Справа 612/345/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 р. смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі :

головуючого - судді Мороза О.І.

з участю секретаря - Коняєвої Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, анулюванні його правової реєстрації в квартирі та зняття його з реєстрації, треті особи Близнюківський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, Близнюківська селищна рада Харківської області, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, третя особа - приватний нотаріус Близнюківського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати його таким, що втратив право користування належною їй квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1(т.1 а.с.2,3)

Уточнивши позовні вимоги просить про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні цією квартирою, анулюванні правової реєстрації ОСОБА_2 в квартирі та зобовязанні Близнюківського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 у вказаній квартирі(т.1а.с.81,82).

В обгрунтування позову посилається на наступне.

07 грудня 2008 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Близнюківського натаріального округу ОСОБА_3 26.01.2009 проведена державна реєстація права власності на квартиру. Згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 повинен був знятися з реєстраційного обліку у проданій квартирі. Проте свої зобовязання він не виконав. У квартирі не проживає, квартплату та інші комунальні послуги не сплачує. Стосунків з ним вона не підтримує. Наявність правової реєстрації відповідача в квартирі, всупереч вимогам ч.1 ст. 319, ч.1 ст.321, ст.ст.328,391, 525 ЦК України, перешкоджає їй у повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Ухвалою суду від 23.11.2017 до участі у справі як третью особу за цим позовом залучено Близнюківську селищну раду Харківської області (т.4 а.с.25,26).

ОСОБА_2, посилаючись на ч.1 ст. 225 ЦК України, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним зазначеного вище договору купівлі-продажу квартири, вказуючи на те, що цей правочин був вчинений коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати оскільки хворів на дискуляторну, дисметаболічну (алкогольну) енцефалопатію з літворною гіпертензією, вестибуло-атактичним синдромом, когнітивними, мнестичними порушеннями. Синдом алкогольної залежності. Стан відміни алкоголю. Предделіріозний стан. Взагалі не памятає факт підписання цього договору окільки в той час був хворий. 08.12.2008, тобто наступного дня після «підписання» договору купівлі-продажу, він був госпіталізований до Близнюківської центральної районної лікарні де і перебував на лікуванні до 18.12. 2008 (т.1 а.с.22-24).

Ухвалою суду від 06.06. 2013 позови обєднані в одне провадження(т.1 а.с.40,41).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4 вимоги за первісним позовом підтримали, посилаючись на обставини та підстави, наведені в позовній заяві з урахуванням змін, проти задоволення зустрічного позову заперечували, вважаючи його безпідставним, вказавши на таке.

Договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено відповідно до вимог законодавства, він посвідчений нотаріусом у службовому приміщені нотаріуса, проведена реєстрація права власності в бюро технічної інвентаризації. ОСОБА_2 надав нотаріусу усі належні документи, отже перед цим вочевидь отримав необхідну консультацію у спеціаліста. Жодних сумнів у нотаріуса щодо його стану здоровя не було. Можливість ОСОБА_2 усвідомлювати значення своїх дій під час укладення спірного договору підтверджена висновками Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 та Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні. Висновки інших експертиз до уваги не мають братися як такі що проведені з порушенням нормативно-правових актів.

Крім того ОСОБА_1 пояснила, що ініціатором укладення договору був саме ОСОБА_2 Після підписання договору вона передала йому 28000 грн. ОСОБА_2 потребував кошти оскільки мав борги. На той час він в цій квартирі не проживав. Після продажу обіцяв знятися із реєстраціє але цього не зробив.

У судовому засіданні ОСОБА_2 проти задоволення первісного позову заперечував, його зустрічний позов просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, наведені в зустрічній позовній заяві. Пояснив, що з матірю позивачки певний час, а саме до грудня 2012 року жили в цивільному шлюбі. Проживали не в спірній квартирі. Спірна квартира є його власністю де і проживав раніше. Деякий час в квартирі проживала квартирантка. Квартплату від неї отримувала мати позивачки. Для ремонту квартири брав кредит у банку. За ці коши крім іншого зробив нове опалення, замінив вікна, обладнав санвузол, поставив бойлер тощо. На час укладення спірного договору боргів не мав. Працював майстром по ремонту взуття але позивачка і її мати майстерню відібрали. Залишився без роботи, майстерні і житла. За начебто продану квартиру ОСОБА_1 кошти йому не передавала. Свій підпис на договорі купівлі-продажу квартири не заперечує проте памятає взагалі факт укладення цього договору оскільки в той час був в запої. Запої були часті.

У судове засідання, призначене на 04.12. 2017 треті особи не зявилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Раніше у судових засіданнях їх представники пояснювали таке.

Представник третьої особи Близнюківського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 у спірній квартирі дійсно зареєстрований. Проти вимог ОСОБА_1 в частині зняття із реєстрації не заперечує.

Третя особа - приватний нотаріус Близнюківського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 вирішення спору залишила на розсуд суду при цьому пояснила наступне. З приводу укладення договору купівліпродажу до неї звернувся ОСОБА_2 З ним була ще якась жінка. ОСОБА_2 надав усі належні документи з чого вона зрозуміла, що перед цим його хтось проконсультував. Договір був складений, сторонами підписаний та нею посвідчений у службовому кабінеті. Сумнівів у добровільності волевиявлення сторін не було як і сумнівів щодо стану здоровя ОСОБА_2 Кошти при ній не передавалися. Сторони заявили що «ми свої, розберемося самі». Стосунки між ними були позитивні. Витрати за договором сплачувала ОСОБА_1

Третя особа - Близнюківська селищна рада Харківської області надали до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника і винесенням рішення за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин розгляд справи 04.12. 2017 продовжено за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії яка порушує право(п.п.1-3 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків(ч.1); Правочини можуть бути односторонніми та або дво - чи багатостронніми (договори)(ч.2).

Як передбачено ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, якщо він підписаний його стороною.

Судом, на підставі паспортів встановлено, що строни по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України(т.1 а.с.6,201.201).

Із договору купівлі-продажу ВМВ №138908 від 07 грудня 2008 року вбачається, що ОСОБА_2, що мешкає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, продав, а ОСОБА_1, що мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, купила за 28000 грн. належну ОСОБА_2 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2. 28000 гривень будуть сплачені продавцю покупцем після підписання цього договору (надалі - Договір) (т.1 а.с.4)

Із змісту Договору вбачається, що сторонам договору розяснено зміст ст.ст. 655,656,657,662 ЦК України. Особи сторін були встановлені, дієздатість перевірена. Договір підписано сторонами в присутності нотаріуса. Договір зареєстровано у реєстрі за №99.

В цей же день Договір було посвідчено приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу ОСОБА_3

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна строна (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Преметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору, що предбачено ч.1 ст. 656 ЦК України.

Реєстрація права власності на цю квартиру за ОСОБА_1 здійснена 26.01.2009, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно(т.1 а.с. 5).

Із актів обстеження матеріально-побутових умов від 05.11.2012, 24.12. 2012, 30.01. 2013, 27.02. 2013, 29.03. 2013, 30.04. 2013, 16.05. 2013 вбачається, що на час обстежень ОСОБА_2 у спірній квартирі зареєстрований але у ній не проживає, комунальні платежі не здійснює (т.1 а.с.8-13).

Як свідчить довідка КП «Комунальник», станом на травень 2013 року ОСОБА_2 був зареєстрований у спірній квартирі (т.1 а.с. 14, 27).

За зустрічним позовом ОСОБА_2 заявлено вимогу, з посиланням ч.1 ст. 225 ЦК України, про визнання недійсним спірного Договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Згідно з частиною 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо. Для визначення наявності такого стану на момент укладення провочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку

судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до

статті 212 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим за клопотанням хоча б однієї із сторін у справі якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Така експертиза щодо ОСОБА_2, за його клопотанням, була проведена.

Згідно висновку абулаторної судово-психіатричної експертизи №267 від 04.05.2017 Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запоріжської обласної ради ОСОБА_2 на час укладення спірного договору, а саме 07 грудня 2008 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

Ступінь наявних психічних розладів був такий, що істотно впливав (обмежував) на його здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у період складення договору купівлі продажу 07.12. 2008.(т.2 а.с.203-216).

Відповідно до ст.ст. 57-61, 63-66 ЦПК України доказами є показання свідків, письмові докази, висновки експерта.

Висновок експерта №267 суд сприймає як належний, допустимий та достовірний доказ який відповідно до правил ч.6 ст.147 та ст. 212 ЦПК України оцінений судом у взаємозв'язку та сукупністю із іншими доказами, зокрема показаннями свідків та письмовими доказами.

Так свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є матірю ОСОБА_2 Деякий час син проживав у цивільному шлюбі із матірю позивачки ОСОБА_1 Він їздив на заробітки в Москву. Добре заробляв. За ці кошти вони і жили, виучили і ОСОБА_1 Спірну квартиру раніше вона купила сину за свої кошти. Квартири потребувала ремонту. Про те що син підписав договір на продаж квартири дізналася лише 2012 році випадково. Для проведення ремонту в квартирі крім сина брала кредит також і вона. Допомогала йому своїми коштами погашати цей кредит. Зокрема коли він був відсутній, щоб не допустити заборгованості, вносила черговий платіж. Кредит перед банком він погасив ще до продажу квартири. У 2008 році син дуже зловживав спритним. Як запє - так в лікарню на капельниці. 07.12. 2008 року вона його бачила. Він був пяний. Таким же бачили його і другі люди. Дізнавшись про продаж квартири вона мала розмову з матірю позивачки. Сказала їй «Валічка як же ти так могла зробити, щоб і я не знала, він же сирота і ж допомагала на цю квартиру, виплачувала». Позивачка та її мати з квартири все забрали. Запої у нього почалися після смерті батька. Зараз живе в орендованій квартирі, не пє.(т.1 а.с. 110,151)

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою мами ОСОБА_2 ОСОБА_6 і ОСОБА_8 добре знає. Запої у ОСОБА_2 почалися може з 2006 чи 2007 року. Зокрема він із її чоловіком від запоїв разом лікувалися в лікарні. Його кололи, капали, думали що не «оклімається». Їй відомо, що що ОСОБА_9 від запоїв лікувався в лікарні 2-3 рази чи більше. Грудень 2008 року памятає добре оскільки в цей час вийшла на пенсію, проживала у селі. В Близнюках бувала часто - переоформляла на себе хату. З вересня 2008 року по грудень 2008 року не могла «впіймати» ОСОБА_2 тверезим, щоб він полагодив її взуття. Бачила його тільки пяним. Він дожився то того, що був як «бомж. До нього звертаєшся, а у нього в очах немає ніяких «мислєй». Було холодно, осінь а він ходив босий. Зустрівши його одного разу у такому вигляді взяла його за руку і запитала: «ОСОБА_9, куди ти йдеш». Він тільки глянув «як нездравомисляча людина». Був «невміняємим». Про продаж ОСОБА_2 квартири дізналася від його матері. Рекомендувала матері ОСОБА_2 з цього приводу звернутися до прокуратури чи суду(т.1 а.с. 110,152).

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_2 її брат. Певний час разом працювали в майстерні. У нього була квартира. Він зробив у ній ремонт. Провів воду, замінив вікна і двері, обладнав санвузол, переклеїв шпалери тощо. Вона сама допомагала в ремонті. Для ремонту брав кредит який сплатив. Запої у ОСОБА_2 почалися у 2006 чи 2007 роках. Без поміщення в лікарню під капельницю зупинитися не міг. В ці періоди допомагали йому тільки вона та мама що можуть посвідчити і лікарі. Мати позивачки не допомагала, говорила що їй соромно. 2008 рік і грудень цього року вона памятає добре тому що рік тому помер батько. Черговий раз в запої він був в листопаді - грудні 2008 року. Вона сама викликала невідкладну швидку допомогу. Допився до того, що «дивиться і нічого не бачить», був «ніякий», не міг розмовляти. Про продаж квартири вона дізналася у 2012 році. У запоях міг бути від тижня до місяця- півтора. На цей час живе на винайнятій квартирі(т.1 а.с. 111,153).

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що сімю ОСОБА_2 знає добре більше 30 років тому що «до них вхожа». У спірній квартирі була. Мати ОСОБА_2 їй повідомила, що вона для сина цю квартиру купила у ОСОБА_12. Бачила який там зроблено ремонт за кошти ОСОБА_2 та його матері які для цього брали кредити і їх сплатили. Грудень 2008 року памятає добре оскільки її сину виповнювалося 40 років. ОСОБА_2 ходив зі «склянними очима» і «нічого не соображав», «був нєвмєняємий»(т.1 а.с.126,155).

За клопотанням судово-медичних експертів, крім звукозапису судових засідань, судом виготовлено друковані протоколи судових засідань під час яких проводився допит свідків (дослівні)(т.1 а.с.151-156).

Абзацом 2 частини 1 статті 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися

письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Керуючись цим правилом суд приймає до уваги свідчення свідків в тій їх частині яка не стосується безпосередньо факту вчинення спірного Договору.

Щодо письмових доказів.

Довідками Близнюківської центральної районної лікарні Харківської області підтверджено те, що з 2007 року ОСОБА_2 перебуває у них на обліку з діагнозом синдром алкогольної залежності. Неодноразово проходив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні КП «Близнюківська ЦРЛ» та в ОПБ №2 з діагнозом: психічні розлади внаслідок вживання алкоголю. Стан відміни алкоголю та алкогольний делирій. В ОПБ №2 проходив лікування в жовтні 2006 року, березні 2007 року, червні 2007 року, грудні 2007 року, січні 2008 року(т.1 а.с.28, т.2 а.с. 155).

Згідно виписки Близнюківської ЦРЛ із історії хвороби ОСОБА_2 він з 03.05.2008 по 15.05. 2008 перебував на стаціонарному лікуванні. Діагноз - дисциркуляторна, дисметаболічна енцефалопатія 11 ст. Літворно-гіпертинзійниц , вестибуло-атактичний синдром. Стан відміни алкоголю (т.1 а.с.31).

Випискою із амбулаторної карти ОСОБА_2 за 2008 рік доводится, що він також проходив лікування у лікаря-нарколога 11 липня 2008 року та 27 жовтня 2008.

Крім того, згідно виписки із історії хвороби №3537, ОСОБА_13 перебував на стаціонарному лікуванні в наркологогічному відділенні Близнюківської ЦРЛ з 08.12. 2013 по 18.12. 2013. Діагноз дисциркуляторна, дисметаболічна (алкогольна) енцефалопатія з літворною гіпертензією, ветибуло-атактичним синдромом, когнитивними, мнестичними порушеннями. Синдром алкогольної залежності. Стан відміни алкоголю. Предделірійний стан (т.1 а.с.29).

Оже зазначений вище висновок судово-психіатричної експертизи корелюється із показами свідків та відомостями з медичної документації щодо лікування ОСОБА_2

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю; а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги за зустрічним позовом доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а тому спірний договір купівлі-продажу квартири слід визнати недійсним.

При цьому суд не вважає за необхідне застосувати правила реституції. Так, відповідно до розяснень, викладених в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за змістом ст.216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Таким чином застосування реституції до спірних правовідносин це право суду, а не його обовязок, у разі якщо таких вимог не заявлялось у позові. А таких вимог заявлено не було.

Задовольняючи вимоги за зустрічним позовом, суд відхиляє заперечення проти цього позову первісного позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_4

Так вони посилалися, що свідки за цим позовом були близькими родичами чи добрими знайомими ОСОБА_2 та його матері. При цьому суд виходить з того, що правила ЦПК України не виключають можливості допиту у судовому засіданні родичів, свідки забажали дати свідчення, були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Їх свідчення відповідають матеріалам справи та іншим доказам, зокрема письмовим що свідчать про стан здоровя ОСОБА_2

На підтвердження того, що ОСОБА_2 мав свідомий намір продати свою квартиру вони посилаються на те, що йому були необхідні кошти для погашення кредиту перед банком. Це твердження спростоване показами свідків а крім того і довідкою банку про належне виконання позичальником ОСОБА_2 своїх кредитних зобовязань.

Крім того позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 вважають, що суд не мав брати до уваги висновок експертів «Обласної клінічної психіатричної лікарні» Запоріжської обласної ради, а мав керуватися протилежними висновками Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 та Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні.

Не погоджуючись з такими твердженнями суд виходить із наступного.

Так ухвалою суду від 04 жовтня 2013 року, за клопотанням ОСОБА_2, судом було призначено судово - психіатричну експертизу з таким формулюванням запитань:

- чи страждав ОСОБА_2, станом на 07.12. 2008 року будь-яким психічним захворюванням та іншим психічним розладом здоровя внаслідок зловживання спиртними напоями, які б могли вплинути на його свідомість та здатність розуміти значення своїх дій та керувати своїми вчинками;

- чи могло його захворювання, з приводу якого він був госпіталізований до Близнюківської ЦРЛ 08. 12. 2008 року та отримував відповідне лікування, вплинути на його свідомість та здатність розуміти значення своїх дій та керувати своїми вчинками;

- чи здатен був він, з урахуванням свого психічного стану під час підписання договору купівлі-продажу 07.12. 2008 року, усвідомлювати та в якій мірі значення своїх дій та розуміти їх наслідки.

Проведення експертизи доручене Харківській обласній клінічній психіатричний лікарні №3 (т.1 а.с.129-131).

Проти призначення цієї експеризи сторони заперечень не мали.

Зазначена експертиза була проведена 04.02.2014 року(надалі Експертиза №115).

Ухвалою суду від 21.03. 2014 року, за клопотанням ОСОБА_2, була призначена повторна судово-психіатрична експертиза у Славянському відділенню Донецького республіканського центру судово-психіатричної експертизи. Підставою для її призначення стало те, що в Експертизі №115, свормулював відповідь на три запитання які ставилися судом у двух пунктах, експерти в першому пункті дали відповідь на питання яке перед ними не ставилося, а у другому, посилаючись на перший пункт, відповідь на інші питання в одній фразі. Крім того і сама адвокат ОСОБА_4 вказала, що експертиза була проведена по виписках із історії хвороб ОСОБА_2 і поставила під сумнів наявніст цих історій. Тобто були поставлені під сумнів взагалі підстави для проведення експертизи. Експертиза в Словянській установі була проведена 07.10. 2014 року(надалі Експертиза №62) (т.1 а.с.181-199).

Ухвалою суду від 25.12. 2014 було задоволене клопотання адвоката ОСОБА_4 про призначення комісійної судово-психіатричної експертизи в експертній установі Український науково-дослідний інститут соціальної і судової психіатрії та наркології. Підставою для її призначення стало те, що дві проведені попередні експертизи надали супечливі висновки. За твердженням адвоката ОСОБА_4 остання за часом експертиза проведена в установі яка перебувала в зоні АТО, а тому висновки експертизи викликали певні сумніви (т.1 а.с.226-229). Експертиза не була проведена у звязку із її неоплатою ОСОБА_1В.(т.2 а.с. 1)

Ухвалою суду від 28 березня 2016 року за новим клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 була призначена комісійна судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручене експертам Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні (т.2 а.с.56-61). При призначенні цієї експертизи у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про призначення комплексної судово-психіатричної експертизи було відмовлено оскільки така експертиза проводиться експертами різних галузей знань або різних напрямків в у межах однієї галузі знань, що не було жодним чином обгрунтовано. Провадження у справі зупинене до отримання судом результатів експертизи.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу суду в цій частин, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.05. 2016 була відхилена, ухвала залишена без змін( т. 2 а.с.11,112).

26.09. 2016 цивільна справа із Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні повернена до суду з причин, що ними не проводяться тільки повторні експертизи(т.2 а.с. 119).

Ухвалою суду від 19.10. 2016, знов таки за клопотанням адвоката ОСОБА_4, було призначено повторну експертизу, проведення якої доручене тій же Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні(т.2 а.с. 139-144) яка була проведена 20.12. 2016(надалі Експертиза №203)(т.2 а.с.163-168).

Ухвалою суду від 10.03.2017 було задоволене клопотання ОСОБА_2 про призначення додаткової експертизи. Підставою для його задоволення стало те, що, висновок попередньої Експертизи №203 визнано недостатньо повним та ясним. Так експерти дійшли висновку про відсутність у ОСОБА_2 станом на 07.12. 2008 стійкого хронічного психічного захворювання та наявність психічного та поведінкового розлад внаслідок вживання алкоголю. Проте якого саме не вказали. Суд зобовязував експертів дати відповідь про вплив на ОСОБА_2 кодеєновмістких препаратів, оскільки обидві сторони на це посилалися. Експерти встановили, що у минуломі і на час проведення експертизи ОСОБА_2 наркотизувався таблетками трамадолу і кодтерпіну. Проте ця обставина експертами у висновку залишилася поза увагою. Експертами був зроблений висновок про неможливість визначится з питань чи міг ОСОБА_2 в період який цікавить суд керувати своїми діями і їх усвідомлювати. За таких обставин, судом призначено додаткову судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручене експертам Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запоріжської обласної ради.(т.2 а.с. 185-190). Експертиза проведена 04.05. 2017 (надалі Експертиза №267)(т.2 а.с.204-216).

23.11.2017 від представником позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_4 надійшло нове письмове клопотання про призначення комісійної судово-психіатричної експертизи на вирішення якої мають бути поставлені ті ж запитання які ставилися перед експертами раніше. Проведення експертизи просять доручити знову Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні №3.

Клопотання було мотивоване наступним. В матеріалах справи декілька висновків експертиз які суперечать одне одному. Призначення судом повторних експертиз в іншій експертній установі не відповідає вимогам закону. Для проведення цих екпертиз ОСОБА_2 додаткові медичні документи не надавалися. Висновок Славянського відділенння Донецького республіканського центру судово-психіатричної експертизи викладений у неналежній формі, не враховані всі обставини і взагалі він складений, далі по тексту «с позволения сказать експертами». Суддя сам формулював запитання перед експертами.

Відхиляючи це клопотання ухвалою суд виходив із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб які беруть участь у справі.

Такі експертизи за обставин, як зазначено вище, судом були призначені та проведені.

Не проведена лише одна експертиза яка була призначена за клопотанням позивача за первісним позовом і лише із тих причин що позивач ОСОБА_1 відмовилася від її оплати.

Також матеріали справи один раз поверталися до суду без проведення експертизи, оскільки, заявляючи клопотання про проведення комісійної експертизи в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні, адвокат ОСОБА_4 впевнила суд в тім, що саме така експертиза там проводиться, а як повідомила експертна установа там проводяться тільки повторні експертизи яка в подальшому і була проведена.

У своєму клопотанні адвокат ОСОБА_4 щодо запитань які ставилися судом перед експертами вказує, далі за текстом «суддя сам сформулировал обширные вопросы, интересующие его по даному делу, что есть прямым нарушением процесуального законодательства Украины».

Разом із тим судом установлено, що для вирішення перед експертами ставилися питання які були запропоновані сторонами. При цьому, кожного разу, при вирішенні питань які мають бути поставлені перед експертами, сторонам пропонувалося їх сформулювати. Суд не відхиляв питання сторін. Більше того, у своїх двох останніх клопотаннях від 02.10. 2017 та від 23.11. 2017 представник ОСОБА_4 перед експертами знову пропонує поставити ті ж самі питання.

Крім того слід зазначити, що за правилами ч.3 ст. 143 ЦПК України, особи які беруть участь у справі мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта проте, кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається саме судом.

Отже судом дотримано вимог ч.3 ст. 143 ЦПК України. Таким чином, твердження адвоката ОСОБА_4 у цій частині є безпідставним і таким що не грунтуються на вимогах закону і матеріалах справи.

Також суд вважає безпідставними твердження адвоката ОСОБА_4 щодо неправомірності призначення судом додаткової експертизи в іншій експертній установі, оскільки таке правило закріплене в ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Заперечуючи проти висновку Славянського відділенння Донецького республіканського центру судово-психіатричної експертизи авдвокат ОСОБА_4 наполягала на тім, що він проведений в зоні АТО, приміщення установи зруйновані.

Разом із тим, за довідкою Славянського відділенння Донецького республіканського центру судово-психіатричної експертизи №22 від 17.03. 2016, це відділення з жовтня 2001 року по грудень 2014 року працювало в орендованому приміщенні психіатричної лікарні м. Словянська. Оскільки влітку 2014 року приміщення психіатричної лікарні внаслідок бойових дій були зруйновані, з липня по грудень це відділення працювало в тимчасово на території центральної районної лікарні м. Миколаївка Словянскьго району Донецької області і виконувало повний обсяг робіт про проведенню судово-психіатричних експертиз по кримінальних та цивільних справах. З 01 січня 2015 року відділення перебуває в структурі психіатричної лікарні в м. Славянська в орендованому приміщенні заводу «Славтяжмаш» (т.2 а.с.53).

Щодо Висновку судово-психіатричної експертизи №267 від 04.05.2017, проведеної Комунальною установою «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запоріжської обласної ради (т.2 а.с.204-216).

Адвокат ОСОБА_4 про цей висновок вказує «Так называемый». Зазначає, що він не містить відомостец про те яка саме експертиза проведена, не містить висновків. Замість висновку в п. 23 йде відсил на п. 17. Константує, що під таким незрозумілим висновком, якого по суті і немає, ще й підписалися лікарі.

На спростування тверджень адвоката ОСОБА_4 та відповідність цього висновку вимогам які до таких ставляться, суд вавжає за необхідне зазначити наступне.

Суд не вважає заначений вище екпертний висновок № 267 «так называемым».

Судом установлено, що цей Висновок викладений на офіційному бланку Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запоріжської обласної ради де зазначені адреса, номери засобів звязку, код за ЕДРПОУ, МФО, розрахунковий рахунок. За формою він відповідає Медичній документації «Форма первинної облікової документації №100/о», затвердженої наказом МОЗ України від 28.07. 2014 №527. Висновок №267 містить відомості щодо особи, відносно якої він проводиться (ОСОБА_2П.) та експертів - членів комісії. Висновок складено трьома лікарями з вищою освітою, судово-медичними експертами зі стажем роботи 17 та 12 років. Експерти попереджені за ст.ст. 384,385 КК України. Висновок підписаний головою комісії та її членами, скріплений відтиском круглої печатки. Зазначена дата та місце проведення експертизи. Висновок надійшов до суду із супровідним листом, підписаним головним лікарем зазначеної вище установи(т.2 а.с.203).

Паперовий документ (висновок) містить заголовок «Висновок судово-психіатричного експерта №267».

Отже у суду не виникає жодних сумнівів, що цей документ є саме висновком судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_2

У п.17 Висновку №267 «Перелік питань, які були поставлені екпертові (ам)» зазначені усі питання які суд перед ними поставив.

Пункт 23 Висновку№267 названий так: «Відповідь на кожне поставлене питання (відзначені в пункті 17).

У п. 23 Висновку №267 дана відповідь на питання які містяться в п. 17.

Отже в п. 17 Висновку №267 сформульовані питання які поставлені перед експертами, а у п. 23 саме на ці питання і дана відповідь судово-медичних експертів.

До речі, у висновку Харківської установи, про який йшлося вище і який на думку позивача за первісним позовом та її представника лише і має братися судом до уваги, п.23 викладений саме таким чином і заперечень щодо цього не виникало (т. 1 а.с.164).

Зміст висновку№267 відповідає вимогам ч.3 ст. 147 ЦПК України.

За змістом статтей 148-150 ЦПК України комісійна, комплексна, додаткова, повторна експертизи можуть бути призначені з питань за умов, що попередній висновок експерта буде визнано неповним або неясним, необгрунтованим, викликаючим сумніви у правильності або таким що суперечить матеріалам справи.

За результатами попередніх експертиз сторони на такі обставини вказували, суд з ними погоджувався, а тому і були призначені зазначені вище експертизи.

Про наявність таких обставин за Експертизою №267 сторони не вказали і суд їх також не встановив, а тому, з урахуванням що заперечення адвоката ОСОБА_4 спостовані вище наведеним, і прийням цей висновок до уваги.

При цьому суд зважає і на таке. Клопотання адвоката ОСОБА_4 про призначення нової експертизи від 23.11.2017 є точною копією такого ж клопотання від 02.10.2017 за виключенням того, що у клопотанні від 02.10. 2017 пропонувалося призначити експертизу або в Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні №3 (де вона уже проводилася) або у Львівському бюро судово-медичної експертизи, а у останньому за часом - тільки в першій установі.

Твердження нотаріуса, що у неї не виникало сумнівів в дієздатності сторін, спростовується вищенаведеним. Також нотаріус пояснила, що до укладення договору у ОСОБА_2 був уже підготовлений пакет документів. ОСОБА_2 пояснив, що ці документи готувала мати позивачки ОСОБА_1

Оскільки суд визначився із тим, що зустрічний позов підлягає задоволенню, тобто спірний Договір купівлі-продажу визнається недійсним, вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, як похідні.

Крім того суд зважає і на наступне. У судовому засіданні права та обовязки особам які беруть участь у справі розяснялися в тому числі і з питань збільшення чи зменшення позовних вимог, зміни предмета чи підстав позову. ОСОБА_1 цим правом скористалася, виклавши позовну заяву в новій редакції. Разом із тим вимоги первісного позову не конкретизовані. А саме не зазначено у який спосіб, яким шляхом суд мав би усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні спірною квартирою та що у правовому значенні означає «анулювання» реєстрації ОСОБА_2 в спірній квартирі.

У п.5 спірного Договору зазначено, що ОСОБА_2 зобовязується звільнити квартиру, виписавшись із неї. Сторони у судовому засіданні не заперечували і доказами, зокрема наданими самою ж ОСОБА_1 (актами обстежень про які йшлося вище) підтверджено що ОСОБА_2 в цій квартирі не проживає. Про наявність інших перешкод в користуванні та розпорядженні спірною квартирою, крім реєстрації в ній ОСОБА_2, доказів не надано.

Разом із тим за первісним позовом заявлено вимогу про зобовязання третьої особи зняти ОСОБА_2 з реєстрації в спірній квартирі.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року№1382-1У, зняття з реєстрації місця

проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть.

Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

1) позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) визнання особи безвісно відсутньою;

4) оголошення фізичної особи померлою.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із вимог які зазначені вище.

Позивачем ОСОБА_1 пряма вимога про позбавлення відповідача ОСОБА_2 права користування спірною квартирою поставлена не була.

Отже вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку можливе у разі вирішення у встановленому законом порядку, з дотриманням положень ст. 11 ЦПК України, питання про наявність чи відсутність у особи житлових прав і тільки в цьому випадку буде належним способом захисту.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У частині другій статті 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів про що суд уже зазначав.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Отже вимога про зняття з реєстрації і на підставі статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», задоволена бути не може, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду.

Крім того суд не може покласти будь-який обовязок на особу яка не стороною у справі, а треті особи такими не являються, а отже зобовязати їх вчинити певну дію тощо правових підстав немає.

Наведеним вище спростовуються і інші доводи позивача за первісним позовом та її представника.

Вимог щодо застосування позовної давності не заявлялося.

За ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог позивачу за первісним позовом необхідно відмовити повністю.

При поданні позовів судовий збір сторонами сплачений. Про стягнення на свою користь понесених витрат по сплату судового збору позивачем за зустрічним позовом клопотання не заявлялося. Інших судових витрат по справі немає.

Керуючись ст. 9 ЖК України, ст.ст.15,16,202-204,207,215,216,218, ч.1 ст. 225, ст.ст.236,655,656 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 3,4,11,15, 57-61,63-66, 143, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3, анулюванні правової реєстрації ОСОБА_2 в квартирі та зняття його з реєстрації, треті особи Близнюківський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, Близнюківська селищна рада Харківської області, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_3, третя особа - приватний нотаріус Близнюківського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3, задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_3, укладений 07 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений 07 грудня 2008 року приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Мороз