РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3989/15-ц

Провадження № 2/643/654/17

21.09.2017 р. м.Харків

Московський районний суд м.Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору, третя особа приватний нотаріус ХМНО Чуприна Галина Олександрівна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19.04.2012 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О., зареєстрований в реєстрі за № 1384.

Свої позовні вимоги позивач при подачі позову обґрунтовував тим, що договір був укладений із застосуванням обману з боку ОСОБА_6, яка брала перед ним зобов'язання вчинити договір довічного утримання, а в дійсності вчинила договір купівлі-продажу без сплати грошових коштів в якості оплати за придбане майно.

07.12.2016 р. представник позивача надав письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що підставою для визнання договору недійним є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, оскільки відповідач не виконала умов договору та не передала продавцю ОСОБА_5 кошти за придбану квартиру АДРЕСА_2, а після укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_6 змінила замки на вхідній двері квартири і користується квартирою на свій розсуд, в той час як позивач вимушений мешкати у своїх знайомих.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали. Представник позивача ОСОБА_8 пояснив, що 19.04.2012 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу квартири, але в зв'язку з неможливістю відразу розрахуватися за куплену квартиру, була досягнута домовленість, що ОСОБА_5 продовжує користуватися квартирою до повного розрахунку, тому право користування було оформлено як сервітут. Нотаріальні послуги за оформлення угоди сплатила ОСОБА_6 , які зайняла у ОСОБА_5, але після укладення договору відповідач змінила замки на вхідних дверях квартири і ОСОБА_5 не має доступу до квартири.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, вважають, що позивач не надав суду достовірних та впевнений доказів на підтвердження своїх вимог.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилася, надала письмові пояснення та просила справу розглядати за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

19.04.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О., згідно якого продавець ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_6 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, продаж квартир здійснюється за 133 900, 00 грн., при цьому даний договір має елементи договору купівлі-продажу та договору про встановлення сервітуту, в зв'язку з чим, за домовленістю сторін встановлений сервітут, за яким ОСОБА_5 має право довічного користування квартирою, а саме право довічного проживання в даній квартирі. (а.с.3).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину за правилами ч.1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину сторонами (стороною), вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Позивач в своєму уточненому позові посилається як на підстави недійсності правочину недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, при цьому обгрунтовує вимоги тим, що ОСОБА_6 не виконала умов договору та не сплатила кошти за квартиру, незважаючи на те, що квартира перейшла у її фактичне користування та розпорядження.

Позивач за час розгляду справи, яка розглядається з березня 2015 р., неодноразово змінював підстави своїх позовних вимог, починаючи з введення його в оману та вчинення дій під впливом помилки, та остаточно визначаючись з такою підставою, як визнання правочину недійсним внаслідок того, що гроші за угодою не передавалися.

В судовому засіданні встановлено, що фактично позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_6 не виконала умов договору так як не передала за квартиру позивачу грошові кошти, які він і бажає отримати від відповідача.

Такої підстави, як визнання недійним договору через його невиконання однією стороною, не передбачено ст. 203 ЦК України.

В зв'язку з чим, суд вважає, що спірні правовідносини регулюються положеннями ст.697 ЦК України, відповідно до якої, якщо покупець прострочив оплату товару, або не настали обставини, за яких право власності на товар мало перейти до покупця, то продавець має право вимагати повернення товару.

Відповідно до ст. 651 ЦК України підставою для розірвання договору є істотне порушення умов договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Положеннями самого договору п.6.2.2 встановлено, що сторони обумовили, що договір має правовстановлюючий характер для ОСОБА_6 лише після виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно, так як в судовому засіданні не доведено, що гроші передані ОСОБА_5 за даним договором, то слід вважати, що даний договір не став правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності ОСОБА_6 на квартиру. А відповідно позивач має право на розірвання договору та повернення товару - квартири.

Заперечуючи проти позову представники відповідача посилалися на пункти 2.1 та 7.7 оспорюваного договору, які на їх думку свідчать про отримання позивачем грошових коштів від відповідача у зазначеній у договорі сумі.

Між тим, зміст пункту 7.7 Договору не має жодного відношення до факту отримання грошей ОСОБА_9 чи відсутності у нього будь-яких претензій фінансового характеру до покупця. Формулювання ж пункту 2.1 Договору «продаж квартири вчинюється…» судом не може розцінюватись як об'єктивний та беззаперечний доказ отримання позивачем грошових коштів в якості оплати за продану квартиру.

Посилання представників відповідача на інші докази, які на їх думку свідчать про виконання відповідачем зобовязання щодо оплати придбаного майна, а саме: сплати податку на доходи в розмірі 6695 гривень ОСОБА_5, реєстрація договору в електронному реєстрі БТІ, можливість ОСОБА_6 використовувати договір купівлі-продажу в якості правовстановлюючого документу, в даному випадку вирішального значення не мають та не свідчать про оплатність оспорюваного договору.

Не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України і письмові пояснення нотаріуса, надані нею до суду, оскільки договір купівлі-продажу, текст якого готувала сама нотаріус, не містить безпосереднього твердження щодо передавання грошових коштів стороні продавця до підписання договору, або передавання грошей в її присутності.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 ОСОБА_12 також не підтверджують з достовірністю факт передачі коштів, так як в їх присутності гроші не передавалися.

Розписок позивача або іншого документу на підтвердження передачі продавцю коштів за продаж квартири до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що оплатність оспорюваного договору, яка є суттєвою умовою договору купівлі-продажу, не знайшла свого беззаперечного підтвердження.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем обраний не той спосіб захисту своїх прав, і з підстав заявлених позивачем, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Я.М.Горбунова