Справа № 369/8449/16-ц
Провадження № 2/369/143/17
31.01.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
за участю секретаря Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дмитрівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідачів ОСОБА_2, третя особа: Дмитрівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що вона ОСОБА_1, разом зі своїм колишнім, чоловіком ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, вул Комарова, буд. 49. Крім нього, в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_4 (син) та ОСОБА_5 (брат).
Згідно рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2013 р., яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 15.10.2013 р., спірний будинок є її особистою власністю, згідно ст. 57 СК України, оскільки набутий шляхом укладення договору дарування.
Рішенням апеляційного суду Київської області - від 12.08.2014р. відповідача вселено до будинку № 49 у с. Мила Києво-Святошинського району Київської області та зобовязано їй не чинити йому перешкод у користуванні жилим приміщенням.

06.08.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою підтверджено, що виконавчий документ виконано повністю. Після вселення до житлового будинку, відповідач отримав ключі, однак жодного дня в будинку не проживав.

На даний момент відповідач хоч і зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проте фактично в цьому будинку не проживає.

Факт реєстрації відповідач у вказаному будинку створює позивачу певні незручності - зокрема, для вчинення певних правочинів щодо будинку, для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб.

Відповідач не проживає у зазначеному будинку, місце його теперішнього фактичного проживання їй не відоме, не веде ніякого господарства, не приймає участі у підтриманні будинку у належному стані, а його реєстрація не дозволяє позивачу належно використовувати дане житлове приміщення на власний розсуд та значно обмежує законні права.

Відповідно до вищевикладеного вважає, шо ОСОБА_2 є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Свягошинський район, с. Мила, вул. Комарова, 49.

Тому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком № 49 по вул. Комарова в с. Мила Києво-Святошинського району, Київської області та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У судове засідання позивач не зявився, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просив розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оголошенням через газету «Урядовий курєр» за №236 від 15.12.2016 року.

Представник третьої особи: у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслали до суду заяву згідно якої просили розглядати справу за їх відсутності.

За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору;4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: Києво-Святошинський район, с. Мила, вул. Комарова, буд. 49., що підтверджується договором дарування від 16.08.2003 року та витягом про реєстрацію права власності від 07.11.2003 року та свідоцтвом про право власності від 11.09.2015 року.

Позивач ОСОБА_1, разом зі своїм колишнім, чоловіком ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім нього, в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_4 (син) та ОСОБА_5 (брат).

Згідно рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2013 р., яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 15.10.2013 р., спірний будинок є її особистою власністю, згідно ст. 57 СК України, оскільки набутий шляхом укладення договору дарування.

Рішенням Апеляційного суду Київської області - від 12.08.2014 р. відповідача вселено до будинку № 49 у с. Мила Києво-Святошинського району Київської області та зобовязано їй не чинити йому перешкод у користуванні жилим приміщенням.

06.08.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою підтверджено, що виконавчий документ виконано повністю. Після вселення до житлового будинку, відповідач отримав ключі, однак жодного дня в будинку не проживав.

На даний момент відповідач хоч і зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проте фактично в цьому будинку не проживає.

Факт реєстрації відповідача у вказаному будинку створює позивачу певні незручності - зокрема, для вчинення певних правочинів щодо будинку, для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб.

Відповідач не проживає у зазначеному будинку, місце його теперішнього фактичного проживання позивачу не відоме, не веде ніякого господарства, не приймає участі у підтриманні будинку у належному стані, а його реєстрація не дозволяє позивачу належно використовувати дане житлове приміщення на власний розсуд та значно обмежує законні права.

Факт відсутності відповідача понад один рік у спірному будинку підтверджується актами депутатів Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 03.07.2016 року, від 03.04.2016 року, від 17.12.2015 року, від 28.08.2016 року, від 03.07.2016 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Свягошинський район, с. Мила, вул. Комарова, 49.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, та керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 405, ст.ст. 4, 10,11, 57-60, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дмитрівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, такими, що втратили право користування житловим будинком № 49 по вул. Комарова в с. Мила Києво-Святошинського району, Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко