Справа № 163/1653/17
Провадження № 2/163/311/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

07 грудня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Голядинець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 районної державної адміністрації Волинської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 районна державна адміністрація Волинської області (далі ОСОБА_1 РДА) звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та передати останню органу опіки та піклування ОСОБА_1 РДА для подальшого влаштування.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 21.03.2017 року до служби у справах дітей ОСОБА_1 РДА надійшло повідомлення від діда дитини ОСОБА_4 про те, що його дочка відповідач ОСОБА_3 систематично залишає малолітню ОСОБА_2 без нагляду, її не відвідує, її життям не цікавиться, матеріально не утримує та дитину доглядає він сам. Під час обстеження умов проживання дитини встановлено, що з травня 2016 року відповідач залишила дитину на догляд свого батька ОСОБА_4 без його згоди та востаннє приїжджала додому в січні 2017 року на похорони діда, лише на один день, і відразу поїхала. У звязку з цим, малолітню ОСОБА_2 було взято на облік, як дитину, яка залишилась без батьківського піклування. На засіданні виконкому Столинсько-Смолярської сільської ради 28.03.2017 року, де обговорювалось питання поведінки відповідача по відношенню до дитини, ОСОБА_3 не зявилась. Через відсутність осіб, які б здійснювали догляд, малолітню ОСОБА_2 було влаштовано до Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» у м.Ковель, про що письмово повідомлено відповідача, однак ні остання, ні будь-хто з інших родичів дитину жодного разу у даному центрі не відвідував. З 17.02.2014 року по 31.12.2014 року сімя відповідача перебувала на обліку в районному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді з причини соціально-побутових проблем. Відповідач безвідповідально ставилась до виконання своїх батьківських обовязків, не цікавилась потребами та здоровям дитини, притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП, перебувала на обліку, як одержувач допомоги на дитину одинокій матері, однак з липня 2016 року за такою допомогою в управління не зверталась, що у своїй сукупності вказує на її самоусунення від виконання обовязків по вихованню та утриманню малолітньої дочки. Дитина продовжує перебувати у Комунальній установі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» та ніхто з родичів не звертався з клопотанням щодо передачі їм дитини на виховання, тому останню необхідно передати на опікування органу опіки та піклування.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій також вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надіслані на її адресу судові повідомлення вручені уповноваженій особі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, та у відповідності до положень ч.3 ст.76 ЦПК України таке вручення вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи.

За викладених обставин, зі згоди представника позивача, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про підставність заявлених вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки наведені в позові факти та обставини знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

З копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11.04.2017 року №2 встановлено, що матірю малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.6-8).

Під час проведення обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_2, 10.11.2016 року комісією зі слів діда дитини ОСОБА_4 було встановлено, що доглядом дитини упродовж останніх пів року займається саме він, а відповідач ОСОБА_3, яка є його дочкою, взагалі не цікавиться своєю дитиною та ніякої допомоги не надає (а.с.11).

22.03.2017 року комісією встановлено, що ОСОБА_3 не було вдома з травня 2016 року та лише в січні 2017 року вона приїздила додому на похорони діда, на один день. Вихованням малолітньої ОСОБА_2 продовжує займатись ОСОБА_4, однак, маючи ІІ-гу групу інвалідності по зору, останній не завжди спроможний дати їй раду. Дядько дитини ОСОБА_5 відповідальності за виховання дитини брати не хоче, так як планує їздити на роботу в ОСОБА_6. Оскільки матері дитини вдома немає, дитина фактично залишилась без батьківського піклування (а.с.10).

Відповідно до довідок-характеристик Столинсько-Смолярської сільської ради Любомльського району Волинської області від 05.04.2017 року №312 та від 18.05.2017 року №521, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, де фактично проживала, однак на даний час проживає за межами території ради, односельчани в селі її не бачили, місце її перебування родичам невідоме. Від батька відповідача та односельчан неодноразово поступали скарги щодо виховання малолітньої ОСОБА_2, яку ОСОБА_3 ще маленькою залишала без нагляду, тому доглядати за нею доводилось батькові останньої, який є інвалідом, та сусідами. Коли дитина підросла, то відповідач взагалі її залишила на виховання своєму батькові. Питання щодо виховання дочки ОСОБА_7 неодноразово розглядалось на засіданнях виконавчого комітету, на запрошення на засідання відповідач ОСОБА_3 не зявлялась, а приходив її батько ОСОБА_4, після чого відповідач взагалі залишила сімю та перебування в селі. Вихованням дитини фактично ніхто не займається (а.с.12, 13).

Та обставина, що відповідач самоусунулась від виховання та піклування своєї дочки: не цікавиться її життям, здоровям, розвитком, достатком та, поміж цього, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, також підтверджується рапортом старшого інспектора з ювенальної поліції Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 від 18.05.2017 року (а.с.15).

Повідомленням Любомльського ВП ГУНП у Волинській області від 08.04.2017 року стверджено, що ОСОБА_3 раніше притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених місцях або поява у громадських місцях у пяному вигляді) (а.с.17).

З повідомлення ОСОБА_1 районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 22.05.2017 року встановлено, що ОСОБА_3 перебувала на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах, з 17.02.2014 року по 31.12.2014 року із соціально-побутових проблем. Відповідач безвідповідально відносилась до виконання своїх батьківських обовязків стосовно своєї дочки ОСОБА_7, часто її залишала, не цікавилась її здоровям та потребами, а дитину доглядав дідусь (а.с.18).

Як слідує з повідомлення управління соціального захисту населення ОСОБА_1 РДА від 28.03.2017 року №902/2-17, ОСОБА_3 перебувала на обліку одержувачів допомоги на дитину одинокій матері по 30.06.2016 року та з 01.07.2016 року по дату надання такої інформації за допомогою до управління не зверталась (а.с.20).

Згідно повідомлення Комунальної установи «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 10.11.2017 року за №463, малолітня ОСОБА_1 з 22.03.2017 року зарахована до складу вихованців центру та за період перебування в даному центрі, мати чи інші родичі її не відвідували жодного разу, не телефонували, не передавали їй подарунки, взагалі не цікавились її життям та здоровям.

Отже, зібраними та дослідженими у справі доказами обєктивно стверджується те, що, починаючи з травня 2016 року, відповідач ОСОБА_3 взагалі не здійснює своїх батьківських обовязків по відношенню до своєї малолітньої дочки - ОСОБА_1, про неї не піклується, разом не проживає, не займається її вихованням, не виявляє до неї будь-якого інтересу та взагалі, як матір, самоусунулась, внаслідок чого, дитина у чотирьохрічному віці залишилась без батьківського піклування та опинилась під захистом держави на даний час перебуває у Комунальній установі «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей».

Такі висновки суду також узгоджуються з висновком ОСОБА_1 РДА від 27.06.2017 року №1046/42/2-17, у якому орган опіки і піклування, врахувавши фактичні обставини справи, висловив позицію про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітньої дочки ОСОБА_7.

Таким чином, на підставі досліджених судом доказів по справі встановлено, що відповідач, в порушення вимог ст.150 СК України, вихованням малолітньої дочки ОСОБА_7 не займається, про її фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, з нею не проживає та не спілкується, про стан здоровя не дбає, батьківських обовязків взагалі не виконує, що у своїй сукупності є неприпустимим та дає суду підстави для позбавлення її батьківських прав, а позову задоволення.

Щодо заявленої позовної вимоги про передачу малолітньої ОСОБА_1 райдержадміністрації для подальшого влаштування, то вирішення питання щодо влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, входить до переліку прямих обовязків органу опіки і піклування, що чітко визначені у статті 11 Закону України від 13.01.2005 № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі Закон України №2342-ІV) та додаткового вирішення даного питання судовим рішенням не потребує.

Відповідно до положень статті 214 СК України, частини першої статті 11 Закону України N2342-IV, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року N 866, органами опіки та піклування є районні, районні у м.м. Києві і Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

З наведених мотивів позов підлягає задоволенню частково.

У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 640 грн., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову в суд, слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, ст.ст.212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ст.165 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Любомльський районний суд в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук