Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-784/11 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т. А.
Провадження № 22-ц /778/2107/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Приватне підприємство «ПРОТОН», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом, який 09.02.2017 року був уточнений, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ПП «ПРОТОН», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що між ЗАТ «Перший Український міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і приватним підприємством «ПРОТОН» 24 липня 2008 року було укладено кредитний договір № 141/MPLліміт, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 156 000 доларів США, а позичальник зобовязався повернути кредит не пізніше 22.01.2010 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за цим договором 24.07.2008 року були укладені два окремі договори поруки: з ОСОБА_2 - № 141/ MPLліміт/П, та з ОСОБА_3 - № 141/ MPLліміт/Ш, відповідно до яких поручителі поручилися перед банком за виконання ПП «ПРОТОН» зобовязань за кредитним договором.

Оскільки ПП «ПРОТОН» не виконало своїх зобовязань, не повернувши кредит з нарахованими відсотками до 22.01.2010 року, як визначено кредитним договором, то у нього як позичальника виникла прострочена заборгованість, яка станом на 30.12.2016р. складає: за тілом кредиту 156 000 дол. США, за відсотками - 44 093,10 дол. США, та пеня станом на 23.07.2010р. включно становить 18 633, 49 долара США, що згідно курсу НБУ складає 147 115, 13 грн. Оскільки строк повернення кредиту настав, а відповідачі як поручителі не виконали вимоги банку про сплату заборгованості за позичальника, позивач просив стягнути на свою користь з кожного з поручителів суму заборгованості за кредитом у розмірі 200 093,10 дол. США та пеню в сумі 147 115,13 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Перший Український міжнародний банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2008р. між ЗАТ «Перший Український міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і приватним підприємством «ПРОТОН» був укладений кредитний договір № 141/MPLліміт, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 156 000 доларів США, а позичальник зобовязався повернути кредит не пізніше 22.01.2010 року.

У забезпечення виконання зобовязання за цим договором 24.07.2008р. були укладені договори поруки: з ОСОБА_2 - № 141/MPLліміт/П та з ОСОБА_3 - № 141/MPLліміт/Ш, відповідно до яких поручителі поручилися перед банком за виконання ПП «ПРОТОН» зобовязань за кредитним договором.

У визначений кредитним договором строк позичальник своїх зобовязань не виконав, кредитні кошти та нараховані відсотки не повернув, у звязку з чим станом на 30.12.2016р. виникла заборгованість перед Банком за тілом кредиту в розмірі 156 000 доларів США, за нарахованими відсотками в розмірі 44 093,10 доларів США, а також з пені, нарахованої в межах року станом на 23.07.2010 року в сумі 147 115,13 грн., а всього 200 093, 10 доларів США та 147 115, 13 грн.

11.02.2010р. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 банком були направлені письмові вимоги про виконання порушеного зобов»язання, забезпеченого порукою, які були отримані відповідачами особисто 18.02.2010р., але не були виконані ними як поручителями протягом трьох банківських днів з дати отримання вимоги, тобто до 23.02.2010 року (Т. 1 а.с. 233, 234).

08.09.2010р. ПАТ «ПУМБ» було пред»явлено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № 141/MPLліміт від 24.07.2008р. в солідарному порядку з ПП «Протон», ОСОБА_2, ОСОБА_3

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2011р. позов ПАТ «ПУМБ» був задоволений в повному обсягу (Т. 1 а.с. 84-86).

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2016р. задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення та заочне рішення Бердянського міськрайонного суду від 16.02.2011р. скасовано ( Т. 2 а.с. 80).

В ході подальшого розгляду справи банком були уточнені позовні вимоги шляхом виключення з числа відповідачів ПП «Протон» із зазначенням його як третьої особи, а також щодо стягнення заборгованості з кожного відповідача окремо, а не в солідарному порядку ( Т. 2 а.с. 96-98).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017р. ПАТ «ПУМБ» відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що порука відповідчів за укладеними договорами № 141/MPLліміт/П та № 141/MPLліміт/Ш припинилась.

В апеляційній скарзі банк наголошує на неправильному застосуванні судом при вирішенні спору норм матеріального права, а саме: статті 559 ЦК України, згідно з якою протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов»язання кредитору належить звернутись до поручителя з будь-якою вимогою до поручителя, а не виключно з позовною заявою до суду. Зважаючи на те, що банк направив кожному відповідчу письмову вимогу в межах шестимісячного строку з моменту настання строку ви-

конання зобов»язання, суд помилково вважав поруку відповідачів припиненою.

Проте, як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, ці обставини були ретельно перевірені судом, а також враховано правову позицію Верховного Суду України з цього питання.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У договорах поруки від 24.07.2008р., укладених з ОСОБА_2 та ОСОБА_3І, вказано, що порука за цими договорами припиняється з припиненням зобовязання, тобто строк дії поруки у договорах не встановлений.

Верховний Суд України у своїй постанові від 17.09.2014р. по справі № 6-53цс зазначив, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Згідно зі статтею 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього кодексу, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, суд обгрунтовано врахував вказаний висновок ВСУ у справі № 6-53цс, оскільки застосовував при вирішенні справи правову норму, щодо якої цей висновок наданий.

Посилаючись на інше тлумачення ч. 4 ст. 559 ЦК України, апелянт не обгрунтував ті обставини, які надають підстави не враховувати вказаний правовий висновок ВСУ.

Разом з тим, суд правильно визначився, що узгоджений сторонами строк виконання зобов»язання за кредитним договором настав 22.01.2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 08.09.2010 року, тобто з пропуском шестимісячного терміну, внаслідок чого порука відповідачів припинилась 22.07.2010р. А звернення до відповідачів з письмовою вимогою протягом шестимісячного строку з дня настання виконання основного зобов»язання не перериває сплив цього строку та не поновлює і не продовжує його.

Беручи до уваги все вищевикладене, суд правильно визнав позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на той факт, що позов був предявлений до суду до ухвалення постанови Верховним Судом України, у якій було викладено вказану правову позицію, не можуть бути підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки правильне тлумачення положень ст. 559 ЦК України не є нормативно-правовим актом, а є висновком щодо її правильного застосування, на який не розповсюджуються вимоги ст. 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства у часі.

Таким чином, колегія дійшла висновку про необгрунтованість апеляційної скарги, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_4