АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1982/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріВинник І. М.

представників апелянта Якушенко В.А., Братаніч Н.П.

позивача ОСОБА_8

представника позивача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ «Черкасиобленерго» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що 11.04.2014 року він був прийнятий на посаду старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції в Черкаській міський район електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго».

Наказом №46-п від 17.06.2016 року на виконання рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 09.06.2016 року його поновлено на посаді старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції з 31.12.2015 року.

17.06.2016 року наказом №162 ОСОБА_8 було попереджено про звільнення з займаної посади у зв'язку з скороченням штату працівників через два місяці з моменту вручення повідомлення та запропоновано переведення на одну із вакантних посад станом на 17.06.2016 року.

27.07.2016 року з числа запропонованих вакансій станом на 27.07.2016 року ОСОБА_8 погодився з переведенням на посаду «провідного інженера виробничо-технічного відділу», що підтверджується підписом від 27.07.2016 року. Проте 04.08.2016 року отримав усне повідомлення, що не відповідає вимогам кваліфікації даної вакансії.

04.08.2016 року ОСОБА_8 відмовився від переведення на посаду запропоновану відповідачем з числа наявних вакантних посад, оскільки погодився на посаду «інженера виробничо-технічного відділу».

Наказом №60-п від 17.08.2016 року позивача було звільнено у зв'язку з скороченням штату. ОСОБА_8 вважає, що його звільнення з роботи за скороченням штату працівників є незаконним та безпідставним.

09.08.2017 року позивач остаточно уточнивши свої позовні вимоги просив суд визнати незаконним наказ №60-п від 17.08.2016 року про звільнення, поновити його на посаді старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції ПАТ «Черкасиобленерго», Черкаського міського району електричних мереж, стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_8 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 75368,87 грн. із розрахунку відповідно до довідки №38 від 21.02.2017 року про середню заробітну плату, стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7400 грн.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ №60-п по ПАТ «Черкасиобленерго», Черкаського міського району електричних мереж від 17.08.2016 року «Про звільнення ОСОБА_8 у зв'язку із скороченням штату працівників» відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено позивача на посаді старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції ПАТ «Черкасиобленерго», Черкаського міського району електричних мереж з 25 серпня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_8 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 25 серпня 2016 року по 09 серпня 2017 року включно у розмірі 51 865,44 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та 7 400 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Не погоджуючись з рішенням ПАТ «Черкасиобленерго» подало апеляційну скаргу, в які просить рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи що судом допущено порушення норм матеріального права.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 до ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач належним чином не виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП - працівнику не було запропоновано вакантну професію за спеціальністю та кваліфікацією, що є підставою для поновлення його на посаді.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 11 квітня 2014 року відповідно до наказу № 60-п по Черкаському міському районі електричних мереж ОСОБА_8 було зараховано на посаду старшого інспектору енергозбуту енергоінспекції в Черкаській міський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго».

Відповідно до наказу від 05 квітня 2016 року № 233 «Про зміни в організації праці відокремленого структурного підрозділу «Черкаській міський район електричних мереж» 17 червня 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади через 2 місяці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з протоколом сумісного засідання адміністрації та цехкому Черкаського міського РЕМ від 04 серпня 2016 року надана згода на розірвання трудового договору, укладеного з ОСОБА_8.

Наказом №60-п від 17 серпня 2016 року по Черкаському міському РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_8 звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу по підставам п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення за ініціативою адміністрації незаконним, так як в день звільнення він перебував на лікарняному, йому не було запропоновано іншу робота та не враховано переважне право на роботу при скороченні штату, ОСОБА_8 оскаржив правомірність свого звільнення з роботи до суду.

Статями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Роботодавцем Черкаським міським РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_8 попереджений за два місяці 17 червня 2016 року про майбутнє вивільнення та роз'яснено положення статей 49-2 та 44 КЗпП України. На звільнення за ініціативою адміністрації профспілковим комітетом 04 серпня 2016 року було надано згода адміністрації. Сам ОСОБА_8 був присутнім на засідання профспілкового комітету. По закінчення строку попередження про звільнення 17 серпня 2016 року ОСОБА_8 звільнений по підставам пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до протоколу сумісного засідання адміністрації та цехкому Черкаського міського РЕМ від 04 серпня 2016 року ОСОБА_8 був присутній на засіданні профкому при вирішення подання адміністрації про надання згоди на розірвання трудового договору у зв'язку з скороченням штату працівників. Таким чином, процедура звільнення працівника за ініціативою адміністрації була дотримана.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, колегія суддів з'ясувала питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За штатним розписом в Черкаському міському РЕМ було дві одиниці старшого інспектора енергозбуту, які обидві підлягали до скорочення. На одній з посад що скорочувались працював ОСОБА_8 Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність порушення переважного право на залишення на роботі ОСОБА_8, так як було відсутнє порівняння працівника що вивільняється з працівником за такою ж посадою, що залишається працювать.

Відповідачем вживались заходи та пропонувались працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи станом на 17.06.2016 року, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які можуть відповідать кваліфікації працівника по ПАТ «Черкасиобленерго» (а.с. 60-61). ОСОБА_8 було обрано посаду «менеджера з персоналу» відділу комунікацій апарату управління, але так як ОСОБА_8 не мав вищої освіти за напрямком «менеджмент» та стажу роботи за даним фахом не менше двох років, то листом від 27.07.2016 року відповідач відмов ОСОБА_8 в переводі на дану посаду та запропоновано обрати іншу вільну посаду (а.с. 62).

На повторну пропозиція обрати вільну посаду ОСОБА_8 було обрано посаду «провідний інженер» виробничо-технічного відділу енергозбуту апарату управління. Листом від 04.08.2016 року відповідачем також було відмовлено ОСОБА_8 в переводі на посаду «провідного інженера», так як провідний інженер повинен мати вищу технічну освіту відповідного напрямку, а ОСОБА_8 має повну вищу освіту за спеціальністю «пожежна безпека» а також середньо-спеціальну освіту та кваліфікацію техніка-електрика, що також не відповідає вимогам кваліфікації даної вакансії (а.с. 67). Обрати іншу запропоновану вільну вакансію ОСОБА_8 відмовився.

Враховуючи встановлені колегією суддів фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку про об'єктивну неможливість відповідачем працевлаштувати ОСОБА_8 на вибрані ним вакантні посади «менеджера з персоналу» та «провідний інженер», так як останній не міг виконувати їх за своїм кваліфікаційним рівнем. Від переведення на іншу вакантні посади ОСОБА_8 відмовився, а відтак звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно з листком непрацездатності, виданим 23.08.2016 року КЗ «Черкаська обласна лікарня» ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 15 серпня 2016 року по 23 серпня 2016 року.

Наказом №60-п від 17 серпня 2016 року по ПАТ «Черкасиобленерго», Черкаського міського району електричних мереж позивача звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату та відмовою від переведення на іншу роботу, на п.1 ст.40 КЗпП. При звільненні з роботи ОСОБА_8 не повідомив роботодавця що він знаходиться на лікарняному. Після надання ОСОБА_8 документів, що підтвердило знаходження його на лікарняному, наказом №61-п/тз від 18 травня 2017 року було внесено зміни до наказу №60-п від 17.08.2016 року в частині дати звільнення ОСОБА_8, та звільнено його з роботи з 25.08.2016 року по закінченню лікування (а.с. 138).

В цій частині суд першої інстанції також прийшов до вірного висновку, що перенісши дату звільнення ОСОБА_8 на строк, коли в нього закінчився лікарняний, роботодавець добровільно усунув допущене порушення закону.

Висновки суду першої інстанції щодо порушення роботодавцем вимог частини 2 статті 40 та частини 3 статті 49-2 КЗпП України зроблені на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам справи, так як відповідачем, як роботодавцем, ОСОБА_8 запропоновані всі наявні вакансії станом на 17.06.2016 року, а обрані позивачем вакансії ОСОБА_8 не міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду та інших обставин справи. Від переведення на інші вільні вакансії ОСОБА_8 відмовився.

За таких обставин рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права підлягає до скасування та ухвалення нового рішення, яким ОСОБА_8 необхідно відмовити в позові до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Так як в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 необхідно відмовити, то відповідно до статті 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені судові витрати (1408 гривень оплата судового збору за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Черкасиобленерго» на рішення Соснівського

районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року - задоволити.

Рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Черкасиобленерго» судові витрати по справі в сумі 1408 (одна тисяча чотириста вісім) гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :