Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2146/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Павицької Т.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 листопада 2015 року

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому наданий кредит в сумі 138600 дол. США, строком до 24 травня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,8% річних.

24 лютого 2009 року між ними укладено додаткову угоду до даного кредитного договору, відповідно до якої сторони змінили кінцевий термін повернення кредиту до 24 травня 2016 року.

Окрім того, додатковою угодою до кредитного договору, укладеною між банком та боржником 24 лютого 2010 року, змінено графік погашення кредиту.

Також 19 жовтня 2011 року банк та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору щодо зміни кінцевого терміну повернення кредиту до 24 травня 2021 року, а також щодо відповідальності за прострочення виконання зобовязань.

В забезпечення належного виконання боржником умов кредитного договору 24 травня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не виконує передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків, у звязку з чим станом на 8 липня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 80069 дол. США, яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 69599,79 дол. США та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 10469,21 дол. США. Окрім того, банком нараховано 90839 грн. 76 коп. пені за порушення умов договору, в тому числі пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 49158 грн. 97 коп., а також пеня за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 41680 грн. 79 коп.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути зазначені кошти з відповідачів в солідарному порядку .

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 4 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 травня 2007 року в розмірі 80069 дол. США, що станом на 8 липня 2015 року є еквівалентним 1737527 грн. 89 коп., а також 90839 грн. 76 коп. боргу зі сплати пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що він не був повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Окрім того, заява про заочний розгляд справи подана від імені ПАТ «УкрСиббанк» особою, яка не мала повноважень представляти інтереси позивача.

Також при вирішенні спору суд не зясував питання щодо отримання боржником коштів за спірним кредитним договором, та не встановив, чи дійсно останній підписував цю угоду та заяву на видачу готівки.

Наданий позивачем розрахунок не підтверджений жодними доказами не свідчить про обгрунтованість позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що не підписував даний кредитний договір та додаткові угоди до нього. Кошти за цим договором не отримував та не підписував заяви на видачу готівки і траншу.

Представник ОСОБА_1 також пояснив, що під час розгляду справи суд не дослідив оригінали вказаних договорів та заяв його довірителя на видачу кредиту. Доказів того, що кредитні кошти використовувались саме останнім, матеріали справи не містять.

На думку представника позивача, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно з положеннями ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом встановлено, що 24 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 138600 дол. США, строком до 24 травня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,8% річних.

Відповідно до п.4.1 вказаної угоди за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту ( всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню у наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті.

Додатковою угодою №1 до вказаного договору, яка укладена 24 лютого 2009 року, сторони змінили кінцевий термін повернення кредиту до 24 травня 2016 року.

Також згідно з додатковою угодою №2 до кредитного договору, яка укладена між позивачем та ОСОБА_1 24 лютого 2010 року, змінено графік погашення кредиту.

Окрім того, 19 жовтня 2011 року вони уклали додаткову угоду №3 до кредитного договору, відповідно до якої для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер, зазначений при його укладенні, так й реєстраційний номер, який міститься у системі обліку банку, а саме №1.

Вказаною угодою сторони також змінили кінцевий термін повернення кредиту до 24 травня 2021 року, та дійшли згоди про те, що за користування кредитом понад передбачений договором строк встановлюється процента ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми боргу на дату виникнення такого прострочення.

В судовому засіданні також встановлено, що 24 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_1 кредитних зобовязань в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату відсотків, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів.

Долучені до матеріалів справи копії додаткових угод до договору поруки, які були укладені між банком та поручителем 24 лютого 2009 року і 19 жовтня 2011 року, свідчать про те, що останній надав згоду забезпечувати змінене зобовязання боржника.

Судом також встановлено, що боржник у встановлений угодою строк не повертав кредитні кошти та не сплачував відсотки за користування кредитом.

5 лютого 2015 року банк направив боржнику та поручителю листи з вимогою сплатити прострочену заборгованості протягом 31 календарного дня з дня отримання ними вимоги ( а.с.50,51, т.1).

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 8 липня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 80069 дол. США та 90839 грн. 76 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 69599,79 дол. США, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 10469,21 дол. США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 49158 грн. 97 коп., а також 41680 грн. 79 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Вказана обставина підтверджується наданим позивачем розрахунком. Будь-яких доказів на спростування суми боргу суду не надано.

Посилання відповідачів на ту обставину, що ОСОБА_1 не підписував кредитний договір та додаткові угоди до нього, а також не отримував кредитні кошти, спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи від 28 лютого 2017 року, відповідно до якої підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Позичальник» договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 24 травня 2007 року, а також додаткових угод до вказаного договору, а саме: №1 від 24 лютого 2009 року, №2 від 24 лютого 2010 року та №3 від 19 жовтня 2011, виконані самим ОСОБА_1

Окрім того, у висновку також зазначено, що підписи від імені ОСОБА_1 у графі « Підпис отримувача» заяви на видачу готівки №50 від 24 травня 2007 року, а також у графі «( ОСОБА_1)» під основним текстом заяви на видачу траншу від 24 травня 2007 року виконані самим ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 порушив зобовязання за кредитним договором, прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за даним договором у розмірі 80069 дол. США та 90839 грн. 76 коп.

З огляду на вищезазначене, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,303,304,307,308,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів

Головуюча Судді: