АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/546/17 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року по справі за поданням державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника - фізичну особу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. НОМЕР_3, без вилучення паспортного документа НОМЕР_2, виданого 02 листопада 2009 року, органом 6101, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні подання Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відмовити. Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права, з грубим порушенням норм міжнародного законодавства.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що судом не встановлено факту його умисного ухилення від виконання зобов'язань. Вказує на те, що йому було не відомо про винесення органом ДВС постанови про зведене виконавче провадження №116/12 від 26.09.2014 року, а також про постановлення Тернопільським міськрайонним судом ухвали від 29.10.2014 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон за поданням органу ДВС за наслідком зведеного виконавчого провадження №116/12 від 26.09.2014 року, згідно з яким з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "Приват Банк" стягнено 30688 грн. 44 коп. Наголошує на тому, що відсутність майна, неплатоспроможність боржника, яка встановлювалась органом ДВС, не може бути підставою для твердження того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а тому наявні передбачені законом підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не може погодитися з ухвалою суду, оскільки вона постановлена судом з порушенням норм процесуального права, що в силу п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України є підставою для її скасування.

Судом установлено, що 11 червня 2014 року державним виконавцем Семчишином Д.М. винесено постанову:

про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 43618321 в порядку примусового виконання виконавчого листа Підволочиського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в сумі 16731,75 грн.;

про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 43618109 в порядку примусового виконання виконавчого листа Підволочиського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 243,60 грн. судового збору;

про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 43617921 в порядку примусового виконання виконавчого листа Підволочиського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в сумі 13469,49 грн.;

про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 43617775 в порядку примусового виконання виконавчого листа Підволочиського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 243,60 грн. судового збору.

11 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 43618321, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

11 вересня 2014 року державним виконавцем Семчишином Д.М. складено акт опису й арешту майна ОСОБА_1

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року знято арешт з усього майна, яке описано згідно з актом опису і арешту майна від 11 вересня 2014 року, складеного державним виконавцем другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа Підволочиського районного суду №2/604/91/14, виданого 25 березня 2014 року, виконавче провадження №43618321.

Як вбачається з відповіді Управління державтоінспекції УМВС України в Тернопільській області № 11118 від 01 липня 2014 року, станом на 01 липня 2014 року за ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 28.10.2014 року за параметрами запиту "фізична особа ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1" у вищенаведених Реєстрах відомості відсутні.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

За змістом п.18 ч.3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11.09.1997 року) та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як убачається з вищенаведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Чинне законодавство не розкриває поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням», оскільки воно є оціночним. З об'єктивної сторони під таким діянням необхідно розуміти будь-які дії (бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому проваджені, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як убачається із матеріалів справи, за виконавчими листами № 2/604/91/14 від 25.03.2014, №2/604/103/14 від 14.05.2014 року, виданими Підволочиським районним судом, відкрито виконавче провадження; винесено постанову про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна; державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника та складено акт опису й арешту майна ОСОБА_1; зроблено запит до управління ДМСУ в Тернопільській області.

Надані державним виконавцем документи, свідчать про факт наявності заборгованості боржника, однак не про факт його ухилення від виконання рішення суду, оскільки у матеріалах справи відсутні докази вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення даної постанови боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, як це передбачено ч.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", а також направлення відповідних вимог державного виконавця.

Колегія суддів вважає, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, доведення якого є обов'язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, в матеріалах даної справи немає і судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів, з яких він вважав такий факт встановленим.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Таким чином, суд дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності правової підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань за рішенням суду.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів уважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, в силу п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, її слід скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

Керуючись ст.ст. 307; 312; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника - фізичної особи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун