АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1542/16-ц 22-ц/774/564/К/17
Справа № 215/1542/16-ц Головуючий в першій інстанції
Провадження №22ц/774/564/К/17 суддя Квятковський Я.А.
Категорія 34 (ІІІ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна», ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, та за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна», ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3,

позивач ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_7 ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 17.12.2015 року ОСОБА_6, керуючи належним йому автомобілем, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу, де скоїв зіткнення із автомобілем ВАЗ 21011 під керуванням водія ОСОБА_2 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №55 від 19.01.2016 року, за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 17.02.2016 року засуджено ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмір 3400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Уточнивши позовні вимоги та зазначивши співвідповідачем Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (надалі ПрАТ «СК «Україна»), ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «СК «Україна» понесені витрати на лікування у розмірі 5512 грн. та втрачений заробіток за час непрацездатності в сумі 9613,62 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а з відповідача ОСОБА_6 - моральну шкоду, яку оцінює у 133941,60 грн., так як йому завдано емоційні та фізичні страждання, його сімї завдано душевні страждання та хвилювання, та судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 1000 грн.

14.06.2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ПрАТ «СК «Україна», ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що вони перебували 17.12.2015 року на пасажирських місцях в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 на момент ДТП. Відповідно витягу №804 від 07.06.2016 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулись до Відокремленого відділення №2 лікувально-діагностичного центру ТОВ «Медиком» та були оглянуті черговим лікарем травматологом, та їм встановлені різного ступеню ушкодження здоровя. Внаслідок ДТП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було завдано моральну шкоду. Також, внаслідок ДТП, було пошкоджено автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_7, чим завдано останньому матеріальних збитків.

Уточнивши позовні вимоги, просили суд: стягнути з ПрАТ «СК «Україна», ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 14 708,70 грн., судові витрати по оплаті вартості експертизи у розмірі 1200 грн. та витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 1000 грн.; стягнути з ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі по 5 000,00 грн. кожному; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі по 15 000,00 грн. кожному.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ПрАТ «СК «Україна» матеріальну шкоду, повязану з лікуванням потерпілого, у розмірі 2349,42 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., а всього 4349 грн. 52 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_6 витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_7 із ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 14708,70 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 1200,00 грн., витрати щодо евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1000,00 грн. , а всього 16908 грн. 70 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ПрАТ «СК «Україна» моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_5 з ПрАТ «СК «Україна» моральну шкоду у розмірі 500 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовлено.

Стягнуто на користь держави з ПрАТ «СК «Україна» та ОСОБА_6 по 275 грн. 60 коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні їх позовних вимог та постановити нове рішення яким стягнути з ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_2 шкоду, повязану з лікуванням потерпілого у розмірі 5 512, 00 грн. за період з 17.12.2015 року по 09.06.2016 року, шкоду, повязану з тимчасовою втратою працездатністю потерпілим у розмірі 9 538,30 грн.; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 130 000,00 грн., на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 15 000,00 грн. кожному.

В іншій частині рішення суду не оскаржуються.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_8 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, оскільки рішення суду в цій частині не оскаржено, а, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_8, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 17.12.2015 ОСОБА_6, керуючи належним йому автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього руху України і допустив зіткнення із автомобілем ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який на праві власності належить ОСОБА_7

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.02.2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі 3400 грн. з позбавленням права керуванням транспортним засобом строком на 1 рік (а.с.5-6).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок суду є підставою для звільнення від доказування, оскільки обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На підставі вироку суду, в якому судом зазначено, що в діях ОСОБА_6 вбачається склад злочину, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, позивачі подали позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, повязана з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «ВАЗ 21099» на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «Україна», що підтверджується полісом № АІ-0707663 строком дії до 16.04.2016 року. Встановлено ліміт відповідальності на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, в розмірі 50 тисяч гривень, та за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - 100 тисяч гривень.

22.12.2015 ПрАТ "СК Україна" повідомлено про вищевказане ДТП з участю позивача та відповідача (а.с.88).

Згідно звіту судового експерта СПД ОСОБА_9 від 02.03.2016 сума матеріального збитку, завданого належному ОСОБА_7 автомобілю НОМЕР_3, становить 14708,70 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху голівки лівої стегнової кістки, закритого перелому даху вертлюгової западини ліворуч зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи №55 від 19.01.2016 року, за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно розписки від 17.02.2016 р. ОСОБА_6 добровільно сплатив матеріальну шкоду у розмірі 3 000 грн. на користь ОСОБА_2 (а.с.35).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Україна» про відшкодування витрат на лікування, суд першої інстанції керувався статтею 24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимим доказами понесення таких витрат саме у розмірі 2 349,42 грн.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", чинній на момент виникнення спірних правовідносин, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана, зокрема з лікуванням потерпілого та зі смертю потерпілого.

Статтею 24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на дату настання страхового випадку становила 1 378,00 грн., тобто мінімальний розмір страхового відшкодування становить 5 512,00 грн. (1/30 х 1378 х 120).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував на лікуванні 175 днів (з 17.12.2015 року по 28.01.2016 року, з 29.01.2016 року по 26.02.2016 року, з 27.02.2016 року по 24.03.2016 року, з 25.03.2016 року по 21.04.2016 року, з 22.04.2016 року по 09.06 2016 року т. 1 а.с. 75, 76, 78) та його витрати на придбання лікарських засобів склали 2 346,27 грн.. що є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 статті 24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому із страховика на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на лікування у розмірі регламентної виплати, тобто у розмірі 5 512,00 грн., у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині та, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, змінює рішення суду в частині визначеного судом розміру витрат на лікування, стягнутих з ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_2, а саме: збільшує цей розмір з 2 349,42 грн. до 5 512,00 грн., що тягне за собою збільшення загальних сум, стягнутих з ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_2, з 4 349,52 грн. до 8 512,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Україна» про стягнення втраченого заробітку, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 25 України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (тут і далі - у редакції, чинній на час ДТП) цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей. Матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Відповідно до п.1ч.1, ч.2 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», у разі настання в застрахованої особи тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, їй надається допомога по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, на час настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ПівнГЗК», тобто мав право на державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно вимогам ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, позивач ОСОБА_2 має належними та допустимими доказами довести розмір не отриманих доходів за час втрати працездатності, однак, останній не надав належних та допустимих доказів про розмір не отриманих доходів, адже матеріали справи не містять відомостей про те, який би дохід він отримав у випадку, якби продовжував працювати.

При цьому, надані позивачем довідки про його середньоденну заробітну плату до тимчасової втрати працездатності до уваги не приймаються, адже, йому, як субєкту державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, було за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відшкодовано втрачений заробіток виходячи саме з цих сум, а можливість отримання інших доходів (збільшених премій, заохочень, тощо) позивачем не доведена, у звязку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування зазначеної нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, як встановлено судом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що звичайно потягло за собою фізичний біль та душевні хвилювання позивача, змінило його звичайний ритм життя та життя його родини, оскільки перебуваючи у безпорадному стані він потребувала сторонньої допомоги та не міг у повній мірі дбати про сімейний затишок своєї родини, забезпечувати своїх близьких необхідними речами та турботою.

Враховуючи всі обставини справи, характер і обсяг фізичних і душевних страждань позивача ОСОБА_2 та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості суд визначає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн., оскільки саме такий розподіл відшкодування моральної шкоди буде відповідати ч.4 ст. 1187 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки судом першої інстанції вже стягнуто на їх користь моральну шкоду у розмірі по 500,00 грн. кожному з ПрАТ «СК «Україна» та останніми не доведено завдання їм моральних страждань у розмірі, більшому, ніж визначено судом першої інстанції при стягненні на їх користь моральної шкоди із страховика, а тому відсутні правові підстави для стягнення на їх користь моральної шкоди ще й з відповідача ОСОБА_6

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та суперечать нормам діючого законодавства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2016 року в частині розміру шкоди, повязаної з лікуванням потерпілого, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна» на користь ОСОБА_2 змінити, збільшивши цей розмір з 2 349,42 грн. до 5 512 (пяти тисяч пятисот дванадцяти) гривень 00 копійок.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2016 року в частині загального розміру шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна» на користь ОСОБА_2 змінити, збільшивши цей розмір з 4 349,52 грн. до 8 512 (восьми тисяч пятисот дванадцяти) гривень 00 копійок.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: