"27" березня 2017 р.
Справа № 642/1998/16-ц
Провадження № 2/642/95/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

21 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Радько В.В.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа приватний нотаріус Трощій Ірина Вячеславівна про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідачів, вказуючи, що відповідно до заповіту від 03.09.2015р. ОСОБА_7 усе своє майно заповідала йому позивачеві у справі. Спадкоємців, що мають право на обов'язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_7 немає. Так, до складу спадщини входить, 4/6 частини земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 що були придбані на ім'я одного із подружжя, а саме ОСОБА_8, однак згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю 1962 р. в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин є спільною сумісною власністю подружжя, а розміри часток подружжя після смерті одного із них є рівними. Так, після смерті ОСОБА_8 залишилось спадкове майно, а саме 1/2 частина земельної ділянки та будинку АДРЕСА_1. Спадкоємців, що мають право на обов'язкову частку в спадщині не має. До спадкоємців першого кола, що прийняли спадщину належать доньки померлого ОСОБА_4, ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_7 Крім цього, зазначає, що ОСОБА_7 на момент смерті свого чоловіка та в подальшому проживала у спірному будинку, а тому є такою що прийняла спадщину після смерті чоловіка за законом, проте свідоцтво про право власності на частину в спільному майні подружжя та свідоцтва на право власності на спадщину за законом отримати не встигла, так як в наслідок перебігу хвороби померла. Реалізуючи своє право на спадщину, за заповітом позивач звернувся до приватного нотаріуса, проте згідно відповіді нотаріуса вбачається, що законодавством не передбачено можливості визначення органом нотаріату частки померлого у спільній сумісній власності подружжя, за обставин коли на день видачі такого свідоцтва про право власності на майно чоловік та дружина померли, а тому прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не володіла спільно із чоловіком ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності житловим будинком та земельною ділянкою. Так, на думку нотаріуса після смерті ОСОБА_8 має спадкуватися вся земельна ділянка та будинок, без урахування права спільної сумісної власності ОСОБА_7 А тому, спадкоємці першої черги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 набувають право власності в рівних частках по 1/3 частині на весь будинок та земельну ділянку. Не погоджуючись із правовою позицією органу нотаріату, позивач вимушений звернутися до суду з позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав визначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши на те, що позивачем не вірно вибраний спосіб захисту своїх прав. Вказав на незаконність укладеного браку між померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Так, згідно свідоцтва про укладення шлюбу 02.02.1974р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено шлюб, а згідно свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається розірвання шлюбу 21.03.1974р. Просив у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи в суді повідомлений своєчасно та належним чином, надав свою заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши надані докази в їх сукупності та взаємозв'язку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 23.10.1985р., вбачається, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 02.02.1974р. укладено шлюб (а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть (а.с.12) від 28.08.2015р. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно свідоцтва про смерть (а.с.10) ІНФОРМАЦІЯ_1. померла ОСОБА_7

Відповідно до заповіту від 03.09.2015р. ОСОБА_7 усе своє майно заповідала ОСОБА_3 позивачу у справі. (а.с.9). Так, після смерті ОСОБА_7, залишилось спадкове майно, що складається житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки.

Судом встановлено, що 01.03.2016р. на лист-запит позивача, приватним нотаріусом Трощій І.В. надано відповідь, згідно якої вбачається, роз'яснення нотаріусом строку звернення за свідоцтвом про право на спадщину. Крім цього, роз'яснено яка частина спадщини підлягає успадкуванню позивачем.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи вищевказану відповідь, суд приходить до висновку, про те, що приватним нотаріусом не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Виходячи із позовних вимог, вбачається, що позивач фактично не погодився із визначеною нотаріусом часткою у спадщині.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач звернувся з позовом в суд у квітні 2016р., а право позивача на спадщину за заповітом наступило з 04.06.2016р., а тому суд приходить до висновку, що представником позивача не надано доказів про порушення, невизнання чи оспорювання спадкових прав позивача, у зв'язку з чим в цій частині позову необхідно відмовити.

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.1241 ЦК України, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно припису ч.3 ст.1261 ЦК України, - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, згідно позовних вимог, вбачається, що позивачем не ставилось вимоги щодо визначення частки спадщини після смерті ОСОБА_8, а тому в судовому засіданні сторонами не доводились вказані обставини в передбачений законом спосіб.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача щодо незаконності укладеного шлюбу між померлими ОСОБА_9, враховуючи відсутність позовних вимог з цього приводу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 392,1241,1261,1270 ЦК України, ст. 60 СК України, ст.ст.3, 10,11,60, 213-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Ленінський районний суд м. Харкова.

Головуючий: