ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1115/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М.,за участю секретаря судового засідання Клисак Н.Г., відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку ''Приватбанк'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору

В С Т А Н О В И В

23 жовтня 20017 року ПАТ КБ ''Приватбанк'' звернувся до суду з позовом, в якому просить су стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 60065, 32 грн за кредитним договором від 22.06.2012 та судові витрати у розмірі 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 22.06.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 30.09.2017 року має заборгованість в розмірі 60065, 32 грн., яка складається з 2260.59 грн заборгованість за кредитом; 50233.29 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;4235.00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штраф в розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2836.44 грн штраф (процентна складова).

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі ( а.с.39).

Відповідач ОСОБА_1 в суді позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" не визнав, просив суд закрити провадження у справі у звязку із закінченням строку позовної давності, так як останній платіж сплатив у квітні 2013 року, а потім тривалий час хворів, має інвалідність 3 групи, було важке матеріальне становище. Письмових попереджень з банку не отримував,заперечує що платив кошти в 2014-2015 роках, просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані представником позивача докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 червня 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у позивача в розмірі 2000 грн, підписав Анкету-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що не заперечувалось відповідачем, сплачував проценти за користування коштами до 26.04.2013 року.

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_2, останній висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з пунктом 1.1.7.31 Умов, які додані до позовної заяви, позовна давність для вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу установлена тривалістю у 50 років. Відповідачем в суді заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У даній справі позивач не надав належних і допустимих доказів, що зазначені вище Умови позичальником підписані, а отже їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Аналогічна позиція була висловлена Верховного Суду України у постановах від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, від 1 липня 2015 року у справі № 6-757цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154 цс15.

В суді було встановлено і не заперечувалось відповідачем, що останній платіж б ним був зроблений 26 квітня 2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.4), інші платежі які вказані в розрахунку , а саме 115 грн від 12.06.2014 року та 100 грн від 04.02.2015 року нічим не підтверджуються, а тому суд до уваги їх не приймає.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 наполягає на застосуванні строку позовної давності, судом встановлено, що з часу виникнення права на звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до подачі до суду позову (звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу), минуло більше трьох років, так як позивач звернувся до суду 23.10.2017 року, договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався, відсутні підстави для зупинення чи переривання строку позовної давності та поважних причини, за наявності яких порушене право підлягає задоволенню, позивачем не зазначено, тому, суд вважає, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 відмовити в звязку із закінченням строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Беручи до уваги, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 251, 252, 256, 257, 261, 267 ЦК України, та статтями 10, 11, 60, 212 та 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3