АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів:ВербовоїІ.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", ОСОБА_5, третя особа Приватне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, який обгрунтовував його тим, що 23.12.2015 року з вини відповідача ОСОБА_5,якийкеруючи автомобілем «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Богатирській в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції допустив зіткнення з належним йому автомобілем «Хюндай» державний номер НОМЕР_2 під його керуванням позивача. Внаслідок вказаної ДТП його автомобіль технічно пошкоджено,а йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 114 444,23 грн.та заподіяно моральну шкоду,яка полягає в отриманні стресу під час ДТП, душевних переживаннях та порушенні нормальних життєвих зв'язків.

Про настання страхового випадку він повідомив ПрАТ" АК СК "Інго Україна",в якій застрахована його цивільно-правова відповідальність, проте ні страхова компанія,а ні відповідач матеріальну шкоду йому не відшкодували.

З посиланням на зазначені обставини та після уточнення в листопаді 2016 року позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 114 444,23 грн.,моральну шкоду в сумі 15 000 грн. та стягнути понесені ним судові витрати. З відповідача ПрАТ "АК СК"Інго Україна" просив стягнути 400грн. понесених ним за оплату товарознавчої оцінки пошкодженого автомобіля.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 68 844 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В частині позовних вимог заявлених до ПрАТ "АТ СК "Інго Україна" в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову заявленого до нього .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що він не був належно повідомлений про день, час, та місце розгляду справи, що позбавило його передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази на спростування розміру завданої позивачеві. При визначені судом співвідношення вартості завданих пошкоджень до ринкової вартості транспортного засобу використано дві різні за своєю суттю та значенням поняття - ринкова вартість ТЗ - 114 444,23 грн (вартість з ПДВ) та вартість ремонту - 79 163,92 грн. (вартість без ПДВ), внаслідок чого спотворено реальне співвідношення між розміром завданої шкоди та ринковою вартістю транспортного засобу.

Судом невірно застосовано ст. 628 ЦК України, відповідно до якої зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначає про те, що відповідно до п. 8.7.1.1. Договору страхування від 18.04.2014 року укладеного між позивачем та Страховою компанією, коли вартість відновлювального ремонту становить не менше 75 % дійсної ринкової вартості ТЗ на момент настання події, страхове відшкодування визначається як різниця між дійсною ринковою вартістю ТЗ на момент настання події, за вирахуванням франшизи і дійсної ринкової вартості ТЗ після настання події, при цьому залишки ТЗ залишаються страхувальнику.

Вказує, що суд першої інстанції не вжив заходів до встановлення вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, не викликав та не допитав спеціаліста, який проводив дослідження, не встановив чи відремонтовано пошкоджений транспортний засіб і на яку суму.

Доводів щодо вирішення позову в частині відшкодування моральної шкоди апеляційна скарга не містить.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 не з'явився, про розгляд справи повідомлений належно, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення справи не подавав.

Неявка відповідача в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити,вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційнаскарга не підлягає задовоенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових, собак та собак бійцівських порід, тощо, .що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або: відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення ушкодженої речі.

Відповідно із ст. 23 ЦКУ, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, автомобіль «Хюндай» державний номерНОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 25.03.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. В постанові зазначено, що 23.12.2015 року о 08 год. 30 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки«Фолькваген» державний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Богатирській в м. Києві, в порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай»державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, за договором №310589188.14 добровільного страхування засобів наземного транспорту (для фізичних та юридичних осіб) від 18.04.2014 року був застрахований автомобіль «Хюндай» державний номерНОМЕР_2.

Згідно Звіту №0003 про оцінку автомобіля «Хюндай» державний номерНОМЕР_2 від 06.01.2015 року розмір матеріальної шкоди, заподіяного власнику автомобіля «Хюндай» державнийномер НОМЕР_2 внаслідок ДТП складає 79 163,92 грн., вартість відновлювального ремонту складає 114 444,23 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4. суд першої інстанції виходив з їх доведеності та того, що вина відповідача ОСОБА_5 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля позивача підтверджується судовими рішеннями про притягнення його до адміністративної відповідальності за якими його дії визнано неправомірними та умисними та такими, що призвели до спричинення позивачці матеріальної шкоди (збитків) і з урахуванням того,що на час розгляду справи було встановлено, що автомобіль відчужено, вважав за можливе відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в межах різниці між ринковою вартістю автомобіля та вартістю залишків.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом встановлено, що позивач тривалий час не міг користуватись власним автомобілем для власних потреб, не міг здійснити його повний ремонт, а також виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважав за правильне задовольнити позовні вимоги і в цій частині у розмірі 5 000 гривень .

Суд першої інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого, суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом порушено реальне співвідношення між розміром завданої шкоди та ринковою вартістю транспортного засобу були предметом оцінки суду першої інстанції і колегія суддів погоджується з такою оцінкою суду,оскільки судом враховано вартість відновлювального ремонту та залишкову вартість автомобіля за товарознавчим звітом, а також та обставина, що автомобіль в пошкодженому стані відчужено.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з вищевикладеного, суд має вирішити питання щодо визначення суми збитків або на підставі поданого стороною спору відповідного висновку спеціаліста або шляхом стягнення понесених позивачем витрат, що підтверджується відповідними платіжними документами.

Якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає відповідні докази, а відповідач заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог ч.4 ст10 ЦПК не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень,суд відповідно до вимог ст.ст. 212,213 ЦПК ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів,оскільки відповідач у порушення вимог ст.10,60 ухиляється від доведення обставин, на які посилається.

Згідно роз'яснень викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

З урахуванням зазначених роз'яснень, наявних та належних доказів, визначеного за законом права вибору позивача пред'являти вимоги до особи, яка безпосередньо завдала шкоду її майну, відповідно до його реальної вартості на момент розгляду справи або виконання робіт, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в заявлених межах.

З огляду на викладене, не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги про те,що надані позивачемдокази щодо розміру шкоди не відтворюють реальний розмір заподіяних її збитків та не є, на його думку, належними.

Таким чином, ці та інші доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

З урахуванням фактичних обставин справи та того, що протягом тривалого часу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем матеріальна шкода в добровільному порядку не відшкодована і з часу пред'явлення позову з боку відповідача на підтвердження своїх заперечень щодо розміру заподіяної шкоди жодних доказів не надано, колегія суддів розцінює таку поведінку відповідача як не добросовісне здійснення своїх прав та обов'язків і виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ПрАТ "АК СК "Інго Україна" рішення суду не оскаржено, а відтак відповідно до ст. 303 ЦПК законність і обґрунтованість рішення суду першої частини, в цій частині і не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: