АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2458/17 Головуючий 1 інст. - Токарєва Н.М.
Справа № 635/8381/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Споживчий кооператив «Перспектива», Товариство з обмеженою відповідальністю «СНЕЙК» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 24 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 839/3/27/38/8-441, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 72800,00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки 13,50% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіка погашення заборгованості за кредитом та кінцевим терміном погашення кредиту до 10 червня 2033 року на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 26 січня 2009 року до кредитного договору, сторони погодили зміну процентної ставки на рівні 14,00 % річних.

24 червня 2008 року між банком, позичальником та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором укладено договір поруки № 839/4/27/38/8-458, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язалась відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту; у випадках невиконання позичальником та поручителем зобов'язання забезпеченого порукою відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення; також протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування на відповідні рахунки кредитора суми невиконаного позичальником зобов'язання.

Зазначив, що банк виконав всі свої зобов'язання за кредитним договором, однак позичальник припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Вказав, що у відповідності до умов договору поруки банком 16 жовтня 2015 року направлялась письмова вимога ОСОБА_1 про невиконання основного зобов'язання, проте зобов'язання за договором поруки поручителем не виконане.

Зазначив, що у зв'язку із неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором за відповідачем станом на 17 червня 2015 року існує заборгованість в розмірі 128875,14 доларів США, що еквівалентно 2854293,02 грн. і складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 70358,65 доларів США, що еквівалентно 1558285,02 грн., суми заборгованості за відсотками у розмірі 40125,42 доларів США, що еквівалентно 888687,44 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3897,98 доларів США, що еквівалентно 86331,48 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 14493,09 доларів США, що еквівалентно 320989,09 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 839/3/27/38/8-441 від 24 червня 2008 року в сумі 2854293,02 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір в розмірі 42814,40 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 839/3/27/38/8-441 від 24 червня 2008 року в сумі 2854293,02 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір в розмірі 42814,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що у банку виникло право вимагати у позичальника дострокового погашення кредиту у повному обсязі не пізніше 01 серпня 2009 року; що факт спливу строку користування кредитом встановлено також рішенням третейського суду при Асоціації українських банків від 28 лютого 2011 року по справі № 1965/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, в якому зазначено, що станом на 28 жовтня 2010 року позичальником були порушені обов'язки, встановлені умовами договору, у зв'язку з чим строк користування кредитом сплив, а також те, що з метою досудового врегулювання спору до позичальника спрямовано вимогу про усунення порушень від 20 жовтня 2009 року; що на підставі вказаного рішення, яке набрало законної сили Дніпровським районним судом м. Києва банку видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_2 702114,86 грн. заборгованості за кредитним договором; що за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження, здійснюється періодичне стягнення із заробітку боржника; що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором; що матеріали справи не містять доказів направлення банком вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання; що оскільки строк виконання основного зобов'язання настав не пізніше 01 серпня 2009 року, шестимісячний строк на пред'явлення вимоги банком до поручителя сплив не пізніше 01 лютого 2010 року; що у зв'язку з неподанням банком вимоги до поручителя до 01 лютого 2010 року суб'єктивне право банку та суб'єктивний обов'язок поручителя за договором поруки припинився, однак позов пред'явлено банком до поручителя лише 27 жовтня 2015 року; що суд вирішив справу за умов неявки в судове засідання відповідача, про належне повідомлення якого відомості до суду не надійшли.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 839/3/27/38/8-441, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 72800,00 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки 13,50% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіка погашення заборгованості по кредиту та кінцевим терміном погашення кредиту до 10 червня 2033 року на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 26 січня 2009 року до кредитного договору, сторони погодили зміну процентної ставки на рівні 14,00 % річних.

24 червня 2008 року між банком, позичальником та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором укладено договір поруки № 839/4/27/38/8-458, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язалась відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту; у випадках невиконання позичальником та поручителем зобов'язання забезпеченого порукою відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення; також протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою виконати відповідне зобов'язання, шляхом перерахування на відповідні рахунки кредитора суми невиконаного позичальником зобов'язання.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак позичальник припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, тому рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість станом на 28 жовтня 2010 року за зазначеним кредитним договором в розмірі 702114, 86 грн. Рішення є чинним.

30 листопада 2011 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва видано виконавчий лист.

В суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні у виконавчій службі. Однак, заборгованість на теперішній час не погашено, а навпаки вона зростає. ОСОБА_2 пояснив, що він сплачує по 300,00 грн. щомісячно, оскільки не має можливості погашати кредит в більшому розмірі.

Із розрахунку, в який включено погашення, яке здійснює ОСОБА_2 вбачається, що станом на 17 червня 2015 року заборгованість становила - 128875,14 доларів США, що еквівалентно 2854293,02 грн., з якої сума заборгованості за кредитом - 70358,65 доларів США, що еквівалентно 1558285,02 грн., суми заборгованості за відсотками - 40125,42 доларів США, що еквівалентно 888687,44 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3897,98 доларів США, що еквівалентно 86331,48 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 14493,09 доларів США, що еквівалентно 320989,09 грн.

У відповідності до умов договору поруки банком 16 жовтня 2015 року направлялась письмова вимога ОСОБА_1 про невиконання основного зобов'язання.

В суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що ОСОБА_1 вимогу не отримувала.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із пунктів 1.1., 2.1.,3.1.2. договору поруки вбачається, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Зміст зобов'язання забезпеченого порукою: погасити основну суму заборгованості за договором кредиту з наступним порядком погашення (графік надається) та кінцевим терміном погашення 10 червня 2033 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором. У випадку невиконання позичальником та поручителем зобов'язання забезпеченого порукою відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором не погашено, вона підлягає стягненню з поручителя, виходячи з наведених положень закону, кредитного договору та договору поруки.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що шестимісячний строк звернення до суду з позовом у банку до неї сплив, є безпідставними, виходячи з наступного.

Дійсно, в пункті 4.2. договору поруки зазначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Проте, строк дії кредитного договору не сплив. Він діє до 10 червня 2033 року, про що зазначено і в договорі поруки.

Стягнення поточної заборгованості за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 лютого 2011 року з боржника не є підставою вважати, що строк дії кредитного договору сплив.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір діє до 10 червня 2033 року, про що зазначено і в договорі поруки.

Банк звернувся до суду у листопаді 2015 року в межах дії договору.

Оскільки строк, встановлений в кредитному договорі не закінчився, підстав для відмови у задоволенні позову банку не вбачається.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обгрунтованого висновку щодо стягнення заборгованості з відповідача.

Оскільки рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряється в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи і підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги з ОСОБА_1 вирішено відповідно до частини 4 статті 88 ЦПК України та віднесено за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.313, п.2 ч.1.ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії