Провадження № 22-ц/780/4903/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 07.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року представник ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 312911 від 09 липня 2012 року у розмір 25 703, 56 грн. та судові витрати.

Мотивує позов тим, що між сторонами було укладено вказаний кредитний договір, однак відповідач належним чином зобов'язань із повернення кредиту не виконав, через що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2013 року позов задоволено, стягнуто із відповідача на користь банку 58 794, 88 грн. кредитної заборгованості та судові витрати. Проте, зазначає, що у ОСОБА_2 до виконання цього рішення виникла прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 25 703, 56 грн., через що змушений звертатися до суду із цим позовом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» кредитну заборгованість у розмірі 25 703, 56 грн. та 1218 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішенням місцевого суду від 25 грудня 2013 року уже було стягнуто з нього на користь банку кредитну заборгованість, тому кредитні правовідносини було припинено і підстав для нарахування відсотків немає, через що вважає висновок суду про задоволення позову необґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином не виконав своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого у банку виникло право на стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2012 року між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №312911 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту. За даним договором банк відкрив позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_1 та надав кредит на умовах строковості, поворотності та платності шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії 60 000 грн. з терміном остаточного повернення 08 липня 2013 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2013 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ПАТ «БМ Банк» 58 794 грн. 88 коп. суми заборгованості за договором від 09 липня 2012 року та також судові витрати в розмірі 587, 95 грн.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2015 року, боржником ОСОБА_2 борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачені в повному обсязі.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Наведених у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснень апеляційний суд в повній мірі не врахував та, встановивши, що судовим наказом з відповідача заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив усі обставини справи та перевірив їх доказами та дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки рішення суду про стягнення боргу боржник виконав лише у 2015 році, тому банк має переважне право на задоволення своїх вимог шляхом пред'явлення позову про стягнення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, тому ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 309 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: