Номер провадження: 22-ц/785/8059/17
Номер справи місцевого суду: 520/8073/16-ц
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 14.09.2017 року,

встановила:

12.07.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, уточнивши який 19.10.2016 року просила усунути перешкоди у користуванні та обслуговуванні будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести капітальний паркан між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, та відновити паркан із сітки на відстані від стін будинку АДРЕСА_1, не ближче ніж на 1 метр.

Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони є користувачами суміжних земельних ділянок, між якими встановлено порядок фактичного користування ділянками та визначено межі ділянок, по яким існував паркан ще з 60-х років. ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_3 самочинно здійснив перебудову паркану та прибудував до нього впритул будинок, у зв'язку із чим чиняться перешкоди у користуванні її ділянкою, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.09.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та вирішено усунути їй перешкоди у користуванні та обслуговуванні будинком та земельною ділянкою АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести капітальний паркан між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та відновити паркан на відстані від стін будинку АДРЕСА_1 не ближче, ніж 1 метр. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_2 у 1956 році побудувала без відповідних дозволів та погоджень із державними органами будинок, який знаходиться на межі з його будинком з порушенням вимог законодавства щодо необхідності встановлення відстані до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни не меншою ніж 1,0 метр. ОСОБА_3 вважає, що вимоги ОСОБА_2 порушують його право власності на домоволодіння, її виконання можливе лише шляхом руйнування стіни його будинку, оскільки він знаходиться на самій межі з парканом, який не є самовільно та новозаведеним, оскільки він побудований одночасно із будинком, можливості його зрушити або перенести також немає. Крім того ОСОБА_3 не погоджується з висновком проведеної експертизи, висловлює недовіру експерту, що її проводив та вважає, що експертом було підроблено експертизу, в ході проведення обстеження було допущено ряд суттєвих порушень, що привели до невірного висновку, однак районний суд відмовив у задоволені його клопотання про проведення повторної експертизи. Також ОСОБА_3 вважає невірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що ним не було надано доказів на підтвердження заперечень, оскільки на судових засіданнях він неодноразово подавав клопотання про залучення нових матеріалів та доказів у справі, проте всі вони були відхилені.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, щоОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20.11.2006 року є власником 4/25 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Судом досліджено наявні в матеріалах справи плани та схеми між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Таким чином, судом встановлено, що сторони є користувачами суміжних земельних ділянок. Вказана обставина у ході розгляду справи не оспорювалась та визнавалася сторонами.

Згідно акту № 546 від 25.06.2016 року, складеного членами СОН «Золотий берег», на момент огляду 18.06.2016 року виявлено, що власник будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 побудував самовільно кам'яний паркан, який перекрив доступ ОСОБА_2 до належних їй приміщень та електролічильника (а.с. 9, 37).

Судом досліджено акт огляду стану електричного устаткування на відповідність вимогам ПУЕ та ППЕЕН від 17.06.2016 року, яким встановлено, що відсутній доступ до електролічильника (а.с. 36).

Листом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 12.08.2016 року повідомлено, що в управлінні відсутні будь-які погодження ОСОБА_3 стосовно проектної документації щодо будівництва об'єктів на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

У ході розгляду справи судом за клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 05.12.2016 року було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу. Так, висновком судової будівельно-технічної експертизи № 004(030.16)/17 від 21.04.2017 року встановлено, що межі земельної ділянки АДРЕСА_2 після відведення та на момент обстеження зміщені в бік земельної ділянки АДРЕСА_3, та не відповідають межам земельної ділянки АДРЕСА_3, з якої була виділена ділянка АДРЕСА_2.

Висновком встановлено, що фактично відстань від кам'яної огорожі земельної ділянки АДРЕСА_3 до зовнішніх стін обстежуваної частини (4/25) будинку АДРЕСА_1 складає 21-32 см, що унеможливлює доступ власника до зовнішніх стін будинку АДРЕСА_1.

У ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 заперечував проти допустимості висновку судової будівельно-технічної експертизи № 004(030.16)/17 від 21.04.2017 року та не погоджувався із ним, так як вказував, що позивач сфальсифікувала документи, що були надані у розпорядження експерта, та сам експерт у наданому ним висновку допустив ряд порушень. Однак, з часу відновлення провадження у справі, а саме з 28.04.2017 року, відповідач ОСОБА_3 на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав до суду клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи, а також не надав інших доказів на підтвердження своїх заперечень.

Разом із тим, суд зазначив, що надані відповідачем у судовому засіданні 14.09.2017 року пояснення та додаткові матеріали не спростовують висновків експерта щодо зміщення в бік межі земельної ділянки АДРЕСА_2 у сторону земельної ділянки АДРЕСА_3, а також фактичної відстані у 21-32 см. від кам'яної огорожі земельної ділянки АДРЕСА_3 до зовнішніх стін будинку АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, прийняв висновок судової будівельно-технічної експертизи № 004(030.16)/17 від 21.04.2017 року, як належний та допустимий доказ, оскільки вказаний висновок узгоджується з матеріалами справи та відповідачем не надано доказів на його спростування.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок зміщення в бік межі земельної ділянки АДРЕСА_2 у сторону земельної ділянки АДРЕСА_3, та як наслідок фактичної відстані у 21-32 см. від кам'яної огорожі земельної ділянки АДРЕСА_3 до зовнішніх стін будинку АДРЕСА_1, позивачу чиняться перешкоди відповідачем у користуванні земельною ділянкою, так як позивач позбавлена доступу до зовнішніх стін свого будинку. У зв'язку із чим, заперечення відповідача, що ним не чиняться перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 5 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Положеннями ч. 2 ст. 386 ЦК України регламентовано, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи, що вимоги позивача ґрунтуються на висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до дублювання заперечень на позов, яким суд надав належну правову оцінку.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 14.09.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева