Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/1236/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Мелітопольська міська рада Запорізької області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом знесення самочинного будівництва та відшкодування шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, якій у подальшому уточнив (а.с. 126-127) та в якому просив:

- зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди йому - ОСОБА_3 в користуванні власністю: шляхом приведення балкону до квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, відповідно до проектного перепланування 2001 року, та знести конструкції самочинно добудованої частини балкону, встановленого даху та підвалу до квартири АДРЕСА_2.

- стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 954,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_3. Квартира знаходиться на другому поверсі будинку. Відповідач є власником квартири №70, яка знаходься на першому поверсі цього ж будинку під квартирою позивача. Відповідачем була самовільно побудована прибудова до його квартири з порушенням будівельних норм і правил, використавши при цьому належний позивачу балкон у якості даху прибудови. Прибудова негативно впливає на технічний стан та створює перешкоди в користуванні позивачем квартирою. Зокрема, не має можливості досліджувати збереження цілісності конструктивного елементу належного позивачу балкону, залізобетонної плити балкону та при необхідності її ремонту, а також жорсткості, надійності та несучої спроможності. Залізобетонна плита балкону квартири № 72 знаходиться в площині даху прибудови до належної відповідачу квартири № 70, внаслідок чого обслуговуюче підприємство та позивач не мають доступу для дослідження технічного стану та гарантії безпечного користування балконом. Представниками Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції Запорізької області з виїздом на місце було проведено позапланову перевірку, в ході якої було встановлено, що ОСОБА_2 виконав будівельні роботи з реконструкції квартири № 70 у будинку у будинку № 139 по вул. Леніна в м. Мелітополі. Після виконання робіт загальна площа квартири збільшилась з 84 кв. м до 92,3 кв. м за відсутності затвердженої згідно чинного законодавства проектної документації. За результатами перевірки був складений акт перевірки і направлені матеріали про притягнення відповідача до адмінвідповідальності. В результаті користування відповідачем самочинно побудованої прибудови йому була спричинена матеріальна шкода через пошкодження датчику сигналізації внаслідок прибудови, в результаті чого неодноразово спрацьовувала сигналізація і Приватним охоронним підприємством «Вітязь-777» здійснювались «хибні» виїзди, вартість яких на підставі договору була стягнена з позивача в грошовій сумі 954,00 грн. Діями відповідача йому також була спричинена і моральна шкода, яка полягає в тому, що через неправомірні дії з відповідачем у них постійні конфлікти та суперечки через прибудову. Відповідач неодноразово звертався до правоохоронних органів із різними заявами на позивача, що завдавало останньому сильних душевних страждань. Позивач вказує, що оскільки прибудова є самочинною без відповідних дозволів та не була введена в експлуатацію, є імовірність того, що ця споруда може бути небезпечною для життя позивача та його родини. Вже тривалий він та його родина не може повноцінно використовувати балкон за призначенням, оскільки невпевнений в його безпеці.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року (а.с. 144-149) позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, усунути перешкоди ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в користуванні його квартирою № 72 в будинку № 139 по вул. Гетьманській (колишня Леніна) в м. Мелітополі Запорізької області, шляхом приведення балкону до квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, відповідно до проектного перепланування 2001 року, та знести конструкції самочинно добудованої частини балкону, встановленого даху та підвалу до квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 954,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати за оплату судового збору в сумі 647,09 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2017 року (а.с. 169-170) заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення (а.с. 157-158) залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції фактично в частині задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 177-178) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 187), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.189).

Позивач ОСОБА_3 подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с. 195-198).

У судове засідання 04 травня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с. 191, 194) відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи - Мелітопольської міської ради Запорізької області не зявились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи - Мелітопольської міської ради Запорізької області і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю (а.с. 29) ОСОБА_4 в режимі відеоконференції.

На виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційним судом у судовому засіданні 04 травня 2017 року було розяснення особам, які беруть участь у справі, заявити клопотання про надання будь-яких доказів, передбачених ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у тому числі клопотання про проведення відповідної експертизи тощо, та наслідки незявлення такого клопотання: апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі наявних у цій справі матеріалів та доказів.

На запитання колегії суддів апеляційного суду позивач ОСОБА_3 зазначав, що будь-які клопотання та докази, окрім тих, що є у матеріалах у цієї справи, у нього відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов позивача у цій справі частково, суд першої інстанції керувався керуючись ст.ст. 22, 23, 316, 321, 376, 386, 391, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 8, 15, 30, 34, 60, 74, 85, 107, 179, 197, 212-215, 223, 224-227 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4 (на сьогодні Гетьманська) в м. Мелітополі (а.с. 7-9), остання знаходиться на другому поверсі будинку.

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири № 70 (а.с. 11-12), яка знаходься на першому поверсі цього ж будинку під квартирою позивача.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що дійсно відповідач ОСОБА_2 почав реконструкцію своєї квартири № 70, що знаходиться за адресою: вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська), 139 у м. Мелітополь, а саме: протягом 2001 року виконав будівельні роботи з реконструкції квартири № 70 у б. № 139 по вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська) м. Мелітополь запорізька область, яка належить йому на праві приватної власності згідно договору дарування квартири серії АЕВ № 383129 від 18.07.2001 року після виконаних робіт загальна площа квартири збільшилась з 84.0 кв. м до 92,3 кв. м (данні технічного паспорту на квартиру №70 вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська) № 139 м. Мелітополь, виготовленого станом на 16.09.2015 року ФОП ОСОБА_5 експерт, інженер з інвентаризації нерухомого майна, сертифікат АЕ № 003154 від 15.01.2014 року), за відсутності затвердженої згідно чинного законодавства проектної документації, чим порушив ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», за що він був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою № 173 від 12.11.2015 року до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч. 1 КпАП України (постанова а.с.206-208, яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача).

Однак, встановлено, що станом на час ухвалення вищезазначеного заочного рішення судом першої інстанції (28 листопада 2016 року) відповідач ОСОБА_2 вже провів реконструкцію своєї квартири, що знаходиться за адресою: вул. Леніна 139/40 у м. Мелітополь».

17.05.2016 року через Центр надання адміністративних послуг ОСОБА_2 було подано до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області декларацію про готовність до експлуатації обєкта, якій належить до І-ІІІ категорії складності, а саме: «реконструкція квартири № 70, що знаходиться за адресою: вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська), 139 у м. Мелітополь».

Згідно із ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» інспекція державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог.

Декларація про готовність обєкта до експлуатації ОСОБА_2 подана та оформлена відповідно до вимог встановлених чинним законодавством. 20.05.2016 року за № ЗП 16 Департаментом було зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації, подану ОСОБА_2 (пояснення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області по справі а.с. 100-101, декларація а.с. 111)

Згідно із відповіддю ТОВ «МЕЛІТОПОЛЬПРОЕКТ» № 52 від 01.06.2016 року (а.с. 115) у 2001 році при проектуванні перепланування квартири згідно чинного законодавства на той час письмовий дозвіл сусідів не був потрібен, проект перепланування був виконаний згідно норм на будівництво, дійсних на той момент часу. В проекті не передбачено проектування прибудови та підвалу до квартири АДРЕСА_5, а також в проектній документації, наданій гр. ОСОБА_2, не передбачено використання частини балкону власника квартири № 72 по вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська) № 139 в м. Мелітополі з метою встановлення карнизу прибудови.

Дійсно в силу вимог ст.ст. 22-23, 1166, 1167 ЦК України особа, якій завдано майнову та моральну шкоду, має право на її відшкодування за рахунок винної особи.

Однак, в силу вимог ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_3 не надав суду першої інстанції на час ухвалення оскаржуємого рішення 20 листопада 2016 року у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі, та зокрема того, що:

- відповідач ОСОБА_2 чинить йому ОСОБА_3 буд-які перешкоди у користуванні його власністю у вигляді квартири № 72 по вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська) у м. Мелітополь Запорізької області;

- реконструкцію своєї квартири № 70, що знаходиться за адресою: вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська), 139 у м. Мелітополь, ОСОБА_2 порушив чи порушує будь-які його ОСОБА_3 права, у тому числі, що ОСОБА_2 використовується частина балкону його (ОСОБА_3А.) квартири № 72 по вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська) № 139 в м. Мелітополі з метою встановлення карнизу прибудови останнього тощо (відповідний висновок експерта тощо, оскільки із наданої позивачем у матеріали цієї справи фотокартки (а.с. 19) цього не вбачається),

- що причиною спрацювання сигналізації у квартирі позивача ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3 та «хибних» виїздів працівників охорони - Приватного охоронного підприємства «Вітязь -777», що обслуговує квартиру позивача (а.с. 14-15), внаслідок чого позивачеві ОСОБА_3 цим охоронним підприємством були виписані рахунки на загальну суму 954,00 грн. (майнова шкода) та завдання моральної шкоди у будь-якому розмірі, були саме винні дії відповідача ОСОБА_2, повязані із реконструкцію його квартири № 70, що знаходиться за адресою: вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська) 139 у м. Мелітополь (відповідні висновки відповідних установ тощо).

Оскільки, само по собі притягнення на підставі постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області № 173 від 12.11.2015 року (а.с. 13, 206-208) у справі про адміністративне правопорушення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч. 1 КпАП України при вищевикладених обставинах не свідчить про те, що порушено чи порушуються будь-які права позивача, як власника квартири № 72 в б. № 139 по вул. Леніна в м. Мелітополі Запорізької області.

Захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 ЦК України.

Згідно із положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням володіння.

Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення.

Позивач ОСОБА_3 не довів у цій справі належними допустимими доказами факт порушення відповідачем ОСОБА_2 його (ОСОБА_3А.) права власності на його вищезазначену квартиру АДРЕСА_4 (на сьогодні Гетьманська) в м. Мелітополі, у тому числі створенням будь-яких перешкод в користуванні позивачем останньою.

Крім того, згідно із ст. 376 ЦК України:

- житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1);

- у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

При вищевикладених обставинах, оскільки, ОСОБА_3 не є відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, то він взагалі не міг просити у цій справі, як особа, яка вважала, що її права порушені відповідачем, їх захисту у спосіб зобовязання відповідача ОСОБА_2 знести конструкції добудованої частини балкону, встановленого даху та підвалу до квартири АДРЕСА_6 (на сьогодні Гетьманська) в м. Мелітополі Запорізької області.

ОСОБА_3 мав право в силу вимог ст. 3 ЦПК України на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі, якщо вважав, що відповідачем ОСОБА_2 порушуються його будь-які права, у тому числі повязані із його квартирою № 70 по вул. Леніна (на сьогодні Гетьманська), 139 в м. Мелітополі Запорізької області.

В силу вимог ст. 20 ЦК України особа здійснює захист свого права на свій розсуд.

Однак, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі через його необґрунтованість та недоведеність.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Крім того, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 303 ЦПК України).

Встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи; неповно зясував обставини, що мають значення для справи; має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими у цій справі; висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, не відповідають фактичним обставинам цієї справи.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Мелітопольська міська рада Запорізької області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом знесення самочинного будівництва та відшкодування шкоди у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_3, як позивачеві, у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Мелітопольська міська рада Запорізької області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом знесення самочинного будівництва та відшкодування шкоди відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7