Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Гончарука В.П.,

за участі секретаря Краснової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 67 626,57 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 28.06.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого позивачем надано у борг відповідачу грошові кошти в сумі 3 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язувалась повернути позику, про що останньою було складено боргову розписку. Однак, в порушення договірних зобов'язань та на неодноразові звернення позивача, в тому числі на письмове звернення від 28.02.2015 року, відповідач борг позивачу не повернула, що є підставою звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 3 000,00 доларів США, що станом на 23.04.2015 року складає 67 626,57 грн., що є предметом позовних вимог.

В судовому засіданні на підставі клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.05.2016 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського НДЕКЦ МВС України, оплату за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2, на вирішення експертам поставлено запитання: чи виконано підпис на аркуші з щоденнику датованого 11 травня 2005 року від 28.06.2012 р. під прізвищем «ОСОБА_2» - ОСОБА_2 чи іншою особою? (а.с. 84)

20.07.2016 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики Київським міським НДЕКЦ МВС України повернуто на адресу суду без виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25.05.2016 року, у зв'язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_2 клопотання експерта про надання вільних зразків її особистого підпису в період часу з 2012 року. (а.с. 88; 93)

В судовому засіданні на підставі клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2016 року повторно було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського НДЕКЦ МВС України, оплату за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2, на вирішення експертам поставлено запитання: чи виконано підпис на аркуші з щоденнику датованого 11 травня 2005 року від 28.06.2012 р. під прізвищем «ОСОБА_2» - ОСОБА_2 чи іншою особою? (а.с. 108)

18.01.2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики Київським міським НДЕКЦ МВС України повернуто на адресу суду без виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2016 року, у зв'язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_2 клопотання експерта про надання вільних зразків її особистого підпису в період часу з 2012 року. (а.с. 111)

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та її уповноважений представник в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За вимог ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 28.06.2012 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 3 000,00 доларів США без встановлення строку повернення, про що ОСОБА_2 власноручно написано боргову розписку. (а.с. 5; 81)

28.02.2015 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направлено письмову вимогу про повернення суми позики у розмірі 3 000,00 доларів США, яку ОСОБА_2 отримано 14.03.2015 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. (а.с. 9)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей.

Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені коментованою статтею.

В порядку ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як убачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не виконала взяті на себе за договором позики від 28.06.2012 року зобов'язання, на письмову вимогу, отриману 14.03.2015 року, грошові кошти позивачу не повернула, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів.

Таким чином, на день звернення позивача до суду загальна сума боргу відповідача за договором позики складає 3 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.04.2015 року еквівалентно 67 626,57 грн., та відповідачем не надано доказів виконання даного договірного зобов'язання, строк виконання якого не визначено договором, тому позика має бути повернута протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це, тобто протягом тридцяти днів, починаючи з дня отримання відповідачем письмової вимоги - з 14.03.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд: неподання експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; відмова надати зразки для дослідження; недопущення до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню, тощо.

З огляду на встановлені процесуальні наслідки, суд при ухваленні даного рішення приймає до уваги факт ухилення відповідача від проведення двічі ініційованої нею судово-почеркознавчої експертизи на предмет встановлення оригіналу підпису у досліджуваній в судовому засіданні борговій розписці від 28.06.2012 року. Факт ухилення відповідача від проведення експертизи є проявом бездіяльності останньої щодо виконання вимог експертів про надання вільних зразків її особистого підпису в період часу з 2012 року, що суд трактує як умисне ухилення відповідача від участі в експертизі з метою уникнення цивільно-правової відповідальності в межах розгляду даного спору.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позикипідлягають до задоволення, та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 28.06.2012 року в розмірі 67 626,57 грн.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 676,26 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 526, 530, 536, 638, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 15, 57, 58, 61, 88, 146, 208-209, 212-215, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 67 626,57 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 676,26 грн., а всього загальною сумою 68 302 (шістдесят вісім тисяч триста дві) гривні 83 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: