Справа № 382/452/17 Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/3402/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 28.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно ,-

встановила:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на таке.

27 грудня 2010 року помер його батько ОСОБА_5

В установлений законом термін він звернувся до Яготинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та 24 жовтня 2012 року він отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна - майновий пай та грошові кошти.

Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді двох житлових будинків з господарськими спорудами, що розташовані :

- по вул. Толстого, 51 в м. Яготин Київської області;

- по вул. Брусилівській 12 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області.

Позивач звертався до нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно зясувалося, що в звязку з частковим пошкодженням правовстановлюючих документів, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно.

Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, а відповідачка, як дочка спадкодавця, спадщину після смерті батька не прийняла, позивач просив суд визнати за ним право власності на вищевказані житлові будинки.

Зменшивши позовні вимоги під час розгляду справи у суді позивач зменшено позовні вимоги, позивач просив та визнати за ним право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Брусилівська, 12 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на житловий будинок та господарські по вул. Брусилівська 12 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області, який належав його батьку ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16 серпня 2006 року, виданого відповідно до рішення виконкому Лазарівської сільської ради від 14 червня 2006 року за № 39, який помер 27 грудня 2010 року.

Не погодившись з рішення суду, відповідач ОСОБА_4.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу у іі відсутність посилаючись на те, що вона просила суд про це, однак вона жодної заяви до суду не подавала, про існування такого судового процесу не знала. Також суд першої інстанції в порушення вимог ст. 1144 ЦПК України порушив правила виключної підсудності, розглянувши справу щодо житлового будинку, який знаходиться у Житомирській області. Ці порушення вплинули на правильність рішення суду, оскільки судом не було враховано, що вона разом з неповнолітнім сином постійно проживає у спірному будинку свого померлого батька.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 грудня 2010 року помер ОСОБА_5, який на час смерті був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. 1261 ЦК України, є син спадкодавця позивач ОСОБА_3 та дочка спадкодавця відповідачка ОСОБА_2

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 17 травня 2010 року склав заповіт, яким заповідав належну йому земельну ділянку розміром 3,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Брусилівського району Житомирської області ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись до Яготинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

24 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна - майновий пай та грошові кошти та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 3,76га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Брусилівського району Житомирської області.

Ці обставини підтверджені матеріалами цивільної справи та спадкової справи Яготинської районної державної нотаріальної контори № 102/2011, до майна померлого 27 грудня 2010 року ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_5 в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте йому було протиправно відмовлено у оформленні спадкових прав на житловий будинок та господарські по вул. Брусилівська 12 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області. Оскільки відповідач спадщину не прийняла, права власності на вказаний будинок слід визнати за позивачем в порядку спадкування.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони суперечать обставинами справи та вимогам закону.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16 серпня 2006 року, виданого на підставі рішення виконкому Лазарівської сільської ради від 14 червня 2006 року за № 39, ОСОБА_5 належало право власності на житловий будинок та господарські по вул. Брусилівська 12 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області, яке було зареєстровано Житомирським обласним міжміським бюро технічної інвентаризації 28 серпня 2006 року ( а.с.11,12).

Отже, після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Брусилівській 12 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області, що підтверджено правовстановлюючими документами на вказаний будинок, видані на ім.»я померлого ОСОБА_5С, які не містять виправлень або неточностей.

Судом апеляційної інстанції досліджені матеріали спадкової справи Яготинської районної державної нотаріальної контори № 102/2011, до майна померлого 27 грудня 2010 року ОСОБА_5

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач не звертався до нотаріуса із заявою про оформлення спадкових прав щодо житлового будинку з господарським будівлями по вул. Брусилівській 12 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області, не повідомляв нотаріуса про існування такого майна та не подавав йому правовстановлюючі документи щодо цього будинку, видані на ім»я померлого спадкодавця ОСОБА_5

В матеріалах спадкової та цивільної справи відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо вказаного обєкту нерухомості.

Отже, посилання позивача та висновки суду першої інстанції про те, що нотаріус протиправно відмовив позивачеві у оформленні спадкових прав на житловий будинок та господарські по вул. Брусилівська 12 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами спадкової справи.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у звязку з неправильним застосуванням судом норми матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття в спадщину обєкту нерухомості, що є предметом спору у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 квітня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в сумі 704 гривні.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :