Справа № 243/5779/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Кузнецова Р.В.

при секретарі Малиновській І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в місті Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про виселення колишнього члена сімї, витребування правовстановлюючих документів та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про виселення, мотивуючи вимоги тим, що відповідач раныше перебувала з позивачем у шлюбі, але після припинення шлюбних відносин продовжує проживати у будинку, який належить на праві власності позивачу.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який у 2016 році було розірвано. Проте незважаючи на припинення шлюбних відносин відповідачка продовжує проживати у будинку, який на праві приватної власності належить позивачу і розташований за адресою: смт.Райгородок, вул.Донецька, 19, а також відповідач забрала у нього документи на будинок, які повертати відмовляється. У зазначеному будинку відповідачка мешкає незаконно, оскільки вона зареєстрована за іншою адресою, комунальні платежі не сплачує, добровільно виселитися із займаного житлового приміщення. Позивач з урахуванням наданих пізніше уточнень позовних вимог просить суд виселити відповідачку з будинку № 17 по вул.Донецькій у смт.Райгородок, зобовязати відповідачку повернути документи договір купівлі-продажу, домову книгу та стягнути судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі нотаріально-посвідченої довіреності від 08.04.2016 р., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, послався на доводи, викладені у позовній заяві та просив задовольнити уточнені позовні у повному обсязі. Згодом надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності /а.с.29/.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що вона є співвласником зазначеного будинку, а вимоги позивача про її виселення вважає незаконними. Її право власності було визнано на підставі рішення суду, оскільки зазначений будинок вони з позивачем придбали за спільні кошти у період, коли перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто ще до реєстрації їх шлюбу. Згодом надала заяву суду про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні, згодом надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 82686379 від 17.03.2017 р. ОСОБА_3 на праві приватної власності належить ? частка житлового будинку № 19 по вул.Донецькій у смт.Райгородок Словянського району Донецької області на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/2089/2016 від 12.08.2016 р. ОСОБА_2 також належить ? частка цього житлового будинку на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/2089/2016 від 12.08.2016 р.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 12.08.2016 року, яке набрало законної сили 24 жовтня 2016 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на ? ідеальну частку житлового будинку літера А-1, загальною площею 41,2 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. та ? ідеальну частку господарських будівель: літня кухня, сарай Б, літня кухня літера В, погріб Г, сарай Д, сарай Е, сарай Ж, вбиральня, душ З, І, колодязь 1, розташованих за адресою: Донецька область, Словянський район, смт.Райгородок, вулиця Донецька, будинок № 19, за ОСОБА_2 визнано право власності на ? ідеальну частку житлового будинку літера А-1, загальною площею 41,2 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. та ? ідеальну частку господарських будівель: літня кухня, сарай Б, літня кухня літера В, погріб Г, сарай Д, сарай Е, сарай Ж, вбиральня, душ З, І, колодязь 1, розташованих за адресою: Донецька область, Словянський район, смт.Райгородок, вулиця Донецька, будинок № 19.

У судовому засіданні встановлено, що у будинку № 19 по вул. Донецькій у смт. Райгородок Словянського району Донецької області мешкає ОСОБА_3.

Згідно копії домової книги по будинку № 19 по вул.Донецька у смт.Райгородок Словянського району, у зазначеному домоволодінні з 15 вересня 2016 року зареєстрована відповідачка ОСОБА_3

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним, і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до положення ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №457/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до розяснень, викладених у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інші речові права» № 5 від 07.02.2014 р., застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Положенням ст. 116 ЖК УРСР, на яку посилається позивач, передбачено, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобовязано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Однак, положення цієї статті не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки відповідачка є власником ? частки будинку.

Оскільки ОСОБА_3 є власником частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, зареєстрована у цьому доволодінні з 15.09.2016 р., суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що своїми діями відповідачка порушує право власності ОСОБА_2, який є співвласником цього будинку, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення відповідачки з будинку, суд вважає неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги у частині зобовязання позивачки повернення договору купівлі-продажу будинку та домової книги на будинок суд також залишає без задоволення, оскільки вони є похідними від вимоги про виселення.

Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 551,20 грн. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підстав для стягнення суми судового збору з відповідачки на користь позивача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,60,84,88,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 331, 355,356, 358,386, ЦК України, ст.ст. 116, 150, 161 ЖК УРСР суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про виселення колишнього члена сімї, витребування правовстановлюючих документів та стягнення судових витрат залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р.В. Кузнецов