20 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Карпенко С.О., Кузнєцова В.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного професійно-технічного закладу «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Державного професійно-технічного закладу «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» (далі - ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну») про встановлення факту перебування у трудових відносинах, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з серпня 2014 року перебувала у трудових відносинах з ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» на посаді майстра виробничого навчання.
Наказом від 08 червня 2016 року № 53-к ОСОБА_4 звільнено із займаної посади на підставі положень п. 5 ст. 40 КЗпП України у звʼязку із незʼявленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, за попередньою згодою профспілкового органу, з виплатою компенсації за невикористану основну щорічну відпустку тривалістю 42 календарних дні за відпрацьований період з 14 серпня
2015 року по 08 червня 2016 року.
ОСОБА_4 вважала, що рішення про звільнення її через нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності прийнято за відсутності всіх листків непрацездатності та не враховано, що позивач 15 лютого 2016 року виходила на роботу, приймала участь у роботі державної кваліфікаційної комісії при проведенні державної кваліфікаційної атестації, у зв'язку з чим відсутні підстави для її звільнення на підставі за п. 5 ст. 40 КЗпП України.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просила визнати незаконним та скасувати наказ ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» від
08 червня 2016 року за № 53-к про звільнення її з займаної посади за п. 5
ст. 40 КЗпП України,поновити на посаді майстра виробничого навчання з
08червня 2016 року та стягнути з ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09червня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 31 278 грн 24 коп.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 січня

2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного професійно-технічного навчального закладу «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» від 08 червня 2016 року № 53-к про звільнення ОСОБА_4 з займаної посади за

п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді майстра виробничого навчання Державного професійно-технічного навчального закладу «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» з 08 червня 2016 року.

Стягнуто з Державного професійно-технічного навчального закладу «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 червня 2016 року пол. 31 грудня 2016 року в розмірі 31 278 грн 24 коп. без врахування обовʼязкових податків та платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущеного негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

Додатковим рішення Богунського районного суду м. Житомира від

08 лютого 2017 року встановлено факт перебування ОСОБА_4 в трудових відносинах з Державним професійно-технічним навчальним закладом «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну»

15 лютого 2016 року та 19 лютого 2016 року.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22 березня

2017 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 січня 2017 року та додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року та залишити в силі рішення Богунського районного суду м. Житомира від

03 січня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 15 лютого 2016 та 19 лютого 2016 перебувала у трудових відносинах з ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну», виконувала свої посадові обовʼязки, а тому підстав для її звільнення за п. 5 ст. 40 КЗпП Українине було.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 14 серпня

2014 року ОСОБА_4 займала посаду майстра виробничого навчання ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну».

Наказом директора ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» від 08 червня 2016 року № 53-к ОСОБА_4 звільнено з роботи 08 червня 2016 на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП Україниу звʼязку з незʼявленням на роботі протягом більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за попередньою згодою профспілкового комітету.

За змістом п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Відповідно до п. п. 1.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерством охорони здоровʼя України від 13 листопада 2001 року № 455 (далі - Інструкція) та п. 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровʼя України від 09 квітня 2008 року № 189 (далі - Положення), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Із наявних у матеріалах справи копій листків непрацездатності вбачається, що ОСОБА_4 перебувала на лікарняних:

- листок непрацездатності серії АГТ № 947866 з 08 лютого 2016 року по 26 лютого 2016 року, продовжує хворіти (а. с. 79);

- листок непрацездатності серії АГТ № 956222 з 27 лютого 2016 року по 22 березня 2016 року, продовжує хворіти (а. с. 78);

- листок непрацездатності серії АГТ № 956627 з 23 березня 2016 року по 19 квітня 2016 року, продовжує хворіти (а. с. 77);

- листок непрацездатності серії АГТ № 957072 з 20 квітня 2016 року по 03 травня 2016 року, продовжує хворіти (а. с. 76);

- листок непрацездатності серії АГТ № 061218 з 04 травня 2016 року по 16 травня 2016 року, продовжує хворіти (а. с. 75);

- листок непрацездатності серії АГТ № 957374 з 17 травня 2016 року по 14 червня 2016 року, продовжує хворіти (а. с. 74);

- листок непрацездатності серії АГТ № 957701 з 15 червня 2016 року по 19 липня 2016 року, продовжує хворіти (а. с. 73);

- листок непрацездатності серії АГТ № 957965 з 20 липня 2016 року по 22 липня 2016 року, стати до роботи з 23 липня 2016 року (а. с. 72).

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» від 08 червня 2016 року профспілковим комітетом було постановлено дати згоду на звільнення ОСОБА_4 за п. 5 ст. 40 КЗпП Україниу звʼязку з незʼявленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Зазначено, що у разі відновлення працездатності ОСОБА_4 та її бажання, вона може бути прийнята на цю ж посаду на новий навчальний рік (а. с. 45).

Згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_4 відбулося у відповідності до вимог п. 5 ст. 40 КЗпП України, оскільки встановлено, що ОСОБА_4 з 08 лютого 2016 року по день звільнення 08 червня 2016 року безперервно перебувала на лікарняному відповідно до копій листків непрацездатності та табелів обліку робочого часу і продовжувала хворіти до 22 липня 2016 року. Переривання перебігу перебування ОСОБА_4 на лікарняному не було, листки непрацездатності оплачені у повному обсязі та є дійсними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 березня

2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного професійно-технічного закладу «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко В.О. Кузнєцов