Ухвала

іменем україни

23 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 березня 2008 року він позичив ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 4 тис. доларів США, що підтверджується розпискою. 08 серпня 2015 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення боргу, проте ОСОБА_5 своїх зобов'язань не виконала. Крім основної суми боргу вона на підставі ст. ст. 1046, 625 ЦК України повинна також сплатити проценти за користування грошима та 3 % річних від простроченої суми боргу. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив стягнути на його користь 7 976,15 доларів США, з яких: 4 тис. доларів США - основний борг, 3 882,28 доларів США - проценти за користування грошовими коштами, 93,87 доларів США - 3 % річних від простроченої суми боргу.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7 976,15 доларів США, що еквівалентно 197 888 грн 28 коп., з яких: 4 тис. доларів США - основний борг; 3 882,28 доларів США - проценти за користування грошовими коштами; 93,87 доларів США - 3 % річних від простроченої суми боргу та судові витрати в розмірі 1 744 грн 50 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що відповідно до розписки від 23 березня 2008 року ОСОБА_5 взяла у ОСОБА_4 у борг грошові кошти в сумі 4 тис. доларів США у присутності двох свідків, тому згідно зі ст. ст. 1048, 625 ЦК України суд обґрунтовано стягнув з позичальника - відповідача на користь позивача заборговані грошові кошти, проценти за користування ними та проценти за прострочення грошового зобов'язання.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги представника відповідача щодо неприйняття судом заяви про застосування строку позовної давності та наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв'язку пропущенням позивачем строку позовної давності апеляційний суд правильно зазначив, що в борговій розписці не вказано строку повернення позичених у позивача грошових коштів, тому суд обґрунтовано послався на п. 2 ст. 1049 ЦК України, згідно з якою у разі, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Установлено, що вимогою від 07 серпня 2015 року, яку відповідач отримала 12 серпня 2015 року, позивач просив повернути борг та проценти за користування позикою в загальній сумі 7 110,42 доларів США протягом тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги.

У зв'язку з цим апеляційний суд обґрунтовано вважав, що строк для добровільного виконання відповідачем грошового зобов'язання сплив 12 вересня 2015 року і з наступного дня, тобто з 13 вересня 2015 року, почався перебіг строку позовної давності, а до суду з цим позовом позивач звернувся 29 вересня 2015 року, таким чином, не пропустив строку позовної давності.

При цьому апеляційний суд правильно вважав помилковими доводи про те, що у позивача виникло право пред'явити вимогу про погашення позики в день видачі самої боргової розписки, тобто 23 березня 2008 року.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо пропущення позивачем строків позовної давності були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В. Маляренко