Справа № 643/6732/17
Провадження № 2/643/4039/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Погасій О.Ф., за участю секретаря Бровкіної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 25 травня 2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 158051 грн. 50 коп.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 05.04.2006 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 в строк до 05.05.2006 р. зобов'язана повернути гроші в сумі 30600,00 грн., що є еквівалентом 6000,00 доларів США. Відповідач в обумовлені договором строки та станом на 06.05.2009 р. грошові кошти не повернув, в зв'язку з чим він, позивач, 02.04.2009 р. звернувся до приватного нотаріуса Малікової О.К. із заявою про вчинення виконавчого напису, відповідно до якою нотаріус направила на адресу відповідача вимогу про погашення боргу та повідомлення. Фактично виконавчий напис нотаріуса було виконано 22.11.2010 року. У 2014 році відповідач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про визнання вищезазначеного напису таким, що не підлягає виконанню. 21.01.2015 р. рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. Вищезазначене рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25.02.2015 року, яким позов ОСОБА_2 було задоволено та визнано виконавчий напис № 4662 від 22.11.2010 р. таким, що не підлягає виконанню. На рішення Апеляційного суду Харківської області була подана касаційна скарга, та ухвалою від 15.05.2015 р. у відкритті касаційного провадження ОСОБА_1 відмовлено. Про існування вказаної ухвали йому, позивачу, стало відомо у травні 2017 року, оскільки поштою він цю ухвалу не отримував. Позивач вважає, що строк на подання його позовної заяви був пропущений з поважних причин та не з його вини. В зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики, еквіваленту 6000,00 доларам США, що станом на 25.05.2017 року становить 158051, 50 грн. (100 доларів США = 26,341917).

11.10.2017 року представник відповідача ОСОБА_4 подала письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій просила відмовити у задоволенні позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності, посилаючись на те, що перебіг позовної давності розпочався 05.04.2006 р. та закінчився 05.04.2009 р., та за цей період позивач без поважних причин з позовом до суду не звернувся (а.с.40-45).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, та надав письмову заяву про визнання причин пропуску позовної давності поважними, та поновити цей строк, посилаючись на те, що позивач, відповідно до діючого законодавства, має альтернативне право як на звернення до суду з позовом, та і на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, чим він і скористався, звернувшись до нотаріуса.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила застосувати наслідки спливу позовної давності, зазначивши, що дійсно, відповідач ОСОБА_2 отримала у позивача грошові кошти, які на теперішній час не повернуті.

Суд, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом було встановлено, що відповідно до договору позики від 05.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Маліковою О.К., ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30600,00 грн., що є еквівалентом 6000,00 доларів США за домовленістю сторін, строком до 05.05.2006 року, які зобов'язалась повернути у встановлені договором строки (а.с.5).

Отже, строк позовної давності за цією вимогою розпочався з 05.05.2006 року та сплинув 06.05.2009 року.

02.04.2009 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.15).

22.11.2010 р. приватним нотаріусом ХМНО Маліковою О.К. вчинено виконавчий напис р. № 4662, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 47626, 20 грн., що є еквівалентом 6000,00 доларам США на день вчинення виконавчого напису, та витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису у розмірі 477 грн. (а.с.6).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 р. у справі № 638/3978/14-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовлено (а.с.9-10).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.02.2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 р. скасовано, та ухвалено нове рішення, яким визнано виконавчий напис № 4662 від 22.11.2010 року, вчинений приватним нотаріусом ХМНО Маліковою О.К. на договорі позики від 05.04.2006 р., таким, що не підлягає виконанню (а.с.11-14).

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд прийшов до висновку, що позивач після вчинення приватним нотаріусом за його заявою виконавчого напису про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики, вважав, що його право було захищено, та не звернувся до суду у встановлені законом строки з позовною заявою, отже пропустив строк звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права з поважних причин. В зв'язку з чим пропущений строк звернення до суду підлягає поновленню.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сума боргу за договором позики на теперішній час відповідачем позивачу не повернута, зобов'язання за договором позики не виконане, що знайшло підтвердження в судовому засіданні, не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідною валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки зобов'язання за договором позики від 05.04.2006 року було виражено за домовленістю сторін в іноземній валюті, а саме становило 6000,00 доларів США, відповідно до приписів ст. ст. 524, 533 ЦК України, суд стягує з відповідача на користь позивача гривневий еквівалент вищезазначеної суми, в межах позовних вимог, станом на 25.05.2017 року.

Проте, суд не погоджується із зазначеним у позовній заяві еквівалентом суми, що підлягає стягненню, а саме 100 доларів США = 26,341917.

Згідно курсу НБУ на 25.05.2017 року 100 доларів США = 2626,6118 грн..

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача сума боргу у розмірі 157596,71 грн.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1580, 52 (а.с.1).

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1575,97 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 267 ч.5, 524, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, суму боргу за договором позики від 05.04.2006 року, у розмірі 157596 грн., 71 коп., та суму сплаченого судового збору у розмірі 1575 грн. 97 коп., а всього 159172 грн. 68 коп. (сто п'ятдесят дев'ять тисяч сто сімдесят дві гривні 68 копійок).

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ф.Погасій