У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до Бориспільської міської ради Київської області, виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, третя особа - орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1, на неї оформлений особовий рахунок. Крім неї, уквартирі зареєстровані її племінники: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які з 18 липня 2013 року в квартирі не проживають, оскільки були усиновлені. У зв'язку з тим, що квартира не приватизована і знаходиться в комунальній власності, вона вважала, що відповідачем є Бориспільська міська рада Київської області, за згодою та за участю служби у справах дітей якої відбувалось усиновлення дітей, які після проведення усиновлення були зобов'язані зняти їх з реєстрації за вказаною вище адресою.

Внаслідок того, що діти зареєстровані в квартирі, в якій не проживають, у неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на них, чим порушуються її права.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 107 ЖК УРСР просила суд визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. 107 ЖК УРСР, ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», дійшли до правильного висновку про те, що ні виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області, як розпорядник житлового фонду, ні Бориспільська міська рада Київської області, як уповноважений власником орган, не оспорюють право ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, де діти були зареєстровані раніше позивачки і куди після їх усиновлення була вселена ОСОБА_4

При цьому належних і допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок реєстрації в займаному ОСОБА_4 жилому приміщенні малолітніх дітей порушені її права, останньою не надано, що є її процесуальним обов'язком у силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Також суди вірно зазначили, що позивачка не позбавлена можливості вирішувати питання про звільнення від сплати комунальних послуг, які нараховуються на дітей, враховуючи, що орган опіки та піклування повідомив про зазначені обставини комунальні служби.

Помилкове посилання районного суду на положення ст. 71 ЖК УРСР, яке апеляційний суд уточнив і керувався ст. 107 ЖК УРСР, яка і була підставою позову, не призвело до неправильного вирішення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель О.В. Закропивний