справа № 208/5781/16-ц
№ провадження 2/208/635/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., при секретареві Шешуревої Я.І.,

За участю:

- позивача ОСОБА_1,

- представника позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3,

- представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради Михайлової Жанни Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради, про вселення та усунення перешкод в користуванні майном, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради, про вселення та усунення перешкод в користуванні майном.

В своєму позові позивач ОСОБА_1, з урахуванням уточнень до позову, просила суд вселити її, ОСОБА_1, та малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинок АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод їй та дитині в користуванні будинком АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_5 надати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 зазначила, що з відповідачем вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 2015 рік. Будинок АДРЕСА_1 збудований за власні кошти, але зареєстрований за відповідачем. Проживала з відповідачем та дітьми в будинку довгий час. Вона разом із сином приїхала до будинку 13 вересня 2016 року, але в будинок охоронці її не впустили та за відповідач здійснив демонтаж та переобладнання в'їзних воріт в домоволодіння та вхідних воріт в будинок, замінив замки та став вивозити сумісне майно і продавати його. Вона залишилась без житла, документів та грошей. Всі її речі залишились в будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач просить суд вселити її та малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинок АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод їй та дитині в користуванні будинком АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_5 надати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просила суд відмовити в задоволенні позову, тому як позовні вимоги є передчасні, посилання позивачем на деякі факти судом ще не встановлені.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради Михайлова Ж.М. просить вирішити справу на розсуд суду.

В якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є мамою позивачу та підтвердила факт того, що позивач на даний час не проживає в будинку № АДРЕСА_1 з 2016 року. Позивач орендує квартиру.

В якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є рідною сестрою. В судовому засіданні підтвердила, що позивач дійсно весь час проживава разом із відповідачем в будинку АДРЕСА_1. Зазначила також, що відповідач у 2016 році вибив двері в будинку та змінив замки, чим перешкоджав ОСОБА_1 зайти в будинок. Позивач разом із дитиною вимушена була виїхати з будинку до іншого місця мешкання.

Вислухавши позивача, представників сторін, представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 1997 року по 2015 рік знаходились в зареєстрованому шлюбі, що вбачається з рішення суду та не заперечується відповідачем.

Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є повнолітньою особою; ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає з батьком у будинку АДРЕСА_1, а також малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає із позивачем, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до листа Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 09 лютого 2015 року будинок АДРЕСА_1 на даний час зареєстрований за відповідачем ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 13 лютого 2012 року, виданого виконавчим комітетом Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради, що також вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30 березня 2015 року.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ст.1 Житлового Кодексу України передбачено, що відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло.

Ст.156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно до ст.109 Житлового Кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом із дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у встановленому законом порядку, тобто з часу реєстрації, набула право користування квартирою АДРЕСА_2, що вбачається з довідки про зареєстрованим у житловому приміщення осіб від 28 вересня 2017 року.

Але, як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 разом із відповідачем та дітьми постійно проживала в домоволодінні АДРЕСА_1 по 2016 рік, що не заперечується відповідачем та вбачається з акту про проживання № 324 від 21 травня 2015 року.

Відповідно до вимог ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Так, як встановлено в судовому засіданні, в провадженні суду також знаходиться цивільна справа за позовом сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про поділ майна, яке придбане в період шлюбу, а також позовні вимоги про встановлення порядку користування спільним майном.

Згідно до матеріалів цивільної справи, на даний час право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано лише за відповідачем ОСОБА_5 та будь-які іншій співвласники в правовстановлюючих документах на домоволодіння відсутні.

Згідно до вимог ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Окрім цього, необхідно зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 7 вересня 2016 року у справі №6-801цс16, ще раз розтлумачив ст. ст. 57, 60 СК України наступним чином: «сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.» При розгляді таких спорів судам необхідно з'ясовувати за які кошти придбавалось спірне майно: особисті чи спільні. Або як було набуте спірне майно: внаслідок спільної чи особистої праці. І тільки після цього ухвалювати рішення.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що остання вже набула право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, в користуванні якого відповідач перешкоджає, є безпідставним.

На питання щодо вирішення першочергово вимог сторін про поділ майна подружжя та визначення порядку користування майном позивач та його представник категорично заперечували, тобто заперечували щодо зупинення провадження по цій справи.

Вимоги відповідно до положень ст.405 ЦК України чи норм ст.156 ЖК України позивач не заявляла, а тому відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, в судовому засідання факт перешкоджання позивачу та її дитині ОСОБА_6 в користуванні домоволодінням зі сторони відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позивачем також не доведено, будь-яких спроб вселитися в будинок вона не робила.

У зв'язку з викладеним вимоги позивача про вселення, про зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод їй та дитині в користуванні будинком АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_5 надати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.109, 155 Житлового Кодексу України, ст.60, 63 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради, про вселення та усунення перешкод в користуванні майном, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.