Cправа №517/123/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року смт.Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Гончар І.В.

при секретарі Заболотній Л.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, визнання права власності на автомобіль та скасування довідки - рахунку, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 травня 2003 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

21 листопада 2006 року позивач отримав тимчасовий талон на транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, номер кузову НОМЕР_4, який у 2006 році був привезений ( пригнаний) з-за кордону.

20 лютого 2007 року даний транспортний засіб був зареєстрований на ім'я позивача д/н НОМЕР_1 та даний автомобіль перебував у його володінні, користуванні та розпорядженні як власника.

06 серпня 2012 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, було розірвано, про те фактично шлюбні відносини, спільне ведення господарства, були припинені ще у 2011 році.

В свою чергу, у 2011 році, ОСОБА_3 звернулася до нього з проханням переоформлення спільного сумісного майна подружжя на її ім'я мотивуючи це тим, що її донька ОСОБА_5 перебуває під впливом дуже поганих людей, що на її думку мають на меті заволодіння майном, яке залишиться її донці після розподілу спільного сумісного майна подружжя, і якщо вони з нею вирішать питання щодо переоформлення спільного майна подружжя на відповідачку то донці нічого не залишиться , а отже у цих осіб відпаде інтерес і співмешканець її доньки просто її покине. В нього були гарні стосунки з тещею і він вважав, що вона каже йому правду, тому погодився на її пропозицію. На виконання встановленої між ними домовленостей 16 липня 2011 року він зняв належний йому автомобіль з обліку для реалізації, того ж дня було видано довідку - рахунок № 835765 та 18 жовтня 2011 року зареєстровано транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, на ім'я ОСОБА_3 з зазначенням в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, про право користування транспортним засобом ОСОБА_2.

В подальшому за наявною домовленістю між ними позивач продовжував користуватися транспортним заобом та фактично здійснював всі дії по утриманню та обслуговуванню майна як його власник. В свою чергу 06 липня 2015 року позивачем була отримана вимога ОСОБА_3, щодо повернення їй автомобілю Mercedes-Benz Sprinter, д/н НОМЕР_3. В обгрунтування даної вимоги відповідачка зазначила, що даний автомобіль належить їй і він користувався ним без достатніх підстав, тому позивач для захисту своїх прав змушений звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, визнання права власності на автомобіль та скасування довідки - рахунку.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договорів купівлі - продажу транспортного засобу, визнання права власності на автомобіль та скасування довідки - рахунку Серії КІМ № 835765 від 16.07.2011 року, був пропущений з поважних причин, оскільки про своє порушене право позивач дізнався лише 06.07.2015 року, коли отримав вимогу ОСОБА_3 щодо повернення їй автомобіля. Вважає такі причини пропуску строку позовної давності поважними та просить поновити його. В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав: Свідок ОСОБА_5 суду показала, що її матері ОСОБА_3 для перевозки та доставки грузів в свої магазини потрібно було купити грузовий автомобіль. Вона на той час проживала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі і її мати попросила її чоловіка ОСОБА_2, так як він краще розумівся на автомобілях, щоб він допоміг вибрати та купити грузовий автомобіль для перевезення грузів. Мати передала йому кошти і Він ще з декількома особами поїхали на авторинок для покупки авто. Відносно переоформлення автомобіля в 2011 році Вона нічого не знала так як перебувала в процесі розірвання шлюбу і в неї на той були не дуже добрі стосунки з матір'ю. Як проходило оформлення автомобіля та на кого Вона не знає. Коли її адвокат складав позовну заяву на розподіл спільного набутого майна подружя, то їй стало відомо, що на її чоловіка оформлений грузовий автомобіль, хоча була впевнена, що то автомобіль її матері, так як в їх володінні перебував інший автомобіль, а грузовим автомобілем ОСОБА_2 користувався лише тоді коли потрібно було перевезти груз. Свідок ОСОБА_2 суду показав, що в 2011 році його стосунки з дружиною погіршилися і Вона пішла жити до іншого чоловіка. В тому ж році до нього звернулася мати його дружини ОСОБА_3 з проханням переоформити все спільно нажите майно на неї, так як її донька зв'язалася з дуже поганими людьми і коли у неї не буде ніякого майна, то ті люди залишуть її в спокої. У нього з тещею ОСОБА_3 були гарні стосунки, тому він погодився. Вона його запевнила, що до автомобіля ніяких претензій не має, на той час її юрист ОСОБА_6 порадив, що треба зняти автомобіль з обліку і переоформити . Він переоформив автомобіль на ОСОБА_3, але автомобілем так і користувався, обслуговував його, ремонтував, сплачував всі плетежі , проходив техогляд, страхував даний автомобіль. Потім Він звернувся до ОСОБА_3 з приводу переоформлення, на що Вона йому сказала, щоб Він користувався, ніяких претензій вона не має. В 2013 році Він отримав вимогу від ОСОБА_3 про повернення автомобіля, тому змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Грошові кошти за автомобіль ОСОБА_3 йому не сплачувала , даний автомобіль перебував у його користування з 2008 року по сьогоднішній день. Свідок ОСОБА_3 суду показала, що ОСОБА_2 був її зятем. Вони з її донькою одружилися в 2003 році. Жили Вони спочатку в м.Києві потім в м.Одесі. В 2006 році Вона дала ОСОБА_2 кошти на придбання автомобіля в присутності доньки і попросила ОСОБА_7 та свого брата ОСОБА_8, щоб Вона допомогли її зятю з покупкою автомобіля. Машину придбали і так як в неї із зятем були гарні стосунки , то Він користувався даним автомобілем, возив ним товар в свій магазин та в магазини райпотребсоюзспільки. В 2011 році у її доньки їз зятем почався процес розлучення. Ій стало відомо , що автомобіль було оформлено на зятя ОСОБА_2 та запропонувала йому укласти договір купівлі - продажу даного автомобіля, так як Вона давала кошти на його придбання та думала що це її власність на що Він погодився добровільно. Вони формально оформили довідку - рахунок і ОСОБА_2 продовжував користуватися автомобілем. Пізніше Вона звернулася до ОСОБА_2 з проханням повернути їй машину, але Він автомобіль її повертати не захотів та переховує його до сьогоднішнього дня. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 10 травня 2003 року, було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про що зроблено актовий № 4. Згідно копії довідки - рахунку серії КІМ № 835765, виданої ОСОБА_3, їй було продано автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter, номер кузову НОМЕР_4. У подальшому вказаний транспортний засіб «Mersedes-Benz Sprinter» було зареєстровано за ОСОБА_3 та на автомобіль РЕВ №8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області видано номерні знаки НОМЕР_7 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ:НОМЕР_6 від 18.10.2011 року з відміткою право користування - ОСОБА_2. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно вимог ч.1, 2, 3 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина першастатті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.640 ЦК України , якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також переданя майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до п. 8 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України , підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 Цивільного кодексу не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. На підставі розглянутих матеріалів справи, пояснень сторін, свідків, судом було встановлено, що під час укладення договору купівлі - продажу між сторонами правочину , а саме позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 не було виконано істотних умов договору, а саме майно ( предмет договору) не було передано ОСОБА_3, позивач і на сьогоднішній день користується транспортни засобом, фактично здійснює всі дії по утриманню та обслуговуванню автомобіля, що підтверджується доказами наданими позивачем наявними в матеріалах справи ( а.с.22-28, 29,30,32,36). Доказів в підтвердження того, що ОСОБА_3 прийняла у власність предмет договору, а саме транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, номер кузову НОМЕР_4, д/н НОМЕР_3, та сплатила за нього кошти відсутні. Навіть в довідці - рахунку поле "сума словами" одержані касою торгівельної організації, не заповнено. Так як довідка - рахунок є документом встановленої форми, який видається суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційний номер, на підтвердження договору купівлі - продажу транспортних засобів їх складових частин, що мають ідентифіційні номери. Відповідно до положення Порядку реєстрації та Порядку Торгівлі , фізична особа - підприємець моглла видати довідку - рахунок тільки тоді, якщо вона продала автомобіль і при цьому цей факт посвідчується розрахунковим документом, але даний документ відсутній. Отже, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та визнає даний договір купівлі - продажу не дійсним, так як відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення, тобто майно ( предмет договору) передано не було. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 є власником автомобіля з 18.10.2011 року, вимог про передачу транспортного засобу ОСОБА_2 до 06 липня 2015 року ОСОБА_3 не пред'являла. Керуючись ст. ст. 202,204,215,230,638,640 ЦК України, ст.ст.10,11, 74,88 209,212,214-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу, автомобілю Mercedes-Benz Sprinter, номер кузову НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_7.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Фрунзівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. СУДДЯ: