АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9998/13-ц 22-ц/774/666/К/17
Справа № 214/9998/13-ц Головуючий у першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/666/К/17 суддя Ковтун Н.Г.
Категорія № 27 ( ІV ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_5, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредиторами спадкодавця.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2012 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредиторами спадкодавця,посилаючись на те, що 15 січня 2011 року за договором позики вони передали ОСОБА_7 в борг 440000 російських рублів, які останній зобовязався повернути до 25 грудня 2011 року, про що власноруч склав розписку. Крім того, у розписці зазначено, що в разі неповернення коштів у встановлений строк, ОСОБА_7 має сплатити пеню у розмірі 40 рублів за кожний день прострочки. Однак, позичальник борг не повернув.

07 квітня 2012 року ОСОБА_7 помер та його спадкоємцями є відповідачі по справі: дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_6, які на час смерті ОСОБА_7 проживали разом з спадкодавцем. У звязку з невиконанням спадкоємцями зобовязання щодо повернення боргу спадкодавця, позивачі звернулись до нотаріальної контори та були належним чином зареєстровані нотаріусом як кредитори спадкоємців померлого. Протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини жоден із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, заяву про відмову від прийняття спадщини не надавав, свідоцтво про право на спадщину не отримував. Вважають, що відповідачі прийняли спадщину, оскільки проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Уточнивши позовні вимоги, в останній редакції позову від 01.09.2015 року (т. 2 а.с. 92-94), просили суд: стягнути в рівних частках з відповідачів на їх користь борг за договором позики у розмірі 440 000 руб., що за курсом НБУ станом на 25 грудня 2011 року складало 11372,80 грн.; неустойку (пеню) за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 40 руб. за кожний день прострочки, яка станом на 01 жовтня 2015 року за 1382 дні складає 55280 руб., що еквівалентно 13992 грн.; стягнути за період з 25 грудня 2011 року по 01 жовтня 2015 року відсотки в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 35245,70 грн.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 4818 грн. та інфляційні втрати з 01 січня 2013 року по травень 2015 року 108,3% в сумі 13772 грн., що разом складає 179050 грн., тобто по 89525 грн. з кожного спадкоємця.

Крім того, у звязку із відмовою відповідачів погасити борг, просили суд стягнути борг за рахунок реалізації майна: будинку та земельної ділянки по вул. Пічугіна, 34. Також позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачів солідарно судові витрати: судовий збір у розмірі 1153 грн. та 121,80 грн., витрати по проведенню експертизи 1300 грн., витрати за одержання технічного паспорту на будинок 45,12 грн. та 121,80 грн. за сплату заяви про забезпечення позову, що разом складає 2620 грн.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2015 року, в якому виправлено описку ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках борг в гривневому еквіваленті 111372, 80 грн., пеню за період з 26 грудня 2011 року по 01 жовтня 2015 року за 1375 днів в гривневому еквіваленті 13921,60 грн., відсотки за період з 26 грудня 2011 року по 01 жовтня 2015 року за 1375 днів за ставкою НБУ у розмірі 7,75 % в розмірі 32515,52 грн., що разом складає 157809 грн. 92 коп., а з кожного з відповідачів - по 78904 грн. 96 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмолено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 2620 грн., а саме з кожного відповідача по 1310 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках заборгованість за договором позики від 15 січня 2011 року в загальному розмірі 457 467 російських руб. 67 коп., що за офіційним курсом 2,7140 Національного Банку України станом на 06 квітня 2012 року складає 124 156 грн 73 коп., по 62 078 грн 36 коп. з кожного відповідача.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1 241 грн 56 коп. та 1300 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього судові витрати в розмірі 2 541 грн 56 коп., по 1 270 грн 78 коп. з кожного відповідача.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року скасовано у частині задоволення позову та розподілу судових витрат, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У частині відмови у зверненні стягнення на спадкове майно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року залишено без змін, тобто, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 337, ч. 1 ст. 349 ЦПК України, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення на спадкове майно набрало законної сили та, при повторному апеляційному розгляді, Апеляційний суд Дніпропетровської області не має повноважень на розгляд цих позовних вимог, а тому не перевіряє доводи апеляційних скарг в цій частині.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 боргу у гривневому еквіваленті в сумі 157809,92 грн. (по 78904,96 грн. з кожної), що складається з суми боргу, суми пені, відсотків та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Так, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів коштів у гривневому еквіваленті, оскільки договір позики укладено в іноземній валюті - російських рублях, що є суттєвою умовою договору. Крім того, вважає, що судом не враховано того, що після настання строку повернення боргу по день смерті боржника позивачі не звертались до померлого ОСОБА_7 з вимогою про сплату неустойки, судом не виносилось відповідне рішення, а тому вона не підлягає стягненню із спадкоємців. Також, зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення із відповідачів відсотків за користування коштами, оскільки це не передбачено розпискою. Крім того, при розрахунку суми боргу, суд повинен був застосувати курс російського рубля станом на день смерті спадкодавця 2.7140 рублів за 10 грн.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зазначають, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не може бути задоволена.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про зміну рішення суду в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог та задовольнити позов у повному обсязі.

Зокрема, посилаються на те, що суд першої інстанції не врахував положення статті 625 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України щодо обовязкового задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних від простроченої суми. Крім того, вважають, що суд проігнорував ту обставину, що відповідачі добровільно борг не повертають. Також, вважають, що суд в порушення вимог ст. 1048 ЦК України, стягнув з відповідачів відсотки за невиконання зобовязання, виходячи з кількості днів прострочення, замість кількості місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, відхиливши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_9, від імені та в інтересах якого діяв представник ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_4, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, відхиливши апеляційну скаргу позивачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та письмових заперечень позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписок № 1 та № 2 ОСОБА_7 15 січня 2011 року взяв у борг 440000 російських рублів у ОСОБА_2 та ОСОБА_3Г, які зобовязався повернути 25 грудня 2011 року та, у разі невиконання зобовязання у встановлений строк, зобовязався сплатити пеню у розмірі 40 рублів за кожний день прострочки (т. 2 а.с. 128, 129).

07 квітня 2012 року ОСОБА_7 помер (т. 1 а.с. 70).

28 серпня 2012 року позивач ОСОБА_2 та 30 серпня 2012 року позивач ОСОБА_3 звернулись до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про вимоги кредиторів до спадкоємців, як кредитори спадкодавця (т. 2 а.с. 34, 36).

Як вбачається із копії домової книги по вул. Пічугіна, 34, на час смерті ОСОБА_7 разом із ним були зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) В.С. (т. 1 а.с. 45-48), яка зареєстрована за вказаною адресою, але з 2009 року фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 69, 71).

Відповідно до копії актового запису про укладання шлюбу (т. 1 а.с. 94) ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) В.С. є донькою померлого ОСОБА_7

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 34-52, 64) свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 не видавались, із заявами про прийняття спадщині спадкоємці не звертались. Крім позивачів, кредиторами померлого ОСОБА_7 є Державний Ощадбанк України, за рішенням суду з ОСОБА_7 підлягає солідарному стягненню 184854,24 грн., дане стягнення забезпечено майном, оцінка якого складає 197138 грн. (т. 2 а.с. 46-47, 49, 50).

Крім майна, яке перебуває в заставі, за життя ОСОБА_7 належало на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 будинок 34 по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі (т. 1 .с. 78-86).

Відповідно до договору дарування домоволодіння № 34 по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі та земельної ділянки від 21.01.2003 року (т. 1 а.с. 29), частка кожного з власників не визначена.

Згідно з повідомленням Управління Держземагенства (т. 2 а.с.141) у власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка площею 0, 0705 га.

Відповідно до довідки про нормативну оцінку земельної ділянки (т. 2 а.с. 142), оцінка даної ділянки складає 172383,55 грн. Висновком судово-будівельно-технічної експертизи № 11 від 22.06.2015 року, складеної ПП «Експоцентр», визначена ринкова вартість домоволодіння № 34 по вул. Пічугіна у м. Кривому Розі 420622 грн. (т. 2 а.с. 104-110).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_7 помер, то відповідати перед позивачами на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця, мають спадкоємці, якими є відповідачі, як такі, що прийняли спадщину у відповідності до вимог закону.

Колегія суддів частково погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Колегія погоджується із висновком суду про те, що позивачі своєчасно звернулась до нотаріальної контори, і були зареєстровані як кредитори спадкоємців померлого боржника, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 помер 07 квітня 2012 року (т. 1 а.с. 70) та протягом шести місяців, а саме 28 серпня 2012 року позивач ОСОБА_2 та 30 серпня 2012 року позивач ОСОБА_3 звернулись до Першої криворізької державної нотаріальної контори із заявами про вимоги кредиторів до спадкоємців, як кредитори спадкодавця (т. 2 а.с. 34, 36).

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1273 ЦК України вказує на те, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

На думку колегії, суд вірно встановив, що спадкодавець ОСОБА_7 за життя заповіту не склав, відповідачі по справі: його дружина ОСОБА_10 та донька ОСОБА_6С на час відкриття спадщини були зареєстровані разом зі спадкодавцем (т. 1 а.с. 45-48), є спадкоємцями першої черги, протягом 6 місяців із заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Судом встановлено що на підставі висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 11 від 22.06.2015 року, складеної ПП «Експоцентр», ринкова вартість домоволодіння № 34 по вул. Пічугіна у м. Кривому Розі становить 420622 грн., а оцінка земельної ділянки, відповідно до довідки про нормативну оцінку земельної ділянки складає 172383,55 грн. (т. 2 а.с. 104-110, 142), тобто вартість спільного майна подружжя складає 593005,55 грн.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по розрахунку суми заборгованості за період з 25.12.2011 року по 01.10.2015 року та застосуванням курсу російського рубля по відношенню до гривні станом на 25.12.2011 року, з наступних підстав.

Згідно ст. 608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Частиною 3 даної статті передбачено, що до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Тобто нарахування пені та відсотків після смерті спадкоємця не передбачено чинним законодавством, а тому колегія погоджується в цій частині з доводами апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та вважає, що розмір суми боргу, відповідно до розписки ОСОБА_7 від 15.01.2011 року, складає 440000 російських рублів, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06 квітня 2012 року (на час смерті ОСОБА_7 07.04.2012 року) становить 119416 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами боргової розписки, за кожний день прострочки повернення боргу передбачена неустойка (пеня) 40 російських рублів, розмір якої складає з дня, наступного за днем повернення боргу, тобто з 26.12.2011 року по день смерті ОСОБА_7 07.04.2012 року за 103 дні 4120 російських рублів, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06 квітня 2012 року (на час смерті ОСОБА_7 07.04.2012 року) складає 1118,17 грн.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошима боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно положень ст. 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, які за відсутності іншої домовленості сторін, сплачуються боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання строку їх повернення.

Колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про безпідставне стягнення процентів, оскільки це не передбачено розпискою та вважає, що з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню проценти від суми позики, оскільки, відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Визначаючи період нарахування процентів, колегія суддів виходить з того, що проценти, визначені ст. 1048 ЦК України, є платою за користування позикою, яка сплачується позичальником із дня отримання позики, тобто із 15 січня 2011 року по 07 квітня 2012 року (час смерті ОСОБА_7С.)..

Для розрахунків приймається облікова ставка НБУ в розмірі 7,75% річних, яка була встановлена Постановою Правління НБУ від 09.08.2010 року №377 та діяла станом на 15 січня 2011 року (т. 1 а.с. 23).

Таким чином, розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів становить: 440000 російських рублів : 100% х 7,75% : 365 днів х 306 дня прострочки = 28 587,95 російських рубля, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06 квітня 2012 року (на час смерті ОСОБА_7 07.04.2012 року) складає 7 758,77 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог позивачів щодо стягнення з відповідачів 3% річних за прострочку повернення боргу, з посиланням на те, що умовами договору передбачена інша відповідальність боржника стягнення неустойки в розмірі 40 рублів за кожний день прострочки, з наступних підстав.

Так, сплата неустойки в розмірі 40 рублів за кожний день прострочки передбачена умовами договору позики та положенням ст. 611 ЦК України, в той час, як сплата 3% річних за прострочку повернення боргу, передбачена ст. 625 ЦК України

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню 3% річних за прострочку повернення боргу в розмірі: 440000 російських рублів : 100% х 3% : 365 днів х 103 дня прострочки = 3724 російських рубля, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06 квітня 2012 року (на час смерті ОСОБА_7 07.04.2012 року) складає 1010,95 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки індекс інфляції - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні.

Тому, на думку колегії, вимоги позивачів щодо стягнення з відповідачів індексу інфляції є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів коштів у гривневому еквіваленті, оскільки договір позики укладено в іноземній валюті - російських рублях, що є суттєвою умовою договору, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, ухваленою за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

За таких обставин, та з урахуванням вказаних вимог закону, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня, а тому у національній валюті стягненню підлягають, як борг, так і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України, у звязку з чим правильно зазначив в рішенні про стягнення суми боргу в гривнях.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром судових витрат, стягнутих судом першої станції з відповідачів.

Так, частиною 1 ст. 79 ЦПК передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 даної статті , до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Таким чином, на думку колегії, суд вірно стягнув з відповідачів судові витрати, повязані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 1300 грн., в той час, як витрати на оплату виготовлення техпаспорту на будинок, що було необхідно для проведення експертизи в розмірі 45,12 грн. стягненню не підлягають, оскільки зазначені витрати не належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, відповідно до ст. 79 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 є часткового обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідачів на користь позивачів в рівних частках заборгованості за договором позики від 15 січня 2011 року, а саме:

- заборгованості за договором позики 440000 російських рублів, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06.04.2012 року становить 119416 грн.;

- пені за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 26 грудня 2011 року по 07 квітня 2012 року 4120 російських рублів, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06.04.2012 року становить 1118,17 грн.;

- 3% річних за період з 26 грудня 2011 року по 07 квітня 2012 року 3724,93 російських рублів, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06.04.2012 року становить 1010,95 грн.;

- відсотків від суми позики за період з 15 січня 2011 року по 07 квітня 2012 року 28 587,95 російських рублів, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06.04.2012 року становить 7 758,77 грн.;

- всього в загальному розмірі 476 432,88 російських рублів, що за офіційним курсом 0,27140 Національного Банку України на 06.04.2012 року становить 129 303,88 грн., по 64 651,94 грн. з кожного відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 даної статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 3 389,60 грн., та судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 1300 грн., а всього судові витрати в розмірі 4 689.60 грн., по 2 344,30 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредиторами спадкодавця та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредиторами спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість в рівних частках за договором позики від 15 січня 2011 року в загальному розмірі 476 432 (чотириста сімсот шість тисяч чотириста тридцять два) рублі 88 (вісімдесят вісім) копійок, що за офіційним курсом 0,7140 Національного Банку України на 06.04.2012 року складає 129 303 (сто двадцять девять тисяч триста три) гривні 88 (вісімдесят вісім) копійок, по 64 651 (шістдесят чотири шістсот пятдесят одній) гривні 96 (девяносто чотири) копійки з кожного відповідача.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3 389,60 грн. та 1 300,00 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього судові витрати в розмірі 4 689 (чотири тисячі шістсот вісімдесят девять) гривень 60 (шістдесят) копійок, по 2 344 (дві тисячі триста сорок чотири) гривні) 30 (тридцять) копійок з кожного відповідача.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: