суду України є обовязковою для суду першої інстанції, при розгляді даної справи, оскільки фактичні обставини по ній, у повній мірі відповідають обставинам по справі, яка переглядалася Верховним Судом України в порядку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.
У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 6 890 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3 суму основного боргу за договором позики у розмірі 208 627,33 грн., неустойку у розмірі 159 370,92 грн., три відсотки річних в розмірі 1 234,62 грн. та витрати із сплати судового збору в розмірі 3 332,20 грн.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Д.Д.Усатов