АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/831/17 Справа № 186/740/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула С. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 15 квітня 2008 року було розірвано, та від якого вони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2005 року на її користь з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 грудня 2005 року до повноліття дитини та видано виконавчий лист №2-1812/2005, за яким відкрито виконавче провадження.

Зазначала, що відповідач допустив заборгованість зі сплати щомісячних сум аліментів за період з вересня 2014 року по квітень 2016 року та у відповідності до довідки, виданої ВДВС Першотравенського міського управління юстиції від 05 травня 2016 року вона становить 18.522 грн.89 коп.

Посилаючись на те, що її заробіток незначний, відповідач ухиляється від сплати аліментів на протязі майже двох років, а іншого доходу вона не має і допомагати їй нікому, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №2-1812/2005 від 02 грудня 2005 року за період з вересня 2014 року по квітень 2016 року включно у розмірі 5.625 грн.51 коп.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15 квітня 2008 року (а.с.7 ).

Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2005 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 грудня 2005 року до повноліття дитини.

На підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист №2-1812/2005, за яким відкрито виконавче провадження (а.с.8).

З довідки ВДВС Першотравенського міського управління юстиції за №2425 від 05 травня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 допустив заборгованість зі сплати щомісячних сум аліментів за період з вересня 2014 року по квітень 2016 року у загальному розмірі 18.522 грн.89 коп. (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача неустойку (пеню) зі сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог та із норм ст.196 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів на таке стягнення у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду та з меж заявленого позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Так, ст.180 СК України покладає обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 01 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року та у постанові Верховного Суду України №6-94цс15, які відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог статті 196 СК України та правової позиції, висловленої Верховним Судом України в цих постановах.

Посилання відповідача на відсутність його вини в наявності заборгованості за аліментами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачу було відомо про прийняте судом рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача.

Доводи відповідача про те, що позивач, в той період коли він був вимушений звільнитися та шукати собі нову роботу, працювала та отримувала заробітну плату, не може слугувати підставою для звільнення його від відповідальності за несплату аліментів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що наразі у нього є нова родина та малолітня дитина, документально не підтверджені.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.