Провадження № 2/235/10/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі : головуючого судді Хмельової С.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення борг та процентів за договором позики, трьох процентів річних від простроченої суми, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення борг та процентів за договором позики, трьох процентів річних від простроченої суми. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 02 квітня 2014 року, згідно їх з ОСОБА_4 домовленості, між ними було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно з яким він, як позикодавець передав у власність Відповідача, як позичальнику, грошову суму в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США, яку він зобовязався повернути в повному обсязі не пізніше 30 серпня 2014 року. Крім того, Відповідачем було взято на себе зобовязання по сплаті процентів за договором - у розмірі 7 (семи) процентів від суми позики щомісячно, до 30 числа кожного місяця.

Позикові кошти були передані позивачем відповідачу особисто в повному обсязі, про що свідчить письмова розписка, що знаходиться у нього, виконана Відповідачем власноруч.

Термін позики за договором закінчився 30 серпня 2014 року. До теперішнього часу взяті на себе грошові зобовязання за договором, не дивлячись на неодноразові усні обіцянки, Відповідачем у повному обсязі виконані не були.

30 квітня 2014 року, Відповідач, в рахунок погашення основного боргу, повернув частину позичених грошових коштів, у розмірі 400 доларів США, та в рахунок оплати процентів за договором частково сплатив 182 Долари США.

30 травня 2014 року, Відповідачем, в рахунок погашення основного боргу, було повернуто частину позичених грошових коштів, у розмірі 100 доларів США, та частково сплачено в рахунок оплати процентів за договором - 154 долари США.

30 червня, 30 липня 2014 року та 30 січня 2015 року, в рахунок часткової оплати процентів за договором, Відповідач передавав тричі по 147 доларів США.

28 лютого 2015 року, в рахунок часткової оплати процентів за договором, Відповідач передав 65 доларів США.

11 вересня 2015 року, після неодноразових усних звернень, у досудовому порядку, позивач письмово звернувся до відповідача з проханням про повернення боргу, але відповідач, в черговий раз, його звернення повністю проігнорував.

На сьогоднішній час Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання, а його заборгованість за договором позики з урахуванням боргу по сплаті процентів, складає 4480 доларів США.

Згідно офіційного курсу гривні, визначеного НБУ на день подання позову, - 100 доларів перерахунку на національну грошову одиницю - дорівнюють 2388,4656 гривень,

відповідно 1 Долар США дорівнює 23 гривням 88 копійок.

Вирахувана таким чином заборгованість Відповідача за договором позики з урахуванням боргу по сплаті процентів, у перерахунку на національну грошову одиницю, - складає 106 982 (сто шість тисяч девятсот вісімдесят дві) гривні 40 копійок, де 52 536 (пятдесят дві тисячі пятдесят тридцять шість) гривень - сума основного боргу, 54 446 (пятдесят чотири тисячі чотириста сорок шість) гривень 40 копійок - сума боргу по сплаті процентів за договором.

Станом на дату складання позову, за прострочення виконання грошового зобовязання, на підставі ст.. 625 ЦК України, крім основного боргу та процентів за договором, відповідач також має сплатити три проценти річних у розмірі 3659,85 грн.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 52536 (пятдесят дві тисячі пятсот тридцять шість) гривень 00 копійок, проценти в розмірі 54446 (пятдесят чотири тисячі чотириста сорок шість) гривень 40 копійок, три проценти річних у розмірі 3659 (три тисячі шістсот пятдесят девять) гривень 85 копійок, а всього 110642 (сто десять тисяч шістсот сорок дві) гривні 25 копійок.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги про стягнення боргу не визнав, проти позову заперечував. Звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ОСОБА_1 це колишній чоловік його доньки ОСОБА_5 з якою він не мешкає з серпня 2013 року. Шлюб між ними було розірвано в січні 2014 року і ні яких стосунків з ним він не підтримує. Між ними склалися неприязнені стосунки і вони не могли укласти з ним договір позики 02 квітня 2014 року так як не спілкувалися один з одним. У квітні 2014 року між позивачем, його дочкою ОСОБА_5 з одного боку, та матірю позивача ОСОБА_6 з іншого боку була досягнена домовленість про обмін будинку, який їй належав, за адресою м. Красноармійськ, вул.Кооперативна, 28 на квартиру, за адресою м. Красноармійськ м-н Лазурний 3/50. Умовою цього договору була передача позивачем ОСОБА_6 грошової суми у розмірі 23500 грн. у якості доплати за будинок.

Перед укладанням договору міни ОСОБА_6 поставила умови, щоб вони уклали договір завдатку, згідно якого він передає їй 23500 грн. в якості завдатку за наміри купити в неї будинок за 190000 грн.. 02.04.2014 року ОСОБА_7 з ОСОБА_6 прийшли до ОСОБА_8, який склав їм договір завдатку і він передав гроші ОСОБА_6, але в нього не вистачало 2700 грн. і в той же день він написав розписку її сину (колишньому зятю) ОСОБА_1, що зобовязується повернути йому вказану суму грошей до 30.08.2014 року.

У вказаній розписці позивач написав, що дає цю розписку ОСОБА_1, який мешкає за адресою Донецька область, м. Красноармійськ, вул.. Масленко, 40, про те, що цього числа у 11.00 він отримав від нього 2700 UА у якості займу. Зобовязується повернути вказану суму плюс сім відсотків щомісячно в термін: на протязі чотирьох місяців рівними частинами, до 30 числа кожного місця починаючі з сьогоднішнього дня. Останній платіж 30.08.14 г. Відсотки 189.

В даній розписці ні про які долари США мова не йшла. ОСОБА_2 числа 2700 та перед літерами UА ні якого знаку не ставив, та між 11 та 12 строчками не писав (31320 гр) та США, також в самому низу розписки написав: проценти 189 і ні якого знаку після цього не ставив, також в кінці розписки США - 2192 р не писав.

Вважає, що всі ці дописки зробив власноруч ОСОБА_1 уже після складання ним розписки.

09 квітня 2014 року між ОСОБА_6 з одного боку та позивачем і його донькою ОСОБА_5 з іншого боку був укладений договір міни вказаних квартири та будинку посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9

Відповідно ст. 1051 ЦК України - позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речи насправді не були одержані ним від позичальника, або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Позивач за зустрічною позовною заявою просить суд визнати недійсним договір позики від 02.04.2014р. в якому вказано, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 2700 UА США та зобовязався повернути вказану суму плюс 7 відсотків щомісячно у строк: на протязі чотирьох місяців рівними частинами до 30 числа кожного місяця.

Позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав.

Суд, вислухавши пояснень сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються первісні та зустрічні позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного.

Відповідно до розписки від 02.04.2014 року, яку ОСОБА_2 надав ОСОБА_1, він 2 квітня 2014 року об 11 годині 00 хвилин отримав від ОСОБА_1 2700 долара США, що становило 31320 гривень. ОСОБА_2 зобовязався повернути цю суму плюс сім відсотків щомісячно в строк: протягом чотирьох місяців рівними частинами, до 30 числа кожного місяця починаючи з дня написання розписки. Останній платіж 30.08.2014р. Проценти 189 долара США.

Згідно з офіційним курсом гривні до долара США станом на 2 квітня 2014 року, він становив: 100 доларів США = 1110,6200 гривень.

Оригінал розписки долучено до матеріалів справи (а.с. 84).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти того, що він писав розписку, але за його твердженням він не писав дописки, а саме: «(31320 гр)» між 11 та 12 рядками, запис «США» між 11 та 12 рядками розписки, запис «США - 2192 р» в останньому рядку розписки, запис знака у вигляді англійської літери S двічі перекресленої після числа 189 у 19-му рядку розписки, запис знака після числа «2700» та перед літерами «UA» у 11-му рядку розписки. Також відповідач стверджував, що в розписці йде мова про гривні, а не долари, і він брав у борг саме гривні в розмірі 2700.

Для вирішення питання, чи писав ОСОБА_2 розписку від 2.04.2014 року, за його клопотанням судом неодноразово призначалась судово-почеркознавча експертиза.

Ухвалою суду від 14.02.2017 року призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання:

1.Ким зроблений запис «(31320 гр)» між 11 та 12 рядками розписки - ОСОБА_2 чи іншою особою?

2.Ким зроблений запис «США» між 11 та 12 рядками розписки - ОСОБА_2 чи іншою особою?

3.Ким зроблений запис «США - 2192 р» в останньому рядку розписки - ОСОБА_2 чи іншою особою?

4.Ким зроблений запис знака у вигляді англійської літери S двічі перекресленої після числа 189 у 19-му рядку розписки - ОСОБА_2 чи іншою особою?

5.Ким зроблений запис знака після числа «2700» та перед літерами «UA» у 11-му рядку розписки - ОСОБА_2 чи іншою особою?

Проведення експертизи доручено експертамДонецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.141).

До суду надійшло клопотання експерта від 3 березня 2017 року, в якому експерт сектору технічних досліджень документів та почерку Донецького НДЕКЦ МВС України порушував клопотання про надання: вільних зразків почерку ОСОБА_2 (по змозі 20-25 документів), максимально наближених за змістом і часом виконання (2014 рік); умовно-вільних зразків почерку ОСОБА_2 у матеріалах справи.

19 квітня 2017 року в судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив, що не має можливості надати вільні зразки почерку максимально наближених за змістом і часом виконання (2014 рік), оскільки у нього такі зразки відсутні. Але на проведенні експертизи відповідач та його представник наполягали, на їх думку експерт повинен використовувати ті зразки які вже надані та їх достатньо для проведення експертизи. Клопотання експерта залишено без задоволення.

Відповідно до висновку експерта від 08.09.2017 року № 2/6-188 Донецького НДЕКЦ МВС України зроблено наступні висновки:

1.Рукописні записи «31320гр» розташовані між 11 та 12 рядками розписки від 02.04.2014 від імені ОСОБА_2 ймовірно виконані ОСОБА_2.

2.Виявити більшу кількість збіжних ознак, значущих в ідентифікаційному плані, не вдалось через простоту будови цифрових записів та стислість буквених записів, що обмежує обсяг графічного матеріалу, який міститься у них. Дослідження ускладнилось відсутністю вільних співставних зразків цифрових записів ОСОБА_2 та різноманітністю виконання експериментальних зразків почерку ОСОБА_2 Тому вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим.

3.Відповісти на питання: - «Ким виконаний запис «США» між 11 та 12 рядками розписки - ОСОБА_2 чи іншою особою?», не представилось можливим, тому що, спірний рукописний запис: «США» стислий, складається лише з трьох літер, які виконані простими рухами. Спірний рукописний запис складається в основному з малоінформативних прямолінійних і дугових елементів. При порівнянні спірного запису «США» із зразками почерку ОСОБА_2 встановлено як збіги, так і розбіжності за загальними і окремими ознаками. При оцінюванні результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіги, ні розбіжності не можуть служити підставою для позитивного або негативного висновку. Пояснюється це тим, що збіги ознак не утворюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки часто зустрічаються в почерках різних осіб. Відносно ж розбіжностей не вдалося встановити: чи є вони варіантами ознак почерку ОСОБА_2, що не проявилися в наданих зразках, або ж ці ознаки є ознаками почерку іншої особи. Відсутність однозначності в оцінці розходжень не дозволило вирішити питання про виконавця ні в категоричній, ні в ймовірній формі. Дослідження ускладнилось тим, що експериментальні зразки почерку ОСОБА_2 відрізняються від вільних зразків різноманітністю виконання.

4.Рукописні записи «США - 2192 гр» розташовані в останньому рядку на лицьовій стороні аркуша розписки від 02.04.2014 від імені ОСОБА_2, ймовірно виконанні ОСОБА_2.

Виявити більшу кількість збіжних ознак, значущих в ідентифікаційному плані, не вдалось через простоту будови цифрових записів та стислість буквених записів, що обмежує обсяг графічного матеріалу, який міститься у них. Дослідження ускладнилось відсутністю вільних співставних зразків записів ОСОБА_2 та різноманітністю виконання експериментальних зразків почерку ОСОБА_2 Тому вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим.

4.Відповісти на питання: - «Ким виконаний запис знака у вигляді англійської літери Б двічі перекресленої після числа 189 у 19-му рядку розписки - ОСОБА_2 чи іншою особою?», не представилось можливим, тому що, спірний рукописний запис стислий, виконаний спрощеними рухами, у якому відсутні чітко виражені ознаки, які б володіли високою ідентифікаційною значимістю, даний рукописний запис може бути легко відтворений особою, яка володіє середньо і високовиробленим письмом. Дослідження ускладнилось відсутністю вільних співставних зразків почерку ОСОБА_2

5.Відповісти на питання: - «Ким виконаний запис знака після числа «2700» та перед літерами «UА» у 11 -му рядку розписки - ОСОБА_2 чи іншою особою?», не представилось можливим, тому що, спірний рукописний запис стислий, виконаний спрощеними рухами, у якому відсутні чітко виражені ознаки, які б володіли високою ідентифікаційною значимістю, даний рукописний запис може бути легко відтворений особою, яка володіє середньо і високовиробленим письмом. Дослідження ускладнилось відсутністю вільних співставних зразків почерку ОСОБА_2 (а.с.159-169).

Відповідно до частини 1 статті 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У звязку з тим, що у висновку експерта вказано, що дослідження ускладнилось відсутністю вільних співставних зразків записів ОСОБА_2 та різноманітністю виконання експериментальних зразків почерку ОСОБА_2, суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_2 про те, що дописки у розписці виконував не він, та розцінює це як намагання уникнути обовязку щодо сплати боргу.

Відповідно до частини 6 статті 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Доказів того, що ОСОБА_2 отримав у борг суму у вигляді грошової одиниці гривні, суду не надано.

Свідок ОСОБА_8, суду показав, що декілька років тому до нього звернувся ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу оформлення розписки. Пояснили, що один у одного буде займати гроші, та їм треба допомога. В присутності свідка ОСОБА_2 була написана розписка, передано гроші, та він, як свідок розписку також підписав. Памятає, що передавались долари, але в якому саме розмірі не памятає. Свідку було надано на огляд розписку, яка перебуває в матеріалах справи, та свідок підтвердив, що саме цю розписку було написано в його присутності.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що 2 квітня 2014 року, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав у користування відповідачу позику в сумі 2700 доларів США, з кінцевим терміном поверненням 30 серпня 2014 року, що підтверджується розпискою, яка долучена до матеріалів справи. Проте дане зобов'язання виконано не було, та залишок боргу станом на дату звернення з позовом до суду складає 2200 доларів США.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України у справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписки свідчать про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, видана відповідачем позивачеві розписка у розумінні Цивільного кодексу є договором позики.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, зазначено, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до умов розписки відповідач зобов'язався повернути борг у строк до 30.08.2014 року, але свої зобов'язання не виконав.

Відмова відповідача виконати свої зобов'язання за договором позики та повернути позику добровільно змушує позивача звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України).

Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24цс12).

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує факт того, що ОСОБА_2 частково борг та проценти сплачував, але у передбачений розпискою строк повністю не розрахувався, що стало приводом для нарахування процентів та звернення до суду.

На день звернення до суду 1.12.2015р. залишок боргу склав 2200 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США складає: 100 доларів = 2394.8086 гривень, 2200*23,95=52690,00 гривень. Позивачем заявлені вимоги в цій частині у розмірі 52536,00 гривень. Крім того, відповідно до розписки позичальник повинен сплати 7% щомісячно. Розмір процентів за час прострочення виконання грошового зобовязання складає 54446,40 гривень. Сума трьох процентів річних складає 3659,85 гривень.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення борг та процентів за договором позики, трьох процентів річних від простроченої суми, обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У звязку із задоволенням первісного позову, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, задоволенню не підлягають, оскільки суд не вбачає підстав для застосування статті 1051 ЦК України.

Підлягають стягненню з ОСОБА_2 судові витрати понесені ОСОБА_1 у вигляді сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.8, 10, 15, 60, 88, 209, 212-215, 217 ЦПК України, ст.ст.625, 1046 - 1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення борг та процентів за договором позики, трьох процентів річних від простроченої суми, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 52536 (пятдесят дві тисячі пятсот тридцять шість) гривень 00 копійок, проценти в розмірі 54446 (пятдесят чотири тисячі чотириста сорок шість) гривень 40 копійок, три проценти річних у розмірі 3659 (три тисячі шістсот пятдесят девять) гривень 85 копійок, а всього 110642 (сто десять тисяч шістсот сорок дві) гривні 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1106 (одна тисяча сто шість) гривень 43 копійки.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

В судовому засіданні 29 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено протягом пяти днів.

Суддя: