Дата документу 13.04.2017
Справа № 334/2296/16-ц
Провадження № 2/334/301/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді - Ісакова Д.О.,

при секретарі Гопка Л.І.

розглянувши клопотання про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання споживчого кредиту припиненим, про визнання недійсним додаткової угоди та генеральної угоди від 06.07.2015 року

в с т а н о в и в :

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання споживчого кредиту, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 від 20.02.2007 року припиненим з 19.02.12 року, про визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 06.07.15 року та генеральної угоди, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 від 06.07.15 року.

09.03.2017 року від Дніпровського відділу ДВС м.Запоріжжя, позивачам стало відомо, що 05.07.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис про стягнення грошових коштів у сумі 34157,41 грн. з гр.. ОСОБА_2, які є її боргом за генеральною угодою б/н від 06.07.15 року, укладеною між нею та ПАТ КБ «Приватбанк».

Вчинення виконавчих написів здійснювався нотаріусом на підставі ст..34. 87, 88, 89 ЗУ «Про нотаріат» та згідно з переліком документів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.99 р. в редакції від 10.12.14р. на підставі Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.14р., за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

05.07.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк», звертаючись з заявою до нотаріуса про вчинення нотаріального напису, вже знав, що 24.05.16 року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання споживчого кредиту, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 від 20.02. 2007року припиненим з 19.02.12 року, про визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 06.07.15 року та генеральної угоди, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 від 06.07.15 року.

14.03.2017 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського відділу ДВС м.Запоріжжя з заявою про зупинення виконавчого провадження по виконавчому напису №5536 від 05.07.16р., але отримала відмову Дніпровського відділу ДВС м.Запоріжжя, де їй було запропоновано з цього питання звернутися до суду.

Позивачі просять суд винести ухвалу про забезпечення позову та зобовязати Дніпровський відділ ДВС ЗМУЮ зупинити виконавче провадження по виконавчому листу № 5536 від 05.07.16 року до винесення рішення по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання споживчого кредиту, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 від 20.02. 2007року припиненим з 19.02.12 року, про визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 06.07.15 року та генеральної угоди, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 від 06.07.15 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов та вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за загальним правилом, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання споживчого кредиту, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 від 20.02. 2007 року припиненим з 19.02.12 року, про визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 06.07.15 року та генеральної угоди, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 від 06.07.15 року.

09.03.17 року від Дніпровського відділу ДВС м.Запоріжжя, позивачам стало відомо, що 05.07.16 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис про стягнення грошових коштів у сумі 34157,41 грн. з гр.. ОСОБА_2, які є її боргом за генеральною угодою б/н від 06.07.15 року, укладеною між нею та ПАТ КБ «Приватбанк».

Вчинення виконавчих написів здійснювався нотаріусом на підставі ст..34. 87, 88, 89 ЗУ «Про нотаріат» та згідно з переліком документів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від29.06.99р. в редакції від 10.12.14р. на підставі Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.14р., за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову позивачами не наведено обґрунтованих та обєктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За відсутності вказаних допустимих доказів у суду відсутні підстави стверджувати, що між сторонами дійсно виник спір з підстав вказаних позивачем. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладено, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 60, 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Торцева Едуарда Петровича, Торцевої Галини Федорівни до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Дніпровський відділ ДВС м.Запоріжжя про визнання споживчого кредиту припиненим, про визнання недійсним додаткової угоди та генеральної угоди від 06.07.2015 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя: Ісаков Д. О.