Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Соломон О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, про стягнення матеріальної компенсації,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 15 березня 2017 року просить стягнути з відповідача матеріальну компенсацію в розмірі 105925 грн., що згідно курсу НБУ на 26 січня 2015 року становить 6700 доларів США, припинивши її право спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2 30 січня 2008 року без її згоди продав на підставі договору купівлі-продажу належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 за 75000 грн., що за курсом НБУ було еквівалентно 13400 доларів США. Надалі квартира неодноразово перепродавалася іншим особам. Рішенням суду договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_2, визнано недійсним, а всі інші перепродажі спірної квартири - законними. Добровільно повернути їй кошти за ? частку квартири відповідач відмовляється. Оскільки є чинним свідоцтво про право власності на житло від 8 липня 1996 року, за яким квартира належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу, виділити в натурі ? частку квартири неможливо, бажає отримати компенсацію вартості її частки квартири.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Пояснив, що в 1996 році сторони приватизували квартиру на праві спільної сумісної власності. З моменту приватизації відповідач виїхав з квартири і до 2008 року не зявлявся. В 2008 році ОСОБА_2 подав до суду позов про визнання приватизації незаконною та визнав право власності на квартиру лише за собою. Після заочного рішення суду відповідач квартиру продав ОСОБА_6 Нині власником квартири є ОСОБА_5 Надалі рішенням судів перший договір купівлі-продажу квартири визнано недійсним, а за позивачем визнано право власності на ? частку спірної квартири. Відповідач отримав кошти за продаж всієї квартири. Виділити позивачу в натурі її частку квартири неможливо, оскільки вона однокімнатна. Витребувати своє майно у добросовісного набувача позивач не може, користуватися квартирою також не може, бо власником є інша особа, а тому просить стягнути компенсацію вартості її частки квартири. Просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що на момент продажу квартири він був одноосібним її власником, а тому перешкод для укладення договору купівлі-продажу не було і порушень закону він не допускав. Позивач обманним шляхом приватизувала квартиру на двох, хоча він такої згоди не давав. Представник відповідача пояснила, що відповідач не має в розпорядженні коштів, які просить стягнути позивач, а тому у нього відсутня можливість виплати компенсації. Доказів виконання позивачем обовязків власника не надано. Просять в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 8 липня 1996 року, яке є чинним.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2007 року у справі № 2-2545/07 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», ВАТ «Рівнеазот» про визначення часткового запису в свідоцтві про право власності на житло недійсним і визнання права власності було визнано недійсним наказ про надання дозволу на приватизацію спірної квартири в частині включення до дозволу на приватизацію як члена сімї ОСОБА_4, визнано недійсним записи про ОСОБА_4 як члена сімї у свідоцтві про право власності на квартиру від 8 липня 1996 року та реєстрації Рівненського бюро технічної інвентаризації, визнано за ОСОБА_2 право власності на цілу квартиру АДРЕСА_2 та виселено ОСОБА_4 і членів її сімї з квартири без надання іншого житла.

30 січня 2008 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу квартири продав спірну квартиру ОСОБА_7 16 вересня 2008 року ОСОБА_7 шляхом укладення договору купівлі-продажу реалізував спірну квартиру ОСОБА_8, який, в свою чергу, продав її 5 листопада 2009 року ОСОБА_9 27 листопада 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, за умовами якого власником квартири є ОСОБА_5 Право власності ОСОБА_5 зареєстровано 15 січня 2010 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2010 року, який розглядав після скасування Апеляційним судом Рівненської області заочного рішення від 10 жовтня 2007 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», ВАТ «Рівнеазот» про визначення часткового запису в свідоцтві про право власності на житло недійсним і визнання права власності, в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено повністю за безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 27 серпня 2012 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 5 на вул..Макарова, 30 в м.Рівне, укладений ОСОБА_10 30 січня 2008 року від імені та в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_7

За ОСОБА_4 на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2014 року визнано право власності на ? частку у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У порядку, встановленому ст.364 ЦК України, з дотриманням вимог ст.370 ЦК щодо рівності часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, здійснюється і виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Як вбачається з технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2, виготовленого станом на 16 липня 2014 року, спірна квартира однокімнатна, а отже, за правилами ст.183 ЦК України вважається неподільною.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Згідно із звітом про незалежну оцінку вартості нерухомого майна ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 26 січня 2015 року складає 211850 грн., вартість ? частки обєкту становить 105925 грн. Вказана оцінка вартості спірної квартири відповідачем не оспорювалася, від проведення судової експертизи для визначення дійсної вартості квартири на час розгляду справи сторони відмовилися.

Обовязковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обовязковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Однак, при вирішенні таких спорів необхідно враховувати загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників та зясовувати чи не зловживає особа, яка бажає виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, наданим їй ч.2 ст.364 ЦК правом, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки, і що такий виділ не завдасть їм шкоди.

Право власності ОСОБА_4 на ? частку спірної квартири було зареєстровано 19 березня 2014 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 березня 2014 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2016 року визнано незаконними та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 березня 2014 року № 11728353 про реєстрацію права спільної часткової власності на спірну квартиру за ОСОБА_4

Нині номінальним власником та фактичним володільцем квартири АДРЕСА_1 є третя особа ОСОБА_5, що позбавляє позивача можливості користуватися належною їй ? частиною квартири чи встановити порядок користування нею.

Як на одну з підстав відмови у задоволенні позову представник відповідача покликається на відсутність в останнього реальної можливості сплатити позивачу грошову компенсацію, оскільки ОСОБА_2 інвалід третьої групи ( довідка МСЕК АВ № 0312369 від 19 грудня 2014 року ), отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1130 грн. на місяць ( довідка Управління по нарахуванню пенсій УПФ України в Здолбунівському районі № 1676 від 21 листопада 2016 року), нерухомого майна не має ( інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16 березня 2017 року ).

Разом з тим, в судовому засіданні відповідач визнав ту обставину, що після визнання недійсним укладеного 30 січня 2008 року з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу спірної квартири отримані від покупця грошові кошти останньому не повертав. Тобто, з дати укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у власності відповідача перебувають грошові кошти в сумі 75000 грн., що станом на 30 січня 2008 року становило 14851 долар США, в тому числі і кошти, отримані за продаж ? частки квартири, яка належить позивачу.

За таких обставин суд вважає, що реалізація позивачем права на отримання компенсації вартості її частки у праві спільної власності на квартиру не порушить прав співвласника - відповідача, чи інших осіб. Зловживань позивачем як співвласником своїм передбаченим ч.2 ст.364 ЦК України правом суд в діях позивача також не вбачає, оскільки позивач з 2008 року позбавлена можливості реально користуватися своїм майном, відповідач в свій час розпорядився її часткою у спільному майні без згоди позивача, не відшкодував їй завданих в результаті цього збитків та не зацікавлений у витребуванні квартири від останнього набувача.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконання обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із ч.5 цієї статті власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Вказуючи на невиконання позивачем передбачених ст.319 ЦК України обовязків власника, представником відповідача в порушення вимог ст.10, 60 ЦПК України не надано суду доказів такого невиконання, як і не обґрунтовано які ж обовязки власника не були виконані позивачем.

Враховуючи зазначені обставини, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

За правилами ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на оплату судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.3, 364 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, про стягнення матеріальної компенсації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості ? частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 в сумі 105925 ( сто пять тисяч девятсот двадцять пять ) грн.

Припинити право власності ОСОБА_4 на ? частку квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :