Головуючий суду 1 інстанції - Стеценко О.С.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 420/739/17
Провадження № 22ц/782/751/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Луганської В.М.,

суддів -Коротенко Є.В., Коновалова В.А.

за участю секретаря: Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно- імпортний банк України» (далі ПАТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ "Державний експортно- імпортний банк України" та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № 812210477БН/2013-07. Згідно умов кредитного договору банком було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 9 000, 00 грн. Відповідачем порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів у зв'язку з чим станом на 27.04.2017 року виникла заборгованість у розмірі 13 395,20 грн. з яких: заборгованість за основним боргом- 6 429,11 грн., заборгованість за процентами - 6 966, 09 грн.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в розмірі 13 395,20 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» доОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Непогодившись з вищевказаним заочним рішенням ПАТ "Державний експортно- імпортний банк України" подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 28.08.2017 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.ПАТ "Державний експортно- імпортний банк України" посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що відсутність примірника кредитного договору не є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог, договір було укладено між відповідачем та банком в особі філії банку у м. Луганську, яке знаходиться на території проведення антитерористичної операції.

В судове засіданні представник ПАТ "Державний експортно- імпортний банк України" не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним, надав суду заяву про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрексімбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме не надано до суду договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку № 812210477 БН/2013-07.

Колегія суддів судової вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухвалені рішення суд відповідно до ст.212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачою платіжної картки у рамках зарплатного проекту №БН/2013-07. Згідно умов кредитного договору позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості 9 000, 00 грн. та відповідач зобов'язався сплачувати щомісяця проценти за користуванням кредитом у розмірі 28%.

На підтвердження своїх вимог за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку банком було надано розрахунок заборгованості від 27.04.2017 року та поточну виписку за контрактом від 27.04.2017 року.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до Положення про організацію діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 року №254, організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України (пункт 1.5.).

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (4.1.). Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (4.2). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.4.3).

Відповідно до п.2.16 зазначеного вище Положення під час приймання розрахункових документів відповідальний виконавець перевіряє правильність їх оформлення і засвідчує своїм підписом та відбитком штампа банку. Якщо операція потребує додаткового контролю, то документ, на підставі якого здійснена така операція, перевіряється особою, яка виконує контрольні функції (далі - контролер), і засвідчується її підписом. Електронні документи засвідчуються електронним цифровим підписом відповідних працівників під час їх створення. Контролер має засвідчувати електронні документи своїм цифровим підписом лише після того, як перевірив наявність цифрових підписів відповідальних виконавців та отримав позитивний результат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надані первинні бухгалтерські документи, оформлені згідно з вимогами зазначеного положення, а саме поточну виписку по контракту від 27.04.2017 року, де зазначено номер контракту - НОМЕР_1, які є електронними документами.

З поточної виписки вбачається, що станом на дату відкриття кредитної лінії у відповідача на відповідному рахунку було доступно власних коштів 4, 63 грн., позивачем було надано кредитну лінію для проведення операцій з лімітом 9 000, 00 грн. Про те, що відповідач отримав суму кредиту вказану у позовній заяві підтверджено вищевказаною випискою по особовому рахунку ОСОБА_2, та підтверджує, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав грошові кошти з рахунку, а саме: 25.07.2013р., 29.07.2013 р., 30.07.2013р, 31.07.2013р., 08.08.2013р., 12.08.2013р., 16.08.2013р, 18.08.2013р., 23.08.2013р., 25.08.2013р., 14.09.2013р., 17.09.2013о., 21.09.2013р.. 24.09.2013р., 27.09.2013р., 03.10.2013р., 05.10.2013р, 10.02.2014р.. 22.02.2014р. по 17.05.2014 року.

07.08.2013р., 22.08.2013р.. 07.10.2013р.. 07.11.2013р., 22.11.2013р. відбувалося часткове погашення основного боргу поточної заборгованості. Зазначені вище обставини, підтверджують, що між сторнами було укладено кредитний договір.

Згідно наданого розрахунку заборгованість за основним боргом складає - 6 429,11 грн. Колегія суддів вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів судової палати бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач не має можливості надати примірник кредитного договору, укладеного з відповідачем, через його відсутність, оскільки кредитна справа залишилась у приміщенні філії банку у м. Луганську, яке знаходиться на території проведення антитерористичної операції і банк не має доступу до них.

Разом з тим, звертаючись до суду позивач просив стягнути заборгованість за процентами по кредитному договору у розмірі 6 966, 09 грн.

В якості доказу позивачем надано розрахунок заборгованості від 27.04.2017 року (а.с.7, 8) в якому зазначено процентну ставку 36%. У позовній заяві позивач вказав, що відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язувався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 28% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів судової палати вважає, що позивач не надав суду письмових доказів на підставі яких можливо було перевірити розмір процентної ставки по кредитному договору №812210477БН/2013-07, порядок їх нарахування, строк та умови зарахування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості від 27.04.2017 року (а.с.7, 8) не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу в частині визначення розміру нарахування та суми заборгованості за процентами, оскільки вказаний розрахунок не відноситься до первинних бухгалтерських документів.

Отже, позивачем при відсутності примірника кредитного договору не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами , розмір процентів та порядок їх нарахування.

Виходячи з встановлених вище обставин справи, доказів по справі та відповідно до зазначених норм матеріального права, колегія суддів судової палати вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково в частині стягнення заборгованості за основним боргом у сумі 6 429,11 грн., у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами слід відмовити, оскільки не надано суду належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру заявлених вимог. Оскільки заявлені вимоги позивача задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1 612, 65грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно- імпортний банк України" задовольнити частково.

Заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року скасувати, заявлені вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно- імпортний банк України" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України" заборгованість за основним боргом за договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №812210477БН/2013-07 станом на 27.04.2017 року у розмірі 6 429,11 грн.

У задоволенні заявлених вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно- імпортний банк України" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за процентами відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно- імпортний банк України" судові витрати у розмірі 1 612,65грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: