Справа № 463/2279/16 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/1939/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, прокурора Панькевича Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України про компенсацію збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на те, що лише через 6 років з початку відкриття виконавчого провадження, незважаючи на те, що боржник не зявлявся в Личаківський ВДВС, лише в 2015 році державний виконавець подав клопотання про розшук боржника. Також всупереч вимогам ст.18 п. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржнику не обмежено виїзд за межі України. Отже, майно у боржника починаючи з 2009 року станом на 2017 рік не встановлене, як і місце його перебування. Наведеними доказами в сукупності доведено, що саме в результаті несвоєчасних, неефективних та формальних дій державного виконавця, у боржника зявилась можливість приховати майно.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, прокурора Панькевича Р.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції станом на 06.06.2015 року) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом та матеріалами справи установлено, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 24.03.2008 року та стягнено з відповідача заборгованість у розмірі 261 400 грн. основного боргу, 24 973,32 грн. 3% річних, 55 282,17 грн. інфляційних втрат та 950 грн. судового збору (а.с.11)

06 листопада 2014 року Личаківським районним судом видано виконавчий лист №2/463/1318/14 на виконання даного рішення суду (а.с.30).

Відповідно до ч. 11 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції станом на 06.06.2015 року) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Постановою ВП №45412042 головного державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ від 13 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/463/1318/14, виданого 06 листопада 2014 року, а постановою від 14 листопада 2014 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 (а.с. 28, 29)

Постановою від 29 травня 2015 року (а.с.12) виконавчий документ повернуто стягувачу у звязку з тим, що, як встановлено проведеними державним виконавцем перевірками, у боржника ОСОБА_4 відсутнє місце праці, на обліку як пенсіонер він не перебуває та пенсії не отримує, як безробітний не числиться у центрі зайнятості та допомоги по безробіттю не отримує, нерухоме майно, яке б належало боржнику на праві власності виявлено не було. Постановою головного державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ від 12 серпня 2015 року оголошено в розшук транспортні засоби Volkswagen Jetta, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, та Volkswagen Golf, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, які належать ОСОБА_4

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2015 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії Личаківського ВДВС ЛМУЮ, визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ про повернення стягувачу виконавчого документа виконавчого листа 2/463/1318/14, виданого 06.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 342605,49 грн. (а.с.13)

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2015 року задоволено подання головного державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ та оголошено в розшук боржника ОСОБА_4 (ВП №45412042). (а.с.20)

Постановою від 05 січня 2016 року приєднано виконавче провадження №45412042, виданого 06.11.2014 року до зведеного виконавчого провадження №48589815, так як у Личаківському ВДВС ЛМУЮ перебуває кілька виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4А.(а.с.17).

З наведеного вище вбачається, що державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ виконувалися покладені на нього обовязки, ним було винесено постанови про накладення арешту на все майно боржника, вжито заходи щодо виявлення майна боржника, а також грошових коштів, на які може бути звернено стягнення. Також, за зверненням державного виконавця судом ОСОБА_4 було оголошено в розшук.

Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ. (а.с.64-66)

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 06.06.2015 року) стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи. Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 3 ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу» (в редакції станом на 01.01.2015 року) передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У відповідності до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6 передбачене статтею 87 Закону про виконавче провадження право стягувача звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи поширюється й на випадки невиконання юридичними особами рішень про стягнення аліментів, а також рішень, на підставі яких здійснюється утримання за виконавчими документами із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника. За змістом цієї норми права відповідальність юридичної особи може застосовуватись як при неможливості, так і при утрудненні виконання рішення з вини зазначеної особи. Вина юридичної особи у невиконанні рішення суду доводиться відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК і може полягати у не проведенні стягнення коштів із боржника як навмисно, так і внаслідок недбалості, у тому числі й у разі невиплати йому заробітку (доходу), на який звертається стягнення.

При цьому, згідно з положеннями вказаної вище постанови, до юридичної особи не переходять зобов'язання боржника за виконавчим документом. Присуджені з неї на користь стягувача кошти мають компенсаційний характер, а підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

При встановлених обставинах суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 не представлено, а судом не здобуто доказів бездіяльності державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції при виконанні виконавчого листа виконавчого листа 2/463/1318/14, виданого 06.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 342605,49 грн.

Крім того, як встановлено судом, на даний час виконавче провадження за виконавчим листом №2/463/1318/14, виданим 06.11.2014 року, перебуває на виконанні в Личаківському ВДВС ЛМУЮ, державним виконавцем вчинені дії з приводу розшуку та арешту майна і оголошено розшук боржника, а тому вказане рішення суду може бути виконане в подальшому.

Оскільки позивачем не доведено, що бездіяльність державної виконавчої служби призвела до унеможливлення виконання рішення суду про повернення боргу, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстав для стягнення збитків із Держави в порядку, визначеному ст.56 Конституції України не має.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено законну ухвалу, тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313, п. 4 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5