У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/6 частиниквартири, припинення права власності на частку в спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2007 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що з 21 серпня 1998 року по 26 грудня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, у період якого у них народилася дочка ОСОБА_8, 2000року народження.

Під час шлюбу 27 червня 2003 року вони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, 1/3 частини якої належить ОСОБА_7, а 2/3 частини - ОСОБА_8

З вересня 2006 року відповідач у зазначеній квартирі не проживає, обов'язків щодо її утримання та оплати комунальних послуг не виконує. Спірна квартира є однокімнатною, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння квартирою є неможливим, а тому з урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила визнати за нею право власності на 1/6 частини квартири як її частку у спільній сумісній власності подружжя, припинити право власності відповідача на 1/6 частини квартири з виплатою йому 63 125 грн грошової компенсації вартості вказаної частки та визнати її право власності на цю частку.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2008 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_7 на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частини вказаної квартири.

Зобов'язано виплатити ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 63 125 грн, що знаходяться на депозитному рахунку ОСОБА_6 № НОМЕР_1 у ВАТ АБ «Укргазбанк», що є вартістю 1/6 частини спірної квартири.

Залишено незмінним право власності на 2/3 частини вказаної квартири, що належить ОСОБА_8

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 21 серпня 1998 року по 26 грудня 2006 року ОСОБА_7 та ОСОБА_7перебували в зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилася дочка ОСОБА_8, 2000 року народження.

Під час шлюбу 27 червня 2003 року був укладений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, 1/3 частини якої за договором належить ОСОБА_7, а 2/3 частини - ОСОБА_8

26 грудня 2006 року шлюб між сторонами був розірваний.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що відповідач у зазначеній квартирі не проживає, в утриманні квартири участі не приймає, його частка у праві спільної часткової власності на вказану квартиру є незначною і не може бути виділена в натурі, у зв'язку з чим просили задовольнити позов.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми вартості частки відповідача у спірному майні, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Такий висновок суду апеляційної інстанції є правильним.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України).

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною 2 якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-2670цс14, яка розглянута ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, встановивши, що вартість 1/6 частини спірної квартири в розмірі 63 125 грн була внесена на депозитний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_6 № НОМЕР_1 у ВАТ АБ «Укргазбанк» на підставі депозитного договору № 16/01 від 15 січня 2008 року, що суперечить приписам ч. 2 ст. 365 ЦК України щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставина справи.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Л.М. Мазур Г.І. Мостова