АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
оловуючий в І інстанції ОСОБА_1
Доповідач Приходько Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.

суддів: Бездрабко В.О.,

ОСОБА_2

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2017 року у справі

за позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», третя особа ОСОБА_4 про визнання пунктів договору недійсними,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суду із зазначеним позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 11 лютого 2008 року між ним та АБ «Брокбізнесбанк» укладено кредитний договір № 56/2008, за умовами якого йому, ОСОБА_3, надано грошові кошти (кредит) траншами на загальну суму 100000,00 доларів США на строк користування з 11.02.2008 до 11.02.2018, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних для споживчих потреб. Посилаючись на те, що умови цього Кредитного договору, які містяться у п. 4.2.6 та п.7.2 Кредитного договору, порушують принцип добросовісності, призводять до дисбалансу договірних прав та обовязків сторін просив суд визнати недійсними п.4.2.6 та п.7.2 Кредитного договору № 56/2008 від 11 лютого 2008 року укладеного між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 як такі, що є несправедливими.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Брокбізнесбанк», третя особа ОСОБА_4 про визнання пунктів договору недійсними, а саме: визнати недійсними п.4.2.6 та п.7.2 кредитного договору № 56/2008 від 11.02.2008 року укладеного між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3, як такі, що є несправедливими відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, їх представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_6, приймаючи участь в режимі відеоконференції, зазначив, що на його думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 56/2008 предметом якої є надання позивачу грошових коштів (кредит) траншами на загальну суму 100000,00 доларів США на строк користування з 11 лютого 2008 року до 11 лютого 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних для споживчих потреб (п.1.1 Договору).

Пізніше сторонами укладені додаткові договори до кредитного договору №56/2008 від 11 лютого 2008 року, якими були внесені зміни до п.п.1.4, 2.1 кредитного договору (додатковий договір від 21 лютого 2008 року) до п.п.4.2.6, 6.1 кредитного договору (додатковий договір від 13 травня 2008 року) до п.п.1.4, 2.1, 4.2.6, 6.1 кредитного договору (додатковий договір від 29 грудня 2009 року). Крім того, додатковим договором від 29 грудня 2009 року змінено повне найменування Банку з Акціонерного банку «Брокбізнесбанк» на публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»

Пунктом 4.2.6 Кредитного договору, в редакції додаткового договору від 29 грудня 2009 року, на Позичальника покладений обовязок не пізніше дати укладення цього Договору та іпотечних договорів, за якими у іпотеку передаються: нежитлове приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Леніна, 10, та нежитлове приміщення підвалу(загальною площею107.6кв.м.) розташоване за адресою м. Херсон, вул. Леніна, б.12 з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника за цим договором, застрахувати за власний рахунок предмет іпотеки на користь Банку в рекомендованій Банком страховій компанії на строк не менше одного року 100% вартості предмету іпотеки.

Позичальник також зобовязується не пізніше дати закінчення договору страхування майна наданого Банку у заставу, здійснювати подальше щорічне страхування предмету іпотеки на користь Банку в рекомендованій Банком страховій компанії не менше ніж на один календарний рік, при цьому:

- такі договори страхування мають набрати чинності не пізніше моменту припинення строку дії попередніх договорів страхування з метою забезпечення протягом дії цього Договору безперервного страхового захисту предмету іпотеки;

- загальний строк страхування предмету іпотеки в будь-якому випадку повинен перевищувати термін кредитування не менше ніж 30 календарних днів;

- предмет іпотеки повинен бути застрахований на 100% вартості предмету іпотеки;

- договори страхування предмету іпотеки мають передбачати виплату страхового відшкодування (в межах заборгованості Позичальника за даним Договором) на користь Банку.

Позичальник зобовязаний надати Банку відповідні документи, які підтверджують здійснення страхування.

Пунктом 7.2 Кредитного договору Банку надано право нараховувати Позичальнику неустойку в розмірі 5.0% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником п. 4.2.6 цього Договору за кожен факт порушення.

11 лютого 2008 року між позивачем та АБ «Брокбізнесбанк» укладено іпотечний договір № 56/2008/1-5, за умовами якого ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання основного зобовязання, що випливає з кредитного договору, зазначеного вище, передав в іпотеку нежитлову будівлю, магазин промислових товарів літ. «А» загальною площею 38.8кв.м., що знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Леніна, 10.

29 грудня 2009 року вказаний іпотечний договір розірваний, за взаємною згодою сторін.

В той же день, 29 грудня 2009 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір №56/2008/2-5, відповідно до якого ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання основного зобовязання, що випливає з кредитного договору №56/2008 від 11 лютого 2008 року, передав в іпотеку, а ПАТ «Брокбізенсбанк» прийняв в іпотеку нежитлове приміщення підвалу (загальною площею107.6кв.м.), яке розташоване за адресою м. Херсон, вул. Леніна, б.12.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань, що випливають з кредитного договору №56/2008 від 11 лютого 2008 року, між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №56/2008/1-6 від 21 лютого 2008 року.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання недійсними пунктів 4.2.6 та 7.2 кредитного договору, позивач послався на порушення вимог ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме що умови договору, які містяться в цих пунктах є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, завдають шкоду споживачеві. Так, на думку позивача, умови що містить п. 4.2.6 Кредитного договору передбачають зміни у витратах, які не передбачені Кредитним договором та Орієнтовним розрахунком сукупної вартості кредиту, а розмір неустойки (штраф) за невиконання чи неналежне виконання цих умов, встановлений п. 7.2 Кредитного договору, є непропорційно великим у разі невиконання ним зобовязань за договором.

Згідно із ч.ч. 1,2,3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов Кредитного договору №56/2008 від 11 лютого 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч.5 ст. 11, ч.ч.1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під

час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Чинне законодавство, що регулює відносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, не містить будь яких обмежень, щодо встановлення умовами кредитного договору фінансових зобов'язань споживача, які

виникають на користь третіх осіб, в тому числі і страхуванняза власний рахунок предмету іпотеки на користь Банку.

Умовами Кредитного договору, які містяться у п. 1.4, з урахуванням змін, внесених додатковими договорами від 21 лютого 2008 року та від 29 грудня 2009 року, встановлено, що сукупна вартість Кредиту за цим Договором визначена в Додатку №6, який є невідємною частиною цього Договору. Вартість супутніх послуг на користь третіх осіб, зазначена в Додатку №6, визначається внутрішніми положеннями та тарифами третіх осіб, а також розміром зборів та платежів, визначених чинним законодавством обовязковими при наданні послуг. Банк не несе відповідальність за зміну сукупної вартості Кредиту, якщо вона була спричинена змінами сум платежів на корить третіх осіб.

Зважаючи на те, що страхування предмету іпотеки є фінансовими зобов'язаннями споживача, які виникають на користь третіх осіб, вартість якого визначається лише внутрішніми положеннями та тарифами страхової компанії, а не тарифами банку, в орієнтовному розрахунку сукупної вартості Кредиту розмір витрат на страхування зазначений - 0.00грн.

Отже, положення Кредитного договору, якими Позичальника зобовязано застрахувати предмет іпотеки за власний кошт (п.4.2.6 Кредитного договору) на користь Банку є чіткими та не двозначними, а також не передбачають змін в будь-яких витратах за договором, тому вказані положення Кредитного договору не можуть вважатися несправедливими.

Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Положенням частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до несправедливих умов договору віднесено, зокрема встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п.5).

Як вбачається зі змісту положень п. 7.2 Кредитного договору, сторони, укладаючи договір встановили розмір неустойки (штрафу) за невиконання чи неналежне виконання Позичальником п. 4.2.6 у розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом за кожен факт порушення, що не можна вважати непропорційно великою сумою компенсації.

Нарахування Банком, в межах позовної давності, визначеної п. 8.5 Кредитного договору, неустойки (штрафу) в розмірі 5% від суми залишку заборгованості за кредитом за кожен факт порушення (за 8 років), не свідчить про несправедливість умов Кредитного договору, які містяться у п.7.2, оскільки таке нарахування здійснено у звязку з невиконанням Позичальником протягом тривалого строку умов договору, в тому числі і визначених п. 4.2.6 Кредитного договору.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав, визначених законом для визнання недійсними п.п.4.2.6 та 7.2 Кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки вказані умови договору не порушують принцип добросовісності, розумності та справедливості, не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків та не завдають шкоди споживачеві.

Суд з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_2