Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя. В обґрунтування позову зазначивши, що 21 червня 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 335. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, яка мешкає разом із позивачкою. Позивачка зазначає, що однією сімєю з відповідачем вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає, що для примирення та збереження сім'ї необхідно звернення до суду, тому позивачка просила встановити режим окремого проживання між нею та ОСОБА_2.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 червня 2003 року між позивачкою та ОСОБА_2 у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції було укладено шлюб, про що було зроблено, актовий запис № 335.

24 жовтня 2007 року народилась ОСОБА_4, батьками якої є сторони по справі.

Відповідно до ст. 56 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Так, відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя.

Пленум Верховного Суду України п.12 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає що при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

Судом встановлено, що тривалий час між позивачем та відповідачем фактично були припинені шлюбні відносини, мешкають окремо.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підстави відмовляти встановленню режиму окремого проживання відсутні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 212 ЦПК України, ст.ст. 119,120 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя про розірвання шлюбу задовольнити.

Встановити для подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, шлюб між якими зареєстрований 21 червня 2003 року у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 335, режим окремого проживання.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко