Ухвала

іменем україни

06 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Кафідової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави та територіальної громади м. Луцька в особі Луцької міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року прокурор м. Луцька в інтересах держави та територіальної громади м. Луцька в особі Луцької міської ради звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що прокуратурою м. Луцька проведена перевірка щодо контролю за використанням комунального майна Луцької міської ради. Даною перевіркою встановлено, що у 2007 році арбітражний керуючий Жиліч О.В., який призначений ліквідатором закритого акціонерного товариства «Лізинг-нерухомість» (далі - ЗАТ «Лізинг-нерухомість»), діючи всупереч вимог ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом» включив до складу ліквідаційної маси підприємства, об'єкти житлового фонду, зокрема, секцію № 17 гуртожитку по АДРЕСА_1, які в разі банкрутства підприємства повинні передаватися до комунальної власності відповідних територіальних громад. 30 травня 2007 року вказану секцію гуртожитку шляхом проведення аукціону продано ОСОБА_9, який в свою чергу відчужив це майно ОСОБА_4

Враховуючи те, що рішенням суду свідоцтво про право власності на майно визнано недійсним, а Луцька міська рада є власником гуртожитку, проте на даний час секція гуртожитку незаконно знаходиться у володінні відповідача, прокурор м. Луцька просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 спірне майно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року, позов задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 секцію № 17 в будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк»), мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, ПАТ «Брокбізнесбанк» вказувало, що оскаржуваними судовими рішеннями порушено його законні права та інтереси, оскільки вказану вище секцію № 17 гуртожитку по АДРЕСА_1передано йому в іпотеку ОСОБА_4 за договором іпотеки від 22 серпня 2007 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що секція № 17 гуртожитку по АДРЕСА_1, який є власністю Луцької міської ради, вибула з її володіння без її волі.

Даний гуртожиток по АДРЕСА_1 належав державному підприємству «Волиньрембуд» на праві повного господарського відання і відноситься до об'єкта державного житлового фонду.

У 1993 році гуртожиток був включений до акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу будівлі спірного гуртожитку і переданий у власність ВАТ «Волиньрембуд».

23 жовтня 1996 року ВАТ «Волиньрембуд» уклало договір міни відповідно до умов якого товариство передало гуртожиток акціонеру ОСОБА_12 в обмін на 1 009 акцій за ціною 1 009 грн., емітентом яких воно було.

23 квітня 1997 року між ОСОБА_12 та ЗАТ «Лізинг-нерухомість» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно умов якого продавець продав, а покупець купив цілий житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1.

У 2007 році арбітражний керуючий Жиліч О.В., будучи призначений згідно постанови господарського суду Волинської області від 22 березня 2007 року ліквідатором ЗАТ «Лізинг-нерухомість», діючи всупереч вимог ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», включив до складу ліквідаційної маси підприємства об'єкти житлового фонду, в тому числі секцію № 17 гуртожитку по АДРЕСА_1, яка у разі банкрутства підприємства повинна передаватись до комунальної власності відповідних територіальних громад, знаючи при цьому, що у частині вказаного помешкання на законних підставах проживають малозабезпечені сім'ї, яким згідно чинного законодавства видано ордери на проживання.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23 квітня 2008 року, яке набрало законної сили, визнано неправомірною приватизацію Волинського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту в частині включення до акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу будівлі спірного гуртожитку, а будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 визнано об'єктом комунальної власності.

Рішенням господарського суду Волинської області від 01 жовтня 2009 року визнано неправомірними дії арбітражного керуючого (ліквідатора) ЗАТ «Лізинг-нерухомість» Жиліча О.В. щодо внесення у ліквідаційну масу цього товариства, в тому числі секції № 17 гуртожитку по АДРЕСА_1.

Луцькою міською радою рішення про зміну статусу гуртожитку по АДРЕСА_1 не приймалось.

Секція № 17 по АДРЕСА_1 30 травня 2007 року була продана з аукціону через філію «Волинський акціонерний центр» ДАК «Національна мережа аукціонів» ОСОБА_9, про що 11 червня 2007 року приватним нотаріусом Зубенко Т.І. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2009 року визнано недійсним вищевказане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 11 червня 2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріально округу Зубенко Т.І.

Встановлено, що 22 серпня 2007 року ОСОБА_9 уклав договір купівлі-продажу секції № 17 гуртожитку по АДРЕСА_1 з ОСОБА_4, який заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2012 року визнано недійсним.

Рішенням Луцької міської ради від 28 квітня 2010 року будівля спірного гуртожитку прийнята у міську комунальну власність. Виконавчий комітет Луцької міської ради своїм рішенням від 02 грудня 2011 року затвердив акт прийняття-передачі спірного гуртожитку та передав його на баланс житлово-комунальному підприємству № 7 м. Луцька.

Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що спірний об'єкт нерухомого майна ще на момент приватизації і незаконної його передачі ВАТ «Волиньрембуд» у 1993 році вибув з володіння Луцької міської ради як власника всього комунального майна, до якого за законом на той час належав і згаданий гуртожиток, поза його волею. Оскільки ОСОБА_9 спірне майно відчужено ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, визнаного рішенням суду недійсним, тому зазначене майно перебуває у володінні відповідача незаконно і його слід витребувати на користь Луцької міської ради.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності правових підстав для витребування майна у відповідача не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищевказаними нормами права, зокрема ст. 388 ЦК України, крім того ОСОБА_4, у якого витребуване це майно, не оскаржує вказані судові рішення.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.В.Кафідова

Г.І.Мостова