Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/4019/16 Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М.
Провадження № 22-ц/778/487/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«22» березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:
В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 27.07.1992 року проходив військову службу у Збройних силах України.

Під час проходження військової служби в січні 2006 року у нього була виявлена хвороба щитоподібної залози. Основний діагноз та постанова ЛВК про причинний зв`язок: рак щитоподібної залози І ст. Гіпертонічна хвороба І ст. Його захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Проходив обстеження та лікування в в/ч НОМЕР_1 з 18.10.2007 року по 25.10.2007 року, з 25.09.2008 року - у ВКМЦ ПдР. За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена третя група інвалідності.

У зв`язку з хворобою порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості забезпечувати родину, змушений витрачати кошти на відновлення здоров`я. Він постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, відчуває себе втраченою для суспільства людиною.

Розмір моральної шкоди оцінює в 100 000 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000,00 гривень.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 1378,00 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, недоведеність факту дії чи бездіяльності Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

По справі встановлено, що з 27.07.1992 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України. В січні 2006 року у позивача була виявлена хвороба щитоподібної залози (а.с.9). З 18.10.2007 року по 25.10.2007 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до свідоцтва про хворобу № 755 від 02.10.2008 року, захворювання рак щитоподібної залози І ст. Гіпертонічна хвороба І ст. пов`язано з проходженням військової служби (а.с.10).
Наказом командувача повітряних сил Збройних сил України № 475 від 23.12.2008 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я.(а.с.7)
Відповідно виписки із акту огляду МСЕК від 10.03.2015 року № 26, ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (а.с.22).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки сам факт каліцтва, одержаного в період проходження військової служби, та наслідки такого каліцтва спричинили позивачеві втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров`ї позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав ОСОБА_2 , пов`язане з проходженням військової служби. Причинний зв`язок встановлено свідоцтвом про хворобу № 755 від 02 жовтня 2008 року, довідками №349 від 16 березня 2009 року та №1 від 04 січня 2010 року, довідкою до акту огляду МСЕК Серія АВ № 0280789 від 10.03.2015 року про встановлення ОСОБА_1 другою групи інвалідності в зв`язку з травмою, яка пов`язана з проходженням військової служби.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача. Суд зазначав, що протягом багатьох років позивач щодня переживає душевні і фізичні страждання та у зв`язку з захворювань позбавлений нормального життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

За приписами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Міністерство оборони є неналежним відповідачем у справі, являються неспроможними.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що захворювання позивача, яке призвело до стійкої втрати працездатності, є наслідком травми, пов`язаної з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: