АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/831/17 Головуючий 1-ї інстанції - ОСОБА_4.
Провадження № 22-ц/790/6847/17 Доповідач - Колтунова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину вартості здійснених нею додаткових витрат на їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою) у сумі 19 622,31 грн.

18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення доказів № 6, в якій просив допитати свідків та витребувати докази.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2017 року вказану заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів залишено без руху та надано п'ятиденний строк для усунення її недоліків. В обґрунтування ухвали зазначено, що в заяві про забезпечення доказів не зазначені обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, крім того, до заяви не доданий документ про сплату судового збору.

30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 до суду подано заяву, в якій в тому числі зазначено про направлення на виконання ухвали від 19 жовтня 2017 року довідки ГУ Пенсійного фонду про наявність у нього інвалідності, внаслідок чого він звільнений від сплати судового збору.

31 жовтня 2017 року оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів повернуто заявнику. В обґрунтування ухвали зазначено, що 30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 частково усунув недоліки заяви про забезпечення доказів та надав документ на підтвердження пільг щодо сплати судового збору. Проте, у поданій 30 жовтня 2017 року заяві, всупереч вимогам ч. 1 ст. 134 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначив обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, в зв'язку з чим недоліки заяви про забезпечення доказів залишились не усуненими.

Не погодившись з ухвалою від 31 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ним ухвалу, постановити нову, якою задовольнити його заяву в повному обсязі, оскільки ним надано всі докази про неможливість отримати докази самостійно; винести окрему ухвалу на підставі ст. 320 ЦПК України та направити її до Вищої Ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з метою проведення службової перевірки відносно судді ОСОБА_4. ;винести окрему ухвалу на підставі ст. 320 ЦПК України та зобов'язати суддю ОСОБА_4. розглянути заяви про забезпечення доказів № 1, 2, 3, 4 від 18 квітня 2017 року, які станом на 10 листопада 2017 року не розглянуті.; винести окрему ухвалу на підставі ст. 320 ЦПК України та зобов'язати суддю ОСОБА_4. розглянути заяву від 13 лютого 2017 року, яка станом на 10 листопада 2017 року проігнорована судом.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд повинен вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, в тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, про що було зазначено в його заявах, а саме, неможливість отримати інформацію самостійно. Враховуючи наведене, судом першої інстанції при прийнятті судового рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 56-58).

Судова колегія, дослідивши виділені матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

Положеннями ст. 136 ЦПК України передбачено, що у заяві про виклик свідка зазначаються його ім'я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 2. ст. 137 ЦПК України у заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Таким чином, умовою забезпечення судом доказів є неможливість осіб, які беруть участь у справі, подати суду потрібні докази або складнощі в їх поданні.

В заяві від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 посилався на неможливість самостійного отримання відповідної інформації, в зв'язку з чим просив забезпечити докази шляхом їх витребування та допиту свідків.

Отже, виходячи з аналізу положень ст. 133, 134 ЦПК України, колегія суддів вважає, що умовою пред'явлення клопотання про забезпечення доказів є доведення тієї обставини, що подання потрібних доказів є неможливим або у особи є складнощі в поданні цих доказів.

За таких обставин висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення заяви ОСОБА_1 є передчасними та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на даній стадії розгляду справи умовою забезпечення доказів є неможливість особи подати суду потрібні докази або складнощі в їх отриманні, а не доведення того, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, в тому числі щодо неналежного, за доводами ОСОБА_1, розгляду суддею ОСОБА_4. як слідчим суддею справ за його участю, поведінки процесуального керівника у кримінальному провадженні тощо, суд керується наступним.

Європейський суд з прав людини в своїй прецедентній практиці зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на

положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine),

рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для оцінки по суті доводів апеляційної скарги, які не стосуються питання обґрунтованості та законності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин суд скасовує ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2017 року та направляє справу за виділеними матеріалами для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо постановлення окремих ухвал, яке було порушено ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суд керується наступним.

Згідно ст. 320 ЦПК України, апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, постановлення окремої ухвали є правом суду та з огляду на положення ЦПК України не може бути предметом вимог апеляційної скарги.

Крім того, суд враховує, що згідно положень ЦПК України належним способом захисту прав ОСОБА_1 є ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення по суті вимог ОСОБА_1 щодо скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. При цьому порушення норм права та помилки, допущені судом першої інстанції, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та наведені в даному судовому рішенні. Між тим, виходячи з положень ст. 320 ЦПК України, в окремій ухвалі зазначаються ті порушення норм права та помилки, які не є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Щодо вимог ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали з приводу зобов'язання суду першої інстанції розглянути його заяви, суд також виходить з наступного.

Згідно ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені Главою 1 Розділу 5 ЦПК України, зокрема ст. 307 ЦПК України.

Виходячи із вказаних вище положень законодавства України, ухвалення судового рішення щодо зобов'язання суду першої інстанції розглянути заяви ОСОБА_1, які за доводами останнього до цього часу не розглянуті, виходить за межі компетенції суду апеляційної інстанції в даній цивільній справі та по суті означатиме свавільний позапроцесуальний вплив з боку суду апеляційної інстанції на суд першої інстанції та порушення гарантій незалежності останнього.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремих ухвал в даній цивільній справі.

Керуючись п. 4 ч. 2 ст. 307, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 10, 60, 303, 304, ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2017 - скасувати.

Справу за виділеними матеріалами направити для продовження розгляду до Московського районного суду м. Харкова та вирішення заяви ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.1 ст. 324 ЦПК України.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук