АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4010/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2348/17Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Бондаревської С.М., Чумак О.В.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 липня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у звязку з недоведеністю позовних вимог.

З рішенням не погодився позивач, в апеляційній скарзі, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі скасувати рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення в звязку з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що 28.04.2011року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7850 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складається з анкети та заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки, визначені договором.

Позивачем свої зобовязання за кредитним договором виконано належним чином. Згідно довідки, наданої позивачем, 28.04.2011 року ОСОБА_3 було видано банківську картку №661305. Згодом здійснено пере випуск картки та надано картку №032060 - 20.12.2011 року, №401762 - 30.11.2012 року, №135587 - 06.12.2012 року.

У звязку із порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість 55069,14 грн., яка складається з: 4446,68 грн. заборгованість за кредитом; 44565,59 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2958,34 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2598,53 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено факту надання відповідачу кредитних коштів, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вірності нарахування заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони не ґрунтуються на повному та всебічному зясуванні обставин справи, та не підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений між сторонами з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підпис на договорі (заяві-анкеті) (а.с.11 на звороті), є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з порядком нарахування відсотків за користування кредитними коштами, видами штрафних санкцій, їх розміром та порядком нарахування.

Оскільки підписавши анкету-заяву позичальника, відповідач неодноразово користувався кредитним лімітом, що вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 95-97), то він погодився з встановленими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, визначеними Умовами і правилами надання банківських послуг.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на нормах закону та доказах, досліджених при розгляді справи.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку що позивачем належним чином доведено обставини виникнення між сторонами правовідносин та обґрунтованість позовних вимог.

Разом з цим, вирішуючи спір по суті, колегія судді звертає увагу на те, що пред'являючи позов, банк прохав стягнути з відповідача і штраф і пеню по суті за одні і ті самі порушення грошових зобов'язань.

Так, відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, за несвоєчасне погашення заборгованості передбачено нарахування пені.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг (500 грн. - фіксована частина, 2598 грн. 53 коп. - процентна складова штрафу) необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ч. 5 ЦПК України понесені судові витрати сторонами підлягають перерозподілу.

Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 55069,14 грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 51970,61 грн.

Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 94,37% (51970,61 х100: 55069,14 =94,37%), а пропорційність вимог, в задоволенні яких відмовлено становить 5,63% (100-94,37=5,63).

Позивачем при подачі позову судовий збір сплачувався в сумі 1378 грн.

Оскільки, вимоги позивача підлягають задоволенню на 94,37%, то на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в сумі 1300,42 грн. (1378х94,37%=1300,42).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 309 ч.1 п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 28.04.2011 року в розмірі 51970грн. 61коп., яка складається з: 4446грн. 68 коп. заборгованість за кредитом; 44565 грн. 59 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2958 грн. 34 коп. заборгованість за пенею та комісією.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 1300 грн. 42 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1