АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 29 листопада 2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір №172/03-7, на підставі якого ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 27124,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12,5% річних з кінцевим терміном повернення 28.11.2014. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту №172/03-7 від 29.11.2007, в цей же день між банком та відповідачем було укладено Договір застави транспортного засобу №956 на автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, (кузов, рама) НОМЕР_2. Відповідач порушив умови кредитного договору, що полягали у поверненні кредиту, сплаті відсотків, комісій та штрафних санкцій. Таким чином заборгованість по кредиту станом на 13 березня 2015 року становить 14511,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.03.2015 становить 312773грн.13коп., з яких: сума заборгованості по кредиту складає 10732,89 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.03.2015 становить 231335грн.95коп; заборгованість по відсоткам в сумі 1019,76 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.03.2015 становить 21979грн.87коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 2500,25 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.03.2015 становить 53890грн.30коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 258,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.03.2015 становить 5567грн.00коп. Просив стягнути з відповідача на його користь зазначені суми заборгованості та судові витрати в сумі 3127грн.73коп.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №172/03-7 від 29.11.2007 у розмірі 10732,89 доларів США; заборгованість по відсоткам в сумі 1019,76 доларів США; пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 2500,25 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 258,28 доларів США, а всього 14511 (чотирнадцять тисяч п'ятсот одинадцять) доларів США 19 центів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 526, 1054 ЦК України ЦК України, та виходив з встановленого факту наявності заборгованості, тобто порушення ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості, є правомірними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції

29 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №172/03-7 на купівлю автотранспортних засобів, на підставі якого ОСОБА_2 було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 27124,00 доларів США зі 12,5% річних за графіком з кінцевим терміном повернення 28.11.2014 (а.с.5-8).

Позивач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти, відповідач не виконав у повному обсязі зобов'язання, передбачені договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 13 березня 2015 року становить 14511,19 доларів США, з яких: сума заборгованості по кредиту складає 10732,89 доларів США; заборгованість по відсоткам в сумі 1019,76 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 2500,25 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 258,28 доларів США (а.с.13-15).

Посилання апеляційної скарги на пропуск банком строків позовної давності, - не можуть бути прийняті до уваги та не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмові у позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч.3 ст.267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа №6-25цс15) та згідно ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу до суду першої інстанції не зверталася.

Щодо такої заяви, викладеної в тексті апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Вказані правова позиція викладена у постанові Верховного суду України № 6-246цс14.

Окрім того, посилання апеляційної скарги на пропуск банком строків позовної давності в частині нарахування та стягнення відсотків, спростовуються тими обставинами, що проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. До аналогічного правового висновку приходить і Верховини Суд України, що викладений в Постанові від 02 вересня 2015 року по справі № 6-369цс15.

Посилання апеляційної скарги, на неврахування певних платежів за кредитом спростовуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості Банку.

Згідно розрахунку заборгованості банку, що міститься в матеріалах справи платіж та серпень 2008 року враховано в повному обсязі, а саме в таблиці № 3 «Таблиця погашення нарахованих відсотків» враховано платіж по відсоткам у розмірі 292, 88 дол. США, по тілу кредиту в таблиці № 2 «Не отримані доходи» 12.08.2008 в графі погашення простроченої заборгованості є платіж у розмірі 322,16 дол. США.

Стосовно платежів по страховці, то дані платежі відображені в жовтні 2009 року, а саме по в таблиці № 1 сума у розмірі 6225, 47 дол. США; в таблиці № 2 сума у розмірі 2611, 71 дол. США; по таблиці № 3 сума у розмірі 2710,38 дол. США.

У платіжках, що додані до матеріалів справи не вказано жодним чином, що вони йдуть па погашення заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору. В них вказано, що вони є страховими платежами ОСОБА_2 по договору страхування. Також потрібно звернути увагу, що в платіжках не вказано номер рахунку ОСОБА_2, який було передбачено кредитним договором для погашення заборгованості. В платіжках вказано рахунок НОМЕР_3...

Згідно Постанови Національного Банку України від 17.06.20041№ 280 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України» рахунки «373» є транзитними рахунками Банку.

При отриманні коштів на транзитний рахунок Банк перерозподіляє в подальшому кошти згідно призначення платежу на відповідні рахунки особи. Але так як призначення платежу було не вірне і з нього взагалі не можливо було зрозуміти, що дані кошти були направлені саме па погашений по кредитному договору ОСОБА_2, кошти були зараховані на рахунки Відповідача після з'ясування ситуації по даним платежам.

Стосовно платежів за 01.09.2008, то в розрахунку заборгованості вони відображені 11.09.2008, а саме в таблиці № 1 по тілу 1907, 97 дол. США і в таблиці № 3 246, 86 дол. США.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види зв'язності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 1.2.1. Положення бухгалтерський (фінансовий) облік забезпечує своєчасне й повне відображення всіх операцій банку та падання користувачам інформації про стан активів і зобов'язань, власний капітал, результати фінансової діяльності та їх зміни. На основі даних фінансового обліку складається фінансова звітність.

Пунктом 5.1. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженою Постановою Національного банку України від 18.06.2003р. № 254 (надалі - Положення № 254) визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку.

Виписки, з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Тобто виписка по рахунку, є доказом на підтвердження позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» і Банком враховані всі платежі Відповідача по кредитному договору, а тому посилання Апелянта не можуть бути підставою для скасування рішення.

У справі відсутні будь-які фактичні дані про те, що відповідач погасила кредитний договір в повному обсязі, та відповідно до ст. 60 ЦІІК України відповідач не надала суду доказів на підтвердження цього.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправомірного застосування банком підвищеної процентної ставки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони прямо передбачені умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, а саме п.2.6, 2.6.1, окрім того, такі дії банку Відповідачка не оскаржувала та не зверталася до суду з позовами щодо перерахунку розміру заборгованості чи визнання кредитної угоди чи окремих її пунктів недійсними.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційних скарг, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко