Справа № 128/430/17 Провадження № 22-ц/772/1033/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 6Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Іващука В.А.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання права власності на збудований об'єкт нерухомості, -

встановила:

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до районного суду із позовом до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання права власності на збудований об'єкт нерухомості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Ксаверівської сільської ради від 05.06.2008 року у його власність перейшла земельна ділянка площею 3,2601 га, що розташована по вул. Ярослава Мудрого (колишня Калініна) в с. Лисогора Вінницького району.

На зазначеній земельній ділянці ним завершено будівництво житлового будинку і тому в жовтні 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про прийняття в експлуатацію збудований будинок.

Однак Департаментом Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області було розяснено про неможливість прийняття в експлуатацію будівництва без рішення суду.

А тому просив визнати за ним право власності на будинок, який знаходиться по вул. Ярослава Мудрого,2а в с.Лисогора Вінницького району та області.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року у відкритті провадження у даній цивільній справі відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду та визнати за ним право власності на збудований обєкт нерухомості будинок, який знаходиться по вул. Ярослава Мудрого,2а в с. Лисогора Вінницького району та області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявилися, що відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства, оскільки позивачем заявлено позовну вимогу до відповідача (юридичної особи) про визнання за ним права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості житловий будинок, який розташований на земельній ділянці (з цільовим призначенням для житлової забудови і громадського призначення), що належить позивачеві на праві власності, як фізичній особі підприємцю.

Проте такий висновок судом першої інстанції зроблений поспішно, без врахування обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Згідно з статтями 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають в державі.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 Постанови від 1.03.2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Пунктом 3 зазначеної Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ, зокрема за Господарським процесуальним кодексом України (ст.ст.1,12) віднесено до компетенції господарських судів.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

За змістом частини 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Водночас, за положеннями статті 1 ГПК України господарським судам підвідомчі спори щодо захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України в п.2 Постанови від 24.10.2011 року № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" на вимоги ст. ст. 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Отже системний аналіз вказаних норм свідчить, що критерієм розмежування справ цивільного і господарського судочинства є одночасно як суб'єктивний склад учасників процесу, так і характер спірних правовідносин.

Предметом позовних вимог позивачем ОСОБА_3 визначено як визнання за ним права власності на збудований об'єкт нерухомості житловий будинок, отже, останній звернувся до суду з позовом за захистом його порушених прав як фізичної особи.

За правовою природою вказані правовідносини відносяться до цивільних та регулюються нормами розділу І глави 27 ЦК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що матеріали позову не містять відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб підприємців щодо набуття ОСОБА_3 статусу суб'єкта підприємницької діяльності (фізичної особи підприємця).

Відповідно до статті 50 ЦК України фізична особа підприємець не є окремим учасником цивільно-правових відносин. Це лише статус фізичної особи громадянина, який він набуває після державної реєстрації суб'єктом підприємницької діяльності.

Під час здійснення господарської діяльності фізичні особи - підприємці реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов'язків. При цьому решта прав та обов'язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення нею господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним Кодексом України, та регулюються ним. Останнє випливає зі змісту частини 3 статті 45 ГК України, відповідно до якої щодо громадян положення цього кодексу поширюються на ту частину їх діяльності, яка за своїм характером є підприємницькою.

Проте постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував зазначені положення закону, та не звернув увагу на те, що на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі, без зясування дійсного характеру правовідносин між сторонами, відсутні підстави для висновку про те, що між сторонами виник господарський спір, а не спір, що виникає з цивільних відносин і повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі не можна вважати законною і обґрунтованою. Зазначена ухвала відповідно до частини 7 статті 122 ЦПК України перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Вимога апеляційної скарги про вирішення апеляційним судом позовних вимог по суті не підлягає до задоволення, так як не відповідає повноваженням апеляційного суду за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, що передбачені частиною 2 статті 307 ЦПК України.

Врахову ючи викладене вище, керуючись ст. 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року скасувати, а питання про відкриття провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання права власності на збудований об'єкт нерухомості повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7 ОСОБА_5