Справа №431/6055/16-ц
Провадження №2/431/196/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

24 березня 2017 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кудрявцева І.В.

при секретарі Пісковій Ю.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Старобільську Луганської області у приміщенні Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 міської ради Луганської області про скасування рішення, скасування державного акту, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 міської ради Луганської області, ОСОБА_2, третя особа відділ державної реєстрації ОСОБА_4 РДА про визнання недійсним державного акту, зобовязання скасування реєстрації речового права, визнання права власності. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 10.12.1997р. між відповідачем ОСОБА_2 та батьком позивачки ОСОБА_5 було укладено договір дарування 31/100 частини житлового будинку за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул. Леніна (на теперішній час вул.Слобожанська), 49. У 1997р. після укладення вказаного договору між відповідачем ОСОБА_2 та батьком позивачки ОСОБА_5 було узгоджено план користування земельною ділянкою за вказаною адресою та виготовлено техпаспорт на 31/100 частину будинку. 19.12.2012р. батько позивачки ОСОБА_5 помер. За період з часу укладення договору і до смерті батька відповідачем ОСОБА_2 не було передано батькові позивачки 31/100 частку земельної ділянки. На теперішній час позивачка є власником 31/100 частини вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину. З моменту набуття права власності на частину житлового будинку і до теперішнього часу між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 не знайдено шляхів вирішення питання щодо передачі 31/100 частини у власність позивачки. У червні 2016р. вона дізналась, що у 1998р. ОСОБА_2 було отримано державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку, зокрема під нерухомим майном, це оформлення землі відбулось без згоди другого співвласника батька позивачки ОСОБА_5 У звязку з чим посилаючись на ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України просила суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛГ № виданий ОСОБА_4 міською радою Луганської області 23.02.1998р. на імя ОСОБА_2, зобовязати відділ державної реєстрації ОСОБА_4 РДА Луганської області скасувати реєстрацію речового права на нерухоме майно за ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0.1017га розташовану на території ОСОБА_4 міської ради Луганської області за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул.Леніна ( на цей час вул.Слобожанська), буд№49, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування реєстрації цього речового права, визнати за нею право власності на 31/100 земельної ділянки, що розташована за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул.Слобожанська, 49.

До початку судового засідання представник позивачки уточнив позовні вимоги та посилаючись на ст.ст.22,30 ч.1 ст.120, ст.155 ЗК України просив скасувати рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради від 27.11.1997р. №504/260 про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки по вул.Леніна, 49, м.Старобільськ Луганської області, скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ЛГ № виданий 23.02.1998р. ОСОБА_4 міською радою на імя ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, на якій розташовано 31/100 частина буднику №49 по вул.Слобожанській (колишня вул.Леніна) м.Старобільськ Луганської області.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_4 міської ради не зявився, до початку судового засідання надав письмові заперечення, у яких уточнені позовні вимоги в частині скасування рішення та державного акту не заперечував, а в задоволенні уточнених позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, на якій розташовано 31/100 частина буднику №49 по вул.Слобожанській (колишня вул.Леніна) м.Старобільськ Луганської області, просив відмовити, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача ОСОБА_4 міської ради Луганської області.

Представник позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив уточнений позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, пояснив що він звертався до міськради щодо приватизації земельної ділянки і ОСОБА_3 було про це відомо і ОСОБА_3 не заперечував проти приватизації. Вважав що він не може бути відповідачем у цій справі.

Вислухавши представника позивачки ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013р., розяснено, що спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства, у тому числі це стосується позовів про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання чи передачу земельної ділянки у власність.

Верховним Судом України при розгляді справи №6-2510цс15 прийнято постанову від 16.12.2015р., у якій сформульовано висновок про те, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право; у такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

У звязку з чим, враховуючи вказані розяснення ВССУ та відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України враховуючи вказаний висновок ВСУ щодо застосування норм права, суд вважає, що дана справа має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 27.11.1997р. №504/260 (а.с.25) передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,097га (з них забудовані землі 0,01га), розташовану по Леніна, 49.

Відповідно до копії договору дарування від 10.12.1997р. (а.с.9) ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар 31/100 частину житлового будинку з належною частиною надвірних господарчих споруд, що розташований на земельній ділянці, розмір якої буде встановлено після видачі державного акту на землю, в місті Старобільськ по вул.Леніна №49 Луганської обл. Договір посвідчено 10.12.1997р. ст.державним нотаріусом ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-2535. Право власності ОСОБА_5 на 31/100 частину будинку №49 по вул.Леніна м.Старобільськ зареєстровано в ОСОБА_4 районному бюро технічної інвентаризації 15.12.1997р., запис в реєстровій книзі за №3/661.

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серія ЛГ № (а.с.26) ОСОБА_6, який мешкає м.Старобільськ вул.Леніна, 49, на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради народних депутатів від 27.11.1997р. №504/260 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1017га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №33, акт видано ОСОБА_4 міською радою 23.02.1998р.

Відповідно до ч.1 ст.30 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Згідно ч.2 ст.30 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Частиною 2 ст.67 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, встановлено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які надаються у власність чи користування громадян у містах повинен бути не більше 0,1 гектара.

Відповідно до ч.1 ст.23 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 міською радою на порушення вимог ч.1,2 ст.30, ч.2 ст.67 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, було видано 23.02.1998р. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування будинку №49 по вул.Леніна м.Старобільська на імя відповідача ОСОБА_2, хоча з 15.12.1997р. власником частини будинку №49, який розташований на цій земельній ділянці є ще одна особа - ОСОБА_5, який на підставі ст.30 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII з моменту набуття права власності на частину будинку набув і право користування цією земельною ділянкою. Також у судовому засіданні було достовірно встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серія ЛГ № виданий на земельну ділянку площею 0,1017га(а.с.26), що перевищує площу земельної ділянки, безплатно переданої у приватну власність ОСОБА_6 рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 27.11.1997р. №504/260 (а.с.25), та перевищує граничний розмір ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка надається у власність чи користування громадян у містах, встановлений ч.2 ст.67 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.07.2013 (а.с.11) спадкоємцем майна ОСОБА_5, який помер 19.12.2012р., є ОСОБА_3, спадщина складається з 31/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул.Леніна, 49, який належав спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі договору дарування.

Згідно ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-III, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Оскільки позивачці ОСОБА_3 на праві власності належить 31/100 частина житлового будинку №49 по вул.Леніна, м.Старобільськ Луганської області(а.с.11), а тому відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-III позивачка ОСОБА_3 набула право власності і на земельну ділянку, на якій розміщена 31/100 частина житлового будинку.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради №57/4 від 21.10.2015 року у м.Старобільську перейменовано обєкти, у т.ч. вулицю Леніна перейменовано на вулицю Слобожанську.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради від 27.11.1997 року №504/260 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по вул.Леніна, 49, м.Старобільськ Луганської області та виданий ОСОБА_4 міською радою на підставі цього рішення державний акт на право приватної власності на землю серія ЛГ № від 23.02.1998р. на імя ОСОБА_6 порушують право власності позивачки ОСОБА_3 на земельну ділянку, на якій розміщена 31/100 частина житлового будинку №49 по вул.Слобожанській (колишня вул.Леніна) м.Старобільськ Луганської області, а оскільки відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, у звязку з чим зазначені рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради від 27.11.1997 року №504/260 та державний акт на право приватної власності на землю серія ЛГ № від 23.02.1998р. підлягають скасуванню.

При постановленні даного рішення судом відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України враховується висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові ВСУ від 01.07.2015р. у справі № 6-319цс15, згідно якого визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку є належним та законним способом поновлення прав у судовому порядку.

Обставини, встановлені рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 25.02.2016р. у справі №431/183/16-ц (а.с.29-30) не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи, оскільки спір у даній справі і спір у справі №431/183/16-ц предявлені з різних підстав і обставини, які мають значення для вирішення даної справи, не встановлювались судом під час розгляду справи №431/183/16-ц, а саме - у справі №431/183/16-ц вирішено спір про визнання права власності у порядку спадкування, але не перевірялись і не встановлювались обставини правомірності чи не правомірності рішення ОСОБА_4 міської ради від 27.11.1997 року №504/260 та державного акту на право приватної власності на землю серія ЛГ № від 23.02.1998р. та не перевірялись обставини набуття позивачкою права власності на землю з підстав передбачених ЗК України.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25.02.2016р. у справі №431/183/16-ц (а.с.29-30) не є підставою для закриття провадження у даній справі, оскільки у даній справі розглядається спір між іншими сторонами, з приводу іншого предмету та з інших підстав, ніж спір, вирішений у справі №431/183/16-ц.

У звязку з викладеним позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 міської ради Луганської області про скасування рішення, скасування державного акту, визнання права власності є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 міської ради Луганської області слід стягнути понесені позивачкою судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у рівних частках у розмірі по 275,60грн. з кожного.

Керуючись ст.16 ЦК України, ч.1 ст.120 ЗК України, ст.ст.10, 11,88,209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 міської ради Луганської області про скасування рішення, скасування державного акту, визнання права власності задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради від 27.11.1997 року №504/260 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по вул.Леніна, 49, м.Старобільськ Луганської області.

Скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серія ЛГ № виданий 23.02.1998р. ОСОБА_4 міською радою на імя ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, на якій розташована 31/100 частка будинку №49 по вул.Слобожанській (колишня вул.Леніна) м.Старобільськ Луганської області.

Стягнути зі ОСОБА_4 міської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 275 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 275 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя І.В. Кудрявцев