Ухвала

іменем україни

07 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський АкціонернийБанк» звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між позивачем та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір від 18 травня 2007 року. В забезпечення виконання умов договору, 06 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки. Банк виконав умови договору та надав відповідачу кредит у розмірі 100000 дол. США. Оскільки, останній зобов'язання по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 1328918,36 грн, звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Враховуючи викладене, просив: стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 1328918,36 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість по кредитному договору №193 від 18 травня 2007 року - 1145492,48 грн по кредиту, 119823,19 грн по відсотках, всього 1265315,67 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 18 травня 2007 року укладено кредитний договір між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнській Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 (а.с. 10-16).

Крім того, до даного кредитного договору сторони уклали додаткову угоду № 1 від 21 липня 2008 року, додаткову угоду № 2 від 14 травня 2009 року, додаткову угоду № 3 від 14 травня 2009 року, додаткову угоду № 4 від 14 травня 2009 року, додатковий договір № 4 від 18 травня 2011 року, додатковий договір № 5 від 06 грудня 2012 року (а.с.17-22).

Позивач вимоги кредитного договору та додаткових угод виконав, надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 100000 дол. США на термін до 18 травня 2014 року, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача однією сумою в безготівковій формі.

У забезпечення виконання умов вказаного договору, 06 грудня 2012 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_5 зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно наданого розрахунку, ОСОБА_5, станом на 26 червня 2015 року, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка у добровільному порядку погашена не була.

Статтею 554 ЦК України передбачено, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, чим порушив умови договору, та враховуючи розрахунок суми заборгованості, дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості по кредитному договору у розмірі 1265315,67 грн. Вказаний розмір заборгованості належними та допустимими доказами не спростований заявником.

Висновки апеляційного суду узгоджуються з роз'ясненнями викладеними у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_6 про те, що у позовній заяви ставилося питання щодо стягнення суми заборгованості за договором № 191 від 18 травня 2007 року, обґрунтовано спростовано апеляційним судом, оскільки під час судового засідання встановлено, що 18 травня 2007 року між банком та ОСОБА_5, був укладений саме договір № 193 і ОСОБА_6 був поручителем саме за цим договором та на вказану суму.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Кафідова