АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/1082/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/789/295/17 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

За участю секретаря ОСОБА_1

та сторін ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином ,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином .

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що у зв'язку з побиттям її відповідачем 11 червня 2016 року, вона змушена була неодноразово звертатися за медичною допомогою та лікуватися амбулаторно в період з 13 червня 2016 року по 29 липня 2016 року. У зв'язку з чим, вказала, що їй було завдано матеріальну та моральну шкоду. Уточнивши позовні вимоги, матеріальну шкоду позивач просила стягнути у розмірі 3 636 гривень, а моральну у розмірі 20 000 гривень.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2017 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду у сумі 1 500 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 551,20 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, вважає що не було досліджено належним чином всіх доказів, наявних в матеріалах справи, не враховано підтвердження витрат на лікування та на придбання пального для поїздок до медичних закладів. А також, ОСОБА_4 не погоджується з розміром моральної шкоди, яку суд визначив у сумі 1500грн., вважає, що вона не відповідає обсягу її фізичних, душевних та фізичних страждань, а тому оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

В судове засідання ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 не з'явилися, однак подали до суду заяви в яких просили слухати справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 проти поданої апеляційної скарги заперечили, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з норм ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд насамперед виходив із тих доказів, які були пред'явлені позивачем для доведення тих обставин справи на які вона посилається.

З даним висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вироку Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2016 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 ( сорока ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 680 ( шістсот вісімдесят) грн. З даного вироку вбачається, що 11 червня 2016 року біля 17 год. ОСОБА_2, знаходячись на земельній ділянці, належній його дружині ОСОБА_6, в урочищі «До панівського» в с. Кудринці Борщівського району, під час суперечки, яка переросла у конфлікт з дочкою - потерпілою ОСОБА_4 діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та бажаючи і передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс останній папками з документами, що були скручені в трубку, та які вирвав з її рук, біля сорок ударів у різні частини тіла, тим самим завдавши їй фізичного болю. ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 80 від 13 червня 2016 року, при судово-медичній експертизі 13 червня 2016 року у ОСОБА_4 виявлені садна на правому плечі, а також синці на правому передпліччі. За ступенем тяжкості, дані ушкодження відносяться до категорії легких. Тілесні ушкодження у ОСОБА_4 спричинені приблизно за декілька діб до судової медичної експертизи, можливо і 11 червня 2016 року. Судячи з морфологічних властивостей, тілесні ушкодження у ОСОБА_4 характерні для виникнення внаслідок дії тупих предметів.

Відмовляючи в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що представлені фіскальні чеки на придбання ліків не можуть свідчити що саме вони перебувають у причинному зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень. Так, в матеріалах справи відсутні будь-які довідки огляду лікарів та направлення на придбання ліків.

Також, не знайшло свого підтвердження понесення позивачкою витрат на придбання пального. Представлені чеки не можуть слугувати доказами, що позивачка використовувала їх для доставлення її до лікувального закладу. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка отримала тілесні ушкодження, які віднесено до легких, виявлені садна, а також синець на правому передпліччі. З однієї сторони, характер та тяжкість тілесних пошкоджень не давало підстав на придбання пального більше 100 літрів на загальну суму 3250 гривень, а з іншої сторони, представлені чеки не є іменними і не можуть бути доказом, що понесені витрати пов'язані з необхідністю поїздок за її участю в розслідуванні кримінальної справи та необхідністю поїздки до лікувального закладу.

Щодо доводів апеляційної скарги про визначення моральної шкоди, то колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, оскільки при визначенні суми у розмірі 1500 гривень, замість 20000 гривень, які просила позивач, суд врахував усі характерні обставини, які могли вплинути на душевні та фізичні страждання ОСОБА_4, внаслідок вчиненого протиправного діяння, щодо неї її батьком ОСОБА_2

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно пункту 17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначається, що виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК України і статей 28, 49, 50 Кримінально-процесуального кодексу України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Виходячи з роз'яснень, даних у п. п. 4, 5 вищевказаної Постанови, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також, пункт 9 цієї Постанови вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції не було здобуто в ході судових розглядів належних та допустимих доказів, які б підтверджували вимоги та доводи позивача, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7