справа № 243/8995/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
30 березня 2017 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Кузнецов Р.В.
при секретарі Малиновській І.Ю.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в місті Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб Служби у справах дітей Словянської міської ради, Органу опіки та піклування Словянської міської ради, Органу опіки та піклування Словянської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення судових витрат,
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей Словянської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком.
Ухвалами Словянського міськрайонного суду до участі у справі у якості третіх осіб було залучено Орган опіки та піклування Словянської міської ради та Орган опіки та піклування Словянської районної державної адміністрації.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та пояснив суду, що 01 жовтня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого у них народилася донька ОСОБА_3. Однак спільне життя між сторонами не склалося і рішенням суду від 21.01.2015 р. їх шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилася з відповідачкою. Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду від 16.03.2016 р. було зобовязано відповідача усунути перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні дитини, однак зазначене рішення відповідачкою не виконується. На його неодноразові прохання надати йому можливість бачитися з дитиною відпорвідачка відмовляє. Зазначив, що ОСОБА_2 проживає на тимчасово окупованій території в зоні АТО, ніде не працює, а гроші, які він надає на утримання дитини, вона витрачає на придбання спиртних напоїв та цигарок, якими зловживає. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з ним, а не з матірю, оскільки він має власний бізнес, має час займатися із дитиною, піклуватися про неї. Окрім того, він мешкає зі своїми батьками, які мають сили і бажання доглядати за дитиною, коли його немає вдома. Вважає, що перебування дитини в сімї відповідачанегативно впливає на її виховання та здоровя, оскільки ОСОБА_2 не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоровя дитини умов проживання. Посилаючись на положення ст.161 СК України просив визначити місце проживання дитини з ним та стягнути з відповідачки судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, проте у судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення судового засідання від неї не надходило.

Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем ОСОБА_2 недобросовісно здійснюються її процесуальні права, у звязку з чим суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Словянської міської ради був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не зявився, не адресу суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника /а.с.21/.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не зявився. На адресу суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування /а.с.33/.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Словянської районної державної адміністрації був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не зявився. На адресу суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування /а.с.43/.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне.

Зі свідоцтва про народження серії І-НО № 480874, виданого виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, вбачається, що ОСОБА_3 народилася 21 липня 2012 року, її матірю є ОСОБА_2, а батьком ОСОБА_1 /а.с.6/.

Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду від 16 березня 2016 року, яке набрало законної сили 29 березня 2016 року, ОСОБА_2 зобовязано усунути перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 та визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини систематичне проживання дитини ОСОБА_3 в рівних пропорціях: протягом одного місяця у батька, а потім такий же термін з матірю /а.с.7-8/.

Згідно положення ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Частиною 2 статті 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, на рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матірю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матірю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно висновку Служби у справах дітей Словянської районної державної адміністрації від 07 лютого 2017 року за № 01-17/63 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданого без розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, служба у справах дітей вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, 21 липня 2012 року, з батьком ОСОБА_1 /а.с.44-46/.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_4 України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

З наданого висновку вбачається, що він наданий без розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, грунтується на відомостях, які були повідомлені ОСОБА_1, та встановлені на підставі характеристики дошкільного навчального закладу № 43 «Ромашка» м.Миколаївки, згідно якої вихованням дитини займалися батько та мати, акту обстеження умов проживання позивача, відповідно до якого умови проживання та санітарний стан квартири добрі. Також враховано, що ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, є студентом Луганського національного університету ім.Тараса Шевченко та отримує стипендію 907,50 грн. Але зі змісту зазначеного висновку не вбачається існування жодної обставини, що свідчила би про наявність підстав для розлучення малолітньої дитини з матірю.

В той же час позивачем не наведено доводів та фактів, які б свідчили про наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матірю.

Посилання позивача на те, що в інтересах дитини - проживання з батьком, так як відповідач, яка мешкає в м. Горлівка, не має умов для проживання та виховання дитини, вона не працює, перебування дитини на тимчасово окупованій території є небезпечним для її життя та здоровя, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

На підставі ч.3 ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Позивач під час розгляду справи не заявляв клопотань щодо витребування доказів судом.

Посилання позивача на наявність у нього матеріальної можливості утримувати дитину, оскільки він має власний бізнес, не беруться судом до уваги, оскільки не підтверджуються жодними доказами, а також суперечать відомостям, наданим ним до Служби у справах дітей Словянської районної державної адміністрації щодо навчання у Луганського національного університету ім.Тараса Шевченко та отримання стипендії у розмірі 907,50 грн.

Проаналізувавши обставини справи, суд приходить до переконання, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування виняткових обставин для розлучення малолітньої дитини з матірю, внаслідок чого суд приходить до переконання про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 19, 161 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб Служби у справах дітей Словянської міської ради, Органу опіки та піклування Словянської міської ради, Органу опіки та піклування Словянської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення судових витрат залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4