У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації у Львівській області, про виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 04 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, з подальшими змінами, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у загальному розмірі 70 тис. швейцарських франків.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04 вересня 2007 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку передано житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 287,2 кв. м, разом із усіма господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,1003 га. Взяті на себе кредитні зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконував, за ним утворилася кредитна заборгованість у розмірі 76 033,79 швейцарських франків.

На вимоги про погашення боргу відповідачі не реагують. 13 листопада 2010 року, після укладення іпотечного договору, у будинку були зареєстровані відповідачі та їх малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просили позов задовольнити.

У лютому 2013 року ОСОБА_5 звернулася в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, із зустрічним позовом, посилаючись на те, що у предметі іпотеки вона проживає разом зі своїм сином ОСОБА_6, і проживали там ще до укладення іпотечного договору, однак не могли зареєструватися за вказаною адресою, оскільки банк відмовлявся у такому випадку укладати іпотечний договір. Пізніше, у 2010 році, вона із сином зареєструвалася у цьому будинку, оскільки дізналася, що її відмова від свого права є нікчемною. Іншою причиною такої реєстрації називає ті обставини, що з дня народження син ніде не був зареєстрований. Вважає, що їхня відмова від права користування житловим будинком неправомірна, оскільки їм фактично заборонено проживати у їхньому ж житлі, що суперечить цільовому призначенню кредиту, який брався на облаштування житла. Окрім того, наголошує на тих обставинах, що спірний іпотечний договір було укладено без згоди органу опіки та піклування, а, отже, є недійсним. Просила позов задовольнити.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року, позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 287,2 кв. м, разом із усіма господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,1003 га, що належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом його реалізації на прилюдних торгах із стартовою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрексімбанк» за кредитним договором у загальному розмірі 76 033,79 швейцарських франків, що на день прийняття рішення за офіційним курсом Національного Банку України становило 1 032 516 грн 97 коп., та 108 740 грн 07 коп. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні позову ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року у частині виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 червня 2016 року позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено. Виселено з житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, неповнолітнього ОСОБА_6 та інших осіб, які на день виконання рішення суду будуть проживати у даному будинку

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2017 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 червня 2016 року скасовано, у задоволенні позову про виселення відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрексімбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Із запереченнями на касаційну скаргу звернулася ОСОБА_5 у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 04 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрексімбанк» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав у кредит кошти у розмірі 70 тис. швейцарських франків строком до 13 серпня 2027 року та зі сплатою 13,24 % для частини кредиту на рефінансування кредиту на будівництво будинку та 13,99 % річних для частини кредиту на оплату ремонту будинку.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконував, станом на 18 листопада 2013 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 76 033,79 швейцарських франків та 108 740 грн 07 коп.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК України).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися усіма судами.

Із матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 був зведений у період з 1989 року по 2003 рік ОСОБА_7

18 липня 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 укладено договір дарування незакінченого будівництвом житлового будинку. Процент готовності будинку на момент дарування становив 73 %.

Таким чином, спірний будинок було зведено за кошти ОСОБА_7 Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у процесі приватизації на підставі рішення Пустомитівської міської ради Львівської області від 02 березня 2004 року № 262 і на рівні з будинком виникнення права власності не пов'язане з кредитними правовідносинами.

Зі зведеного акта, що міститься в інвентарній справі, станом на 04 листопада 2004 року, готовність будинку становила 95 %.

На підставі рішення виконкому Пустомитівської міської ради Львівської області від 18 липня 2007 року № 02-03/239 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 30 липня 2007 року оформили свідоцтва про право приватної спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 53−57, т. 1).

Предметом іпотечного договору від 04 вересня 2007 року № 60407Z47 є закінчений та зданий в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_1, та складається з трьох житлових кімнат житловою площею 86,7 кв. м, та кухні, загальною площею 287,2 кв. м, до якого відносяться господарські будівлі та споруди: сарай, огорожа, фіртка, ворота.

Оскільки спорудження спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 відбулося не за рахунок кредитних коштів за договором від 04 вересня 2007 року № 60407С48, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують. Суд касаційної інстанції позбавлений повноважень переоцінювати докази.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. МаляренкоА.В.