АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д., Поліщук Н.В.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. 00 коп. щомісячно.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року, частково задоволено вимоги позивачки, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1 100 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 30 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. У решті заявлених вимог - відмовлено (а.с.11-113).

Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване заочне рішення, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що в матеріалах справи відсутня ухвала щодо заочного розгляду справи, в тому числі, відсутнє таке посилання і в журналі судового засідання. Зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги лише частково, суд дійшов висновків, які не відповідають вимогам чинного законодавства, судом не досліджено в повному обсязі та не надано належної оцінки всім доказам, зокрема доказам витрат позивачки на утримання та розвиток дитини, а також отримання відповідачем доходів від здійснення підприємницької діяльності.

Судом не перевірено виконання ухвал про забезпечення доказів у справі, не витребувано у відповідача документів про право власності на його рухоме та нерухоме майно, тобто не встановлено матеріальний стан відповідача, крім того, суд не викликав та не допитав свідків.

Ухвалюючи рішення, суд надав оцінку лише доказам відповідача, водночас, взагалі не надав оцінку доводам та доказам позивачки.

________________________________________________

Справа № 755/13110/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9192/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Винниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Суд правильно визначив спосіб нарахування аліментів на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі, однак невірно визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню.

Офіційний дохід відповідача не є постійним, викликає сумнів достовірність інформації щодо розміру його заробітної плати, останній працевлаштований на роботу до свого батька - ФОП ОСОБА_6 та був оформлений після того, як йому стало відомо про наявність позову про стягнення з нього аліментів.

Таким чином, наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених у ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2011 року (а.с.3), від якого мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

В своєму позові, крім іншого, позивачка зазначала, що у березні 2016 року батько відповідача вирішив зруйнувати їхній з відповідачем шлюб та 14 квітня 2016 року викрав ключі від будинку, повідомив, що тепер тільки він пускатиме її з дитиною до житлового приміщення та надав строк 10 днів, щоб вона з дитиною виїхала з речами. 16 квітня 2016 року вона з дитиною була змушена виїхати із будинку та з того часу відповідач жодного разу не поцікавився як, де та за які кошти живе дитина, не надав жодної копійки на її утримання, розвиток, оздоровлення та відпочинок. Крім того, остання зазначала, що матеріальний стан відповідача є дуже добрим, відповідач є забезпеченою особою, має власний бізнес, інтернет-магазин, автомобіль Тойота, 2007 р.в., мотоцикл, свою частку в приватизованій квартирі, яка здається в найм.

А тому, враховуючи вік дитини, темпи її росту та розвиток, для її утримання, включаючи витрати на проживання, харчування, одяг, іграшки, книги, проїзд, лікування, оздоровлення, відпочинок, дитячі розваги, дитячий садок, підготовку до школи, заняття з розвитку тощо, необхідно до 20 000 грн. на місяць, що добре відомо відповідачу, а враховуючи його добрий матеріальний стан та мінливий дохід, останній зобов'язаний сплачувати на утримання дитини грошові кошти у розмірі 10 000 грн., оскільки інших дітей чи утриманців у нього немає.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що дитина сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Відповідачем в суді першої інстанції надано довідку від 30 листопада 2016 року № 2/11 та копію трудової книжки, відповідно яких останній з 19 жовтня 2016 року працює у ФОП ОСОБА_6 на посаді фінансового директора, його заробітна плата становить 1 550 грн. в місяць (а.с. 31, 32).

Крім того, згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів, відповідач за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року отримував заробітну плату у 4 кварталі 2016 року у розмірі 4 600 грн., дата його прийому на роботу - 19.10.2016 р. (а.с. 59)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1 100 грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати (3 200 грн.) та прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік», а також з того, що малолітня ОСОБА_3 проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні, відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований, в ході розгляду справи не встановлено наявність інших утриманців. Крім того, суд брав до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198).

Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Так, доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідача він не може сплачувати аліменти на утримання дитини, суду не надано. Також, відсутні докази про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 грн. 00 коп.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На вимогу суду апеляційної інстанції надано ряд документів, підтверджуючих право власності ОСОБА_2, зокрема на мопед, земельну ділянку, автомобіль, будинок, нежитлові приміщення.

Вимагаючи 10 000 грн. аліментів на утримання доньки, ОСОБА_1 виходить з наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, тобто матеріального стану останнього, і посилається в позові на витрати, які понесла вона на утримання дитини.

Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки від 14 жовтня 2017 року №14/10, ФОП ОСОБА_2 працює на підприємстві ФОП ОСОБА_6 на посаді фінансового директора з 19 жовтня 2016 року та його щомісячна заробітна плата в 2017 року становила 3 200 грн.

Крім того, земельна ділянка, площею 437 кв.м. (0,0437 га), розташована на території АДРЕСА_1 є дарунком батька ОСОБА_6 сину ОСОБА_2 згідно договору дарування земельної ділянки від 26 жовтня 2006 року (до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1.).

Враховуючи інші обставини, що мають істотне значення, наявність майна, нежитлових приміщень розміром 800 кв.м., яке належить відповідачу на праві власності та виходячи з обставин, встановлених в ході судового розгляду, є підстави вважати, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн.

А тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню, в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Києва, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д.Поливач

Н.В.Поліщук