АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/385/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2304/17Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

за участю: представника заявника - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня 2017 року за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим листом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій прохав постановити судове рішення про визнання виконавчого листа, виданого по справі №534/385/16-ц, провадження №2/534/338/16 на підставі заочного рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на його користь кошти, безпідставно одержані стягувачем за цим виконавчим листом.

Надалі, в квітні 2017 року ОСОБА_4 уточнив свої вимоги та прохав стягнути на його користь кошти, безпідставно одержані стягувачем у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року за виконавчим листом №2/534/674/16, виданим на підставі заочного рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року, яким було задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.

В обґрунтування заяви зазначив, що після скасування заочного рішення від 26 квітня 2016 року та відмови суду у задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів, зазначений виконавчий лист відкликано не було, виконавче провадження не закрито, а тому, державний виконавець продовжував стягнення з нього аліментів.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 квітня 2016 року по справі №534/385/165-ц, провадження №2/534/338/18 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 безпідставно одержані за виконавчим листом грошові кошти в розмірі 15766,23 грн.

Не погодившись із вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржила стягувач - ОСОБА_3, прохала її скасувати, зазначивши, що суд порушив норми процесуального права застосувавши норму ч.4 ст. 369 ЦПК України щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконанню та стягнення коштів безпідставно одержаних за виконавчим провадженням, тоді як вказані правовідносини мають регулюватися нормами ст.ст. 380-382 ЦПК України щодо повороту виконання судового рішення. В свою чергу, норма ч. 2 ст. 282 ЦПК України не передбачає повернення коштів отриманих як аліментних виплат, за винятком випадку, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або завідомо неправдивих відомостях позивача, що у даному випадку не встановлено.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду про перегляд заочного рішення від 20 липня 2016 року скасовано заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року, яким задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (а.с.30, 50).

Після скасування зазначеного заочного рішення, ухвалою суду від 21 вересня 2016 року у відповідності із поданою заявою до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами залучено ОСОБА_5 (а.с.75,123).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно. Стягнення проводиться з 21 вересня 2016 року до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2019 року. Раніше виданий виконавчий лист відізвано. Згадане рішення суду від 21 вересня 2016 року не оскаржувалося та набуло чинності 04 жовтня 2016 року (а.с.125).

Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт вказала на неправильність застосування до виниклих правовідносин положень ст. 369 ЦПК України, вказавши, що питання про повернення грошових коштів від стягувача боржнику має вирішуватись у відповідності до норм ст.ст. 380-382 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним твердженням апелянта та вважає за необхідне зазначити наступне.

Норми вищевказаних статей передбачають дві різні процесуальні процедури, що стосуються відновлення попереднього становища учасників процесу, що існувало до повного чи часткового виконання судового рішення. Звертаючись до суду саме із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_4 правильно скористався своїм процесуальним правом, так як з нього за відповідним виконавчим листом продовжувалось стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, тоді як заочне рішення, за яким було видано виконавчий лист, було скасовано відповідним рішенням суду першої інстанції, що набрало законної сини. Вказане рішення до суду апеляційної інстанції оскаржено не було, натомість, норма ч. 1 ст. 380 ЦПК України передбачає вирішення питання про поворот виконання рішення саме судом апеляційної чи касаційної інстанції при скасуванні рішення суду першої інстанції, що у даному випадку місця не мало.

Натомість, ч. 2 ст. 369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-ХІV є закінчення виконавчого провадження.

Чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у ч. 4 ст. 369 ЦПК немає.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, скасування заочного рішення місцевим судом, скасування чи зміна рішення в апеляційному чи касаційному порядку, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК.

Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-ХІV скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на підставі зазначеного.

Проте, судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується жодною із сторін, що виконавче провадження із виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_5, державним виконавцем закрито не було, а стягнення за виконавчим листом після скасуванні заочного рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 квітня 2016 року було продовжено.

Відповідно до повідомлення Горішньоплавнівського міського відділу ДВС №51178016/4 від 31.07.2017 року на примусовому виконанні у відділ ДВС перебуває виконавчий лист №2/534/338/16 (№534/385/16), виданий 26 квітня 2016 року Комсомольським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 178).

Згідно з інформації з довідки ДВС про сплачені аліменти за № 51178016/4 від 31.07.2017 року та довідки про доходи, виданої ПрАТ «Полтавський ГЗК», з ОСОБА_4, за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду від 16 квітня 2016 року стягнуто за 21-30 вересня 2016 року аліменти у розмірі 456,15 грн., за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року 15310,08 грн., а всього на загальну суму 15766,23 грн.(а.с. 152, 169, 179).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вищевказаний виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає до виконання, бо він є помилково виданим.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 369 ЦПК, якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Для цього боржник до заяви має додати доказ виконання рішення суду (платіжні документи, акт державного виконавця тощо).

Отже, вказаною нормою дійсно передбачено право боржника на отримання від стягувача безпідставно набутих останнім коштів за помилково виданим виконавчим листом.

Разом з тим, нормою п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У даному випадку, мало місце отримання ОСОБА_3 аліментів від ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання. Матеріали справи не містять даних про не добровільність сплати вказаних аліментів ОСОБА_4 (докази звернення ним до державного виконавця із судовим рішенням, що набрало законної сили про відмову у задоволенні позову про стягнення з нього відповідних аліментних виплат матеріали справи не містять), недобросовісність набувача матеріалами справи також не доведена, як і наявність рахункової помилки. З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 15766,23 грн. як безпідставно одержаних коштів за виконавчим листом, не врахувавши положення п.1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня 2017 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 безпідставно одержаних за виконавчим листом грошових коштів у розмірі 15766,23 грн.

Постановити у цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 безпідставно одержаних за виконавчим листом грошових коштів у розмірі 15766,23 грн.

Ухвалу в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді С.А. Гальонкін

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль