Справа №: 343/2195/16-ц
Провадження №: 2/0343/108/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Керніцького І. І.,

секретаря Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповівдальністю «Уніплит» про визнання недійсним наказу в частині строку дії трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

Позивач просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним, виданий ТзОВ «Уніплит» наказ (розпорядження) № 149-к від 05.08.2016 року про прийняття її на роботу укладальника пиломатеріалів, деталей і виробів з деревини 3-го розряду дільниці сушіння деревини лісопильно-деревообробного виробництва в частині визначення (закінчення) строку дії трудового договору; визнати, що трудовий договір укладений між нею та відповідачем від 5.08.2008 року, згідно наказу (розпорядження) № 149-кукладений на невизначений строк з часу його укладення; поновити її на роботі укладальника пиломатеріалів, деталей і виробів з деревини 3-го розряду дільниці сушіння деревини лісопильно-деревообробного виробництва ТзОВ «Уніплит»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати за надання правової допомоги.

В своєму позові зазначає, що у відповідності до поданої заяви вона була прийнята на роботу укладальника пиломатеріалів, деталей та виробів з деревини 3 розряду дільниці сушіння деревини лісопильно-деревообробного виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніплит», який розташований в смт.Вигода Долинського району. Адміністрацією ТзОВ був виданий наказ ( розпорядження) №и 149-к від 5.08.2016 року про прийняття її на роботу з 8.08.2016 по 31.10.2016 року з тарифною ставкою 2030 грн. на місяць. Вона була ознайомлена з цим наказом, розписалася в ньому, але у його нюанси щодо умов праці та завершення строку роботи не вникала, вважаючи, що була прийнята на постійну роботу.

Проте 31.10.2016 року адміністрацією ТзОВ «Уніплит» був виданий наказ (розпорядження) № 209-К про припинення трудового договору ( контракту) та її звільнення з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпПУ у звязку із закінченням строку трудового договору.

Однак вважає, що її звільнення є незаконним з таких підстав:

Нею підписаний наказ ( розпорядження) № 149-к від 5.08.2016 року про прийняття її на роботу робочої - укладальника п/м , деталей та виробів із деревини. Як зазначено, наказ ( розпорядження) є типовою формою № П-1, яка затверджена наказом Держкомстату України від 5.12.2008 року № 489.

У цій типовій формі вказані умови при прийнятті на роботу, одну з яких необхідно відмітити позначкою як підставу працевлаштування. Проте ні одна з цих обовязкових умов ніякою позначкою не позначена.

Крім того, з цьому наказі ( розпорядженні) від 5.08.2016 року є примітка такого змісту « якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений термін». Однак в типовій формі Г1-1,яка затверджена наказом Держкомстату України від 5.12.2008 року № 48, така примітка відсутня.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги заявлені його довірителькою підтримав та просив задоволити даний позов, оскільки ОСОБА_1 звільнено без законних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити повністю у задоволенні позову. Відмову у задоволенні вимог позивачки пояснила тим, що укладення строкових трудових договорів, та строк їх дії, проводилося виключно за заявою позивача, на підставі яких відповідачем було винесено відповідні накази про призначення позивачку на відповідну посаду з якими вона була ознайомлена у відповідності із законодавством. Позивачка, протягом перебування у трудових відносинах з відповідачем до закінчення строку дії трудового договору не мала будь яких претензій та не оскаржував накази про призначення на посаду на основі строкових трудових договорів.

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем на основі строкового трудового договору від 05.08.2016 р. № 149-к, строк дії якого закінчився 31.10.2016 року, що відповідає законодавству про працю, яким не заборонено встановлювати будь-який строк дії строкового трудового договору, обов'язковою ознакою якого є те, що він укладається виключно за згодою сторін. З позивачкою на її прохання та на підставі її особистої заяви було укладено строковий договір з 08.08.2016 р. по 31.10.2016 р., отже, з заначених підстав даний позов є безпідставний, тому просила відмовити у вимогах ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповівдальністю «Уніплит» про визнання недійсним наказу в частині строку дії трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах за строковими трудовими договорами з 08.08.2016 р. по 31.10.2016 р., що вбачається з копії наказу (розпорядження) № 149 від 05.08.2016 р.

Згідно копії наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 209-к від 31.10.2016 р. ОСОБА_1звільнено з 31.10.2016 р. з посади укладальника п/м, деталей та виробів з деревини у звязку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпПУ.

В судовому засіданні встановлено, що про укладення строкового трудового договору позивачка зверталася до відповідача з письмовою заявою. Підписуючи зазначений договір позивачка розуміла, що після закінчення терміну його дії трудові правовідносини з відповідачем мають бути припинені, оскільки закінчення строку договору, в свою чергу тягне за собою його припинення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.21 КЗпП України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Між сторонами був укладений другий трудовий договір на визначений строк, за їх погодженням, тобто з 08 серпня по 31 жовтня 2016 року. Протягом дії цього трудового договору ОСОБА_1 не зверталася, ні до відповідача, ні до суду з позовом про визнання умов про строк договору недійсними. Не намагалася вона і в будь-який інший спосіб скасувати своє попереднє волевиявлення щодо укладання строкового трудового договору.

Отже, оскаржуваний трудовий договір вичерпав свою дію, трудові відносини з позивачкою припинені у зв'язку з закінченням погодженого сторонами строку, на який він укладався. Позивачка, виконуючи трудові обов'язки за строковим трудовим договором, достовірно знаючи дату його закінчення - 31.10.16 року, не звернулася до суду в тримісячний строк за захистом своїх прав та інтересів, які вона вважає порушеними, як це передбаченост. 233 КЗпП України. За таких підстав суд вважає необхідним відмовити позивачці у вимогах в частині про визнання строкового договору № 149 від 05.08.2016 р. недійсним, щодо визначення його строку дії.

Щодо вимог позивачки про поновлення її на роботі з причин незаконного звільнення, то суд вважає, що відповідач не порушив норми трудового законодавства.

Наказ про звільнення працівника за строковим договором може бути виданий в останній день його дії або до цього із зазначенням дати звільнення, що обумовлена трудовим договором.

Позивачка звільненена в останній день дії договору, тобто влаксником було дотримано визначені закнонодавцем вимоги.

Враховуючи правомірність звільнення позивачки в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивачка в позові, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні відповідними доказами, а тому враховуючи правомірність звільнення позивачки з займаної посади, суд вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.38, 233, 234 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, - суд

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповівдальністю «Уніплит» про визнання недійсним наказу в частині строку дії трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з часу його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні підчас проголошення судового рішення можуть оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку на протязі десяти днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною цього рішення.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено 20.02.2017 р.