Справа № 212/5664/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2017 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Колочко О.В.,
за участю секретаря судового засідання Деменко А.С.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті ОСОБА_3 ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
13 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить будинок № 22 по вулиці Угорська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Вказаний будинок їй подарував її рідний батько, ОСОБА_4 (договір дарування від 25.11.2006). Крім неї у вищевказаному будинку зареєстрований відповідач її рідний брат, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач виїхав з спірного будинку у грудні 2006 року, і вже тривалий час не мешкає за зазначеною адресою, і його реєстрація в спірному будинку унеможливлює здійснення позивачем права користуватися ним, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, в наданій суду заяві просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 25 листопада 2006 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 будинок №22 по вул.. Угорська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що підтверджується копією договору дарування (а.с.4).
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21684548 від 27.01.2009 житловий будинок з надвірними спорудами за адресою м. Кривий Ріг, вул.. Угорська,22, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.5).
В будинку №22 по вул.. Угорська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_2, що підтверджується відомостями з відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної у місті ради (а.с.13,19).
Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складений з опитуванням сусідів Квартальним комітетом №21. Зазначений акт підтверджує обставину не проживання відповідача з грудня 2006 року по теперішній час, а саме на час складання акту 22.08 2017 (а.с. 8).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, кожний окремо, показали, що вони являються сусідами позивача, знали відповідача, який проживав в будинку, однак тривалий час, понад 7-9 років жодного разу його не бачили, і відповідач виїхав з будинку.
У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частина 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, враховуючи факт належності спірного будинку позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сімї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640,00 гривень.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 197, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті ОСОБА_3 ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування будинком № 22 по вулиці Угорська в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: О. В. Колочко