печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гладун Х.А.

при секретарях Василевській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» про встановлення заборгованості, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати завершеним споживчий договір № 009-14 від 10.07.2014 р., укладений з ПАТ «Дельта Банк»; стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 4850,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 10.07.2014 р. з TOB «САВ ДІСТРИБЬЮШН» уклав договір купівлі-продажу № БЦ-102-1822813 (на умовах відстрочення платежу), за яким Позивачем було придбано товар у кредит на загальну суму 4786,90 грн. Того ж дня з Відповідачем уклав споживчий кредитний договір № 009-14, та комплексний договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування кредитів № 009-14 з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». На підставі підписаних договорів Відповідачем було погашено заборгованість перед ТОВ «САВ ДІСТРИБЬЮШН» та останнім Позивачу видано товар. Відповідно до умов кредитного Договору №009-14 від 10.07.2014 р. загальна сума наданого кредиту становила 5177,19 грн. На виконання умов цього договору Позивач вчасно та в повній мірі, в тому числі і через відділення поштового зв'язку УДППЗ «Укрпошта», сплачувала обумовлену суму кредиту. Останній платіж був здійснений 24.03.2015 р., яким позивач виконала свої зобов'язання по Договору та сплатила всю суму наданого кредиту у повному розмірі. Однак в квітні 2015 року Позивачу стало відомо про обрахування за ним заборгованості щомісячного платежу погашення кредиту за березень в сумі 518,00 грн., який вона сплатила через УДППЗ «Укрпошта». В подальшому Позивачу стало відомо про введення в АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, після введення якої нові керівники розірвали зв'язки з іншими банками та УДППЗ «Укрпошта». На запит Позивача УДППЗ «Укрпошта» повідомила, що кошти в сумі 58,00 грн. були оприбутковані ВПЗ Узин 26.02.2015 р. та відправлені Відповідачу згідно реєстру від 02.03.2015 р. платіжним дорученням № 3997 на суму 10486,00 грн. Таким чином зобов'язання за кредитним договором Позивач вважає завершеними. Однак Відповідач заперечує отримання від Позивача платежу в сумі 518,00 грн. На даний час за Позивачем у Відповідача обраховується заборгованість в 600,26 грн., що складається з заборгованості по кредиту - 517,42 грн. та суми комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 82,84 грн., що підтверджується довідкою Відповідача, вартість виготовлення якої 50,00 грн., Позивач в порядку ст. ст. 22, 1166 ЦК України просить стягнути на його користь з Відповідача. З метою врегулювання та з'ясування даної ситуації Позивач вимушена була звернутися за правовою допомогою та понести додаткові витрати в сумі 4800,00 грн., вартість яких Позивач також в порядку ст. ст. 22, 1166 ЦК України просить стягнути з Відповідача. Незважаючи на виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором співробітники Відповідача вимагають сплати облікованої за Позивачем заборгованості, погрожуючи притягненням до кримінальної відповідальності. Постійні стреси від погрозливих телефонних дзвінків співробітників Відповідача завдають значної шкоди здоров'ю позивача, який є особою похилого віку. Доведення факту погашення заборгованості стала причиною до постійного перебування Позивача в нервовій напрузі. В результаті неправомірних дій Відповідача, Позивачем неодноразово звертався за наданням першої медичної допомоги. Постійні телефонні дзвінки, спричинили постійну знервованість, негативні переживання, нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, телефонних розмов, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Щоразу коли лунає телефонний дзвінок позивач знову переживає стрес, адже постійні вимагання та нагадування про, ніби, несплачений кредит призводять до негативного настрою, дратівливості та знервованості. Виходячи з вищенаведеного Позивач вважає, що неправомірними діями Відповідача йому було завдано матеріальної шкоди, розмір якої оцінює в 3000,00 гри., яку в порядку ст.ст. 22,23ЦК України просить стягнути з Відповідача на його користь.

В судовому засіданні представники позивача доводи та вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Підтримав раніше подані письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 10.07.2014 р. сторонами було укладено споживчий кредитний договір № 009-14 у формі заяви про надання Позивачем Відповідачу оферти (пропозиції), згідно умов якого загальна сума наданого Позивачу кредиту становила 5177,19 грн.

Пункт 4 частини 5 Пропозиції встановлює, що погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 518,00 грн. у відповідності до Графіку платежів, наведеному у Додатку № 1 до цієї Пропозиції, який є невід'ємною частиною Пропозиції, на відкритий рахунок, відповідно до порядку та умов, визначених Правилами.

Пунктом 2.5 частини 2 Пропозиції визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає перші 10 місяців 0,00% в місяць, починаючи з 11-го місяця користування кредитом 1,60% в місяць.

Згідно Графіку платежів погашення кредитної заборгованості Позивач повинен сплачувати до 10 числа, протягом 9 місяців, основну суму заборгованості у розмірі 518,00 грн. та 1 місяць суму у розмірі 515,42 грн.

При укладенні Договору Позивачу доведено до відомо, що погашення заборгованості за кредитним договором можливо через відділення поштового зв'язку УДППЗ «Укрпошта», з яким Відповідачем укладено договір від 07.02.2013 р. № 934-33 на приймання платежів у національній валюті України від споживачів для перерахування їх на рахунок AT «Дельта Банк».

На виконання взятих на себе зобов'язань, Позивач через відділення поштового зв'язку УДППЗ «Укрпошта» сплачував обумовлену суму кредиту, що підтверджується наявними фіскальними чеками: від 22.07.2014 р. на суму 518,00 грн., 27.07.2014 р. на суму 518,00 грн., 25.09.2014 р. - на суму 518,00 грн., 23.10.2014 р. на суму 518,00 грн., 22.11.2014 р. на суму 518,00 грн., 25.12.2014 р. на суму 518,00 грн., 22.01.2015 р. на суму 518,00 грн., 26.02.2015 р. на суму 518,00 грн.

24.03.2015 р. Позивачем через касу Відповідача внесено 1034,00 грн.

Таким чином документально підтверджено погашення Позивачем кредитної заборгованості на загальну суму 5178,00 грн. шляхом внесення щомісячних платежів.

Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту № 009-14 від 10.07.2014 р., наданого Відповідачем, за Позивачем обраховується заборгованість в 517,42 грн.

В позовній заяві ставиться питання про визнання споживчого договору № 009-14 від 10.07.2014 р., укладеного Позивачем з Відповідачем завершеним.

Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахування Відповідачем заборгованості за договором кредиту № 009-14 від 10.07.2014 р.

Оскарження дій Відповідача щодо нарахування заборгованості за кредитним договором не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Усе, що зазначала Позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред'явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості, однак таких позовних вимог до нього ніхто не заявляв.

Таким чином, Позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача матеріальної шкоди в загальному розмірі 4850,00 грн., що складається з витрат на правову допомогу та витрат, понесених Позивачем за виготовлення Відповідачем довідки про стан заборгованості, то слід зазначити наступне.

Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Сплачені Позивачем 4800,00 грн. та 50.00 грн. є платою за договором про надання послуг від 01.10.2015 р., укладеного Позивачем з ТОВ «АЮР-КОНСАЛТИНГ» та платою за виготовлення Відповідачем довідки про стан заборгованості, відповідно, і не є витратами, які Позивач зробив для відновлення свого порушеного права.

Крім того, стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Разом з тим, позивачем в належний спосіб не доведено наявність вищевказаних елементів складу цивільного правопорушення, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Також суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В судовому засіданні не було надано доказів, які б підтверджували доводи щодо вчинення відповідачем дій, направлених на заподіяння позивачу моральної шкоди.

З урахуванням вищевстановленого, підставі для задоволення позову - відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60‚ 88, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» про встановлення заборгованості, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун