Справа № 443/1063/17 Провадження № 2/443/813/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.

з участю секретаря судового засідання Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жидачів в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий, будинок розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Свої вимоги мотивує тим, що згідно витягу з погосподарських книг Монастирецької сільської ради, будинковолодіння АДРЕСА_1, належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5, який помер, членами: ОСОБА_6, також померла, ОСОБА_7, помер, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вибула. Після смерті матері вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, постановою від 18.09.2017 року відмовив у видачі свідоцтва про праву на спадщину на спадковий житловий будинок, оскільки він є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Просить позов задовольнити.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду надійшли заяви про слухання справи у їх відсутності. Позов визнали, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази в їх сукупності, суд приходить до переконання що позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до положень ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно витягу з погосподарської книги № 1180 від 08.09.2017 р., виданої виконкомом Монастирецької сільської ради, будинковолодіння АДРЕСА_1, належить колгоспному двору, та рахується за ОСОБА_5, який помер, ОСОБА_6, яка також померла, ОСОБА_7, який помер та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вибула.

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виходячи із рівності часток усіх членів колгоспного двору, кожному із них фактично належала 1/4 частина колгоспного двору.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Дані факти підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть.

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_4, відкрилася спадщина на 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року.

Постановою від 18.09.2017 року приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про праву на спадщину на спадковий житловий будинок, оскільки він є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені.

Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що житловий будинок по АДРЕСА_1 Жидачівського району Львівської області є власністю колгоспного двору, а ОСОБА_1 постійно проживала разом із померлою ОСОБА_4 до дня її смерті, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері у вигляді житлового будинку. Інші спадкоємці за законом відмовилися від спадкування майна померлої в користь позивачки.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Таким чином, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, оскільки позивачка, являючись спадкоємцем першої черги по закону після смерті матері має право на оформлення своїх спадкових прав, а тому позов слід задоволити та визнати за нею право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, жителькою АДРЕСА_2 право власності на будинковолодіння, розташоване по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Жидачівський районний суд Львіввської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ І.І. Ціпивко