Справа № 297/1737/17
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Кожух О.А.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації на рішення Берегівського районного суду від 03 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,-

встановила:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації, в якому просив: 1) визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №622-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» від 30.06.2017 року про звільнення його з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП з посади директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів у звязку з закінченням трудового контракту; 2) визнати недійсним трудовий контракт, укладений між ним та відділу освіти, молоді та спорту РДА від 04 червня 2009 року в частині терміну дії; 3) визнавши його безстроковим трудовим договором; 4) поновити його з 30 червня 2017 року на посаді директора вказаної школи; 5) стягнути з відповідача у його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що з 15.02.2005 року він обіймав посаду директора Варіївської ЗОШ І-ІІ ступенів, а 14 лютого 2007 року між ним та відділом освіти Берегівської РДА укладено контракт, на підставі якого його було призначено на посаду директора І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання с. Попово Берегівського району на строк по 01.07.2009 року. В звязку з цим оформлено наказ відділу освіти РДА №119-к від 14.02.2007 року про переведення його з посади директора Варіївської ЗОШ І-ІІ ступенів на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з 14.02.2007 року по 01.07.2009 року.

04 червня 2009 року укладено новий контракт між позивачем, та відповідачем, на підставі якого його було призначено на посаду директора ЗОШ І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання с. Попово Берегівського району на строк з 01.07.2009 року по 01.07.2010 року. В звязку з цим, наказом відділу освіти №1097-к від 04.06.2009 року продовжено дію наказу № 119-к до 01.07.2010 року. Потім, наказом відділу освіти №1695-к від 07.07.2010 року продовжено дію вищезгаданого наказу на три роки. Наказом №1202-к від 01.07.2013 року продовжено попередній наказ на один рік. Наказом №214-к від 08.05.2014 року продовжено дію попереднього наказу на два роки. Наказом №1174-к від 30.06.2016 року продовжено попередній наказ на 1 рік до 01 липня 2017 року на підставі його, позивача, заяви від 30.06.2016 року, хоча в заяві ним не зазначено ніякого терміну.

17 травня 2017 року він отримав персональне попередження про закінчення терміну дії наказу № 1174-к, в звязку з цим він подав до відділу заяву з проханням продовжити його термін дії.

Однак 30 червня 2017 року начальник відділу освіти, молоді та спорту повідомила, що виносить наказ про звільнення, а 04 липня 2007 року поштою отримав листа з наказом № 622-к від 30.06.2017 року про його звільнення, і 10.07.2017 року отримав трудову книжку.

Наказ про його звільнення позивач вважає незаконним, оскільки звільнення проведене до закінчення дії трудового контракту до 01 липня 2017 року. Крім того, реальних причин для цього не було, він ефективний працівник, із значним стажем і досвідом. З урахуванням роботи та умов її виконання є безпідставним та порушенням законодавства також обмеження строком на призначення його директором школи. Виходи з змісту ст. 39-1 КЗпП України у звязку з переукладенням із ним декілька разів трудового договору та після закінчення дії останнього контракту він продовжував виконувати свої обовязки, а тому, слід вважати, що трудовий договір із ним був укладений на невизначений строк.

Рішенням Берегівського районного суду від 03 жовтня 2017 року даний позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ №622-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» від 30.06.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП з посади директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів у звязку з закінченням трудового контракту. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 24 882,65 грн. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації в користь держави судовий збір 1280 гривень. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 7656,11 грн. допущено до негайного виконання.

На дане рішення представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити їх в повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд вірно встановив, що трудовий договір між сторонами став безстроковим, а тому, незрозумілим є рішення суду про відмову в задоволенні інших позовних вимог.

Крім того, дане рішення оскаржено в апеляційному порядку відділом освіти, молоді та спорту Берегівської РДА. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та увалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що суд помилково застосував ст. 39-1 КЗпП України та вважав, що даний трудовий договір став безстроковим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2007 р. між ОСОБА_1 та відділом освіти Берегівської РДА укладено контракт, на підставі якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів на строк з 14.02.2007 року по 01.07.2009 року (а.с.15-17). Вказаний контракт оформлений наказом №119-к від 14.02.2007 року про переведення ОСОБА_1 з посади директора Варіївської ЗОШ І-ІІ ступенів на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів з 14.02.2007 року по 01.07.2009 року (а.с.18).

04.06.2009 року укладено контракт між ОСОБА_1 та відділом освіти Берегівської РДА, на підставі якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів на строк з 01.07.2009 року по 01.07.2010 року (а.с.12-14), який оформлений наказом №1097-к від 04.06.2009 року, який продовжив дію наказу №119-к від 14.02.2007 року до 01.07.2010 року (а.с.19).

Іншими наказами: №1695-к від 01.07.2010 року продовжено дію наказу №1097-к про призначення позивача директором Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів до 01.07.2013 року (а.с.20), №1202-к від 01.07.2013 року продовжено дію наказу №1695-к про призначення позивача директором Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів до 01.07.2014 року (а.с.21), №214-к від 08.05.2014 року продовжено дію наказу №1202-к про призначення позивача директором Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів до 01.07.2016 року (а.с.22) та №1174-к від 30.06.2016 року продовжено дію наказу №214-к про призначення позивача директором Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів до 01.07.2017 року (а.с.24).

17.05.2017 року ОСОБА_1 отримав під розпис «Персональне попередження» відділу освіти, молоді та спорту Берегівської РДА, у якому зазначалося, що згідно Наказу №1174 закінчується дія трудового договору на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів з 01.07.2017 року (а.с.28).

Наказом №622-к від 30.06.2017 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів відповідно до пункту 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням трудового контракту (а.с.25).

Задовольняючи частково позов, у частині визнання незаконним вищезазначеного наказу, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок переукладень трудового договору він став безстроковим. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд виходи з їх безпідставності.

З даним висновком суду першої інстанції, повністю погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

За змістом ч. 3 ст. 54 ЗУ «Про освіту» від 23.05.1991, № 1060-XII - Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Пунктом 3 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 i 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають i жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

У даному випадку в контракті від 04.06.2009 р. не вказано строк його дії, однак зазначено, що позивача призначено на посаду по 01.07.2010 року. Після вказаної дати новий контракт з ОСОБА_1 не укладався.

При цьому, колегія суддів відхиляє твердження апелянта відділу освіти, молоді та спорту Берегівської РДА про те, що трудовий контракт з ОСОБА_1 було продовжено наказами №1695-к від 01.07.2010 року, №1202-к від 01.07.2013 року, №214-к від 08.05.2014 року та №1174-к від 30.06.2016 року, оскільки, такі видано без дотримання процедури, передбаченої чинним трудовим законодавством.

Так, застосування контактної форми трудового договору врегульовано Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 № 170 (далі по тексту - Положення).

Пунктом 24 Положення передбачено, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Всупереч зазначеному, за два місяці до закінчення строку чинності контракту (01.07.2010 р.) з ОСОБА_1 не було укладено угоду про продовження строку контракту. Наказ №1695-к від 01.07.2010 року винесено в останній день чинності контракту і до нього не долучено відповідної угоди, підписаної ОСОБА_1, яка б свідчила про його волю на продовження строку контракту, а тому, такий наказ не може братися до уваги.

Посилання відповідача на наявність заяв позивача, щодо необхідності продовження трудового договору, саме по собі не може заміняти вимог норм матеріального права, а крім цього не свідчить про те, що позивач відмовлявся укласти безстроковий трудовий договір. Неналежні дії відповідача по відношенню до позивача в питанні оформлення трудових правовідносин, що полягали в недотриманні вимог трудового законодавства, сприяли формуванню неправильного розуміння у позивача своїх трудових прав при їх оформленні.

За таких обставин суд вірно встановив, що строк дії трудового контракту з ОСОБА_1 закінчився ще 01.07.2010 року та зважаючи на неодноразове продовження трудових відносин з ним, виходив із того, що трудовий договір набув ознак безстроковості згідно вимог ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України. А тому, звільнення позивача на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України не ґрунтується на нормах трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги відділу освіти, молоді та спорту Берегівської РДА не спростовують даного висновку суду першої інстанції та підлягають відхиленню.

Також, відхиляє колегія суддів доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 позаяк такі є безпідставними.

Оскільки, трудовий контракт з ОСОБА_1 припинив свою дію ще 01.07.2010 р., то такий не може бути визнаний недійним, як не може бути визнаний безстроковим трудовим договором.

Щодо вимог про поновлення ОСОБА_1В на роботі саме з 30.06.2017 р., то як вірно зазначив суд першої інстанції порядок поновлення працівника на роботі на підстав рішення суду чітко визначено ч. 7 ст. 235 КЗпП України, а саме, таке рішення підлягає негайному виконанню. Тобто, працівник поновлюється на роботі з момент ухвалення такого рішення. Чинним трудовим законодавством не передбачено поновлення працівника на роботі за попередньою датою. Посилання апелянта на те, що це негативно вплине на обчислення його трудового стажу є помилковим, оскільки час вимушеного прогулу (з моменту незаконного звільнення до поновлення працівника) зараховується до страхового (трудового) стажу.

Зважаючи на викладене, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації, відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 03 жовтня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді