У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Гримич М.К., МазурЛ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного навчального закладу «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу» про стягнення недоплаченої суми стипендії, за касаційною скаргою державного навчального закладу «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу», який діє через представника ОСОБА_5, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 01 вересня 2012 року по 26 червня 2015 року навчалась в державному навчальному закладі «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу» (далі - ДНЗ «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу») та отримувала стипендію з вересня 2012 року по червень 2015 року в розмірі 275 грн. Однак, розмір цієї стипендії не відповідає нормам чинного законодавства. Так, її батько - ОСОБА_6, на день вступу її до ліцею, мав стаж підземних робіт понад 17 років, що підтверджується довідкою, виданою ПАТ «ДЕТЕК ПавлоградВугілля», тому відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», вона має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак, за весь час навчання, стипендія їй нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму, встановленого законом. На підставі викладеного, з урахуванням фактичної отриманої стипендії, вважає, що адміністрація ліцею недонарахувала їй та не виплатила стипендію у розмірі 30 881 грн, яку й просить стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ДНЗ «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу» на користь ОСОБА_4 недораховану та невиплачену стипендію за період з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року у розмірі 30 881 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ДНЗ «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу» - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, що мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та IIгрупи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що відповідач недонарахував позивачу стипендію у передбаченому законом розмірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6, який станом на 21 червня 2012 року мав стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах 16 років 11 місяців, а тому суд дійшов правильного висновку що відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивач має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму.

Доводи касаційної скарги про відсутність бюджетного фінансування необґрунтовані та не можуть бути підставою для відмови особі у реалізації її права на отримання соціальних гарантій у вигляді передбачених законом виплат (стипендії) у відповідному розмірі, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного навчального закладу «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
М.К. Гримич
Л.М. Мазур