Справа № 199/2433/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21.04.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г..

секретарі Свіріній Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання правочину дійсним, визнання права власності на недобудований будинок та визнання права користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу недобудованого будинку, визнання права власності на недобудований будинок, визнання права користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20.07.2004 року він домовився з відповідачем про те, що відповідач продасть йому нерухоме майно, а саме: недобудований будинок та земельну ділянку загальною площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Обласна, 95.

З метою оформлення угоди відповідач написала позивачу розписку про передачу недобудованого будинку та земельної ділянки у власність позивача.

Згідно розписки, відповідач передала, а позивач прийняв недобудований будинок та земельну ділянку площею 0, 093 га по вул.. Обласна, 95 у м. Дніпропетровську, та відповідач отримав за проданий по розписці недобудований будинок та земельну ділянку грошові кошти .

Позивач зазначає, що з 2004 року по теперішній час він проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_4, протягом 10 років здійснює оплату за користування земельною ділянкою. На вимогу позивача укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідач ухиляється, робить неможливим оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Зважаючи на викладене вище, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу недобудованого будинку за адресою: м. Дніпро, вул.. Обласна, 95 площею 171 кв.м, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20.07.2004 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на недобудований будинок по вул.. Обласна, 95 у м. Дніпро, що розташований на земельній ділянці площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд; визнати за ОСОБА_5 право користування земельною ділянкою площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд по вул.. Обласна, 95 у м. Дніпро; визнати за ОСОБА_1 право забудовника земельною ділянкою площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд по вул.. Обласна, 95 у м. Дніпро.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач, його представник в судове засідання не з»явилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачу на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд по вул.. Обласна, 95 у м. Дніпро.

20.07.2004 року ОСОБА_1 склали з ОСОБА_2 розписку про те, що ОСОБА_2 в повному обсязі отримала від ОСОБА_1 і грошові кошти за недобудований будинок та земельну ділянку площею 0, 093 по вул.. Обласна, 95 у м. Дніпро.

З 2004 року ОСОБА_1 проживає у вказаному будинку та сплачує податок за вказану вище земельну ділянку, що підтверджується квитанціями на оплату, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У письмовій формі належить вчиняти правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно з ч.1 с. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири) або іншого нерухомого майна укладається у простій письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів, що перебувають у податковій заставі.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним ( ч.1 ст. 220 ЦК України).

Суд вважає, що укладена між сторонами розписка про передачу грошових коштів на придбання житла свідчить лише про наміри сторін на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а не про укладення самого договору купівлі-продажу майна, який підлягає нотаріальному посвідченню.

Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку між позивачем та відповідачем не укладався, нотаріально не посвідчувався, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання дійним правочину задоволенню не підлягають.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно ( житловий будинок, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 статті 328 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів , обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За заявою заінтересованої особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого майна, якщо буде встановлено, що частка робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною.

Так, як незавершений будівництвом житловий будинок по вул.. Обласна, 95 у м. Дніпро не зданий в експлуатацію, на нього у відповідача право власності не виникло, суд вважає, що підстави для набуття права власності на вказаний вище житловий будинок у позивача також відсутні.

Згідно ст.7 Земельного кодексу України ( в редакції 1991 року), у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно ч.2 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

Отже право власності (користування) земельною ділянкою виникає на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування та органу виконавчої влади, до компетенції яких належить право розпорядження цими земельними ділянками.

Будь-яких доказів про те, що позивач звертався до відповідного органу місцевого самоврядування за оформленням права власності чи користування земельною ділянкою та у позивача виникло право власності чи користування земельною ділянкою по вул.. Обласній 65 у м. Дніпро, позивач суду не надав, не підтверджується вказана обставина також матеріалами справи.

Так, як спірний незавершений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці, право користування якою належить відповідачу, згідно державного акту на право постійного користування, виданого ОСОБА_2 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 23.11.2000 року №2925, право власності чи право користування ( оренди) цієї земельної ділянки на позивача не оформлено, зважаючи, що незавершений будівництвом житловий будинок по вул.. Обласній, 65 в м. Дніпро в експлуатацію не введений, право власності за відповідачем не зареєстровано, суд вважає, що у позивача не виникло право власності на житловий будинок та право користування земельною ділянкою по вул. Обласній, 65 в м. Дніпро, а тому позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 205, 207, 209, 328, 657 ЦК України, Земельним кодексом України, ст.ст. 215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання правочину дійсним, визнання права власності на недобудований будинок та визнання права користування земельною ділянкою, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Скрипник О.Г.