Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1461/17
Провадження № 2/433/796/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі :

головуючого - судді Певної О.С.,

за участю секретаря судового засідання Книшова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ,-

ВСТАНОВИВ:

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов ОСОБА_1 до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування якого позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_2,1930 року народження. Після смерті спадкодавця залишилось майно недоотримана пенсія в м. Сєвєродонецьку Луганської області та квартира АДРЕСА_1. Своєчасному зверненню її до нотаріальної контори для прийняття спадщини перешкодила нестабільна ситуація в Україні та юридична необізнаність, а коли вона звернулася до Держаного нотаріуса Першої Сєвєродонецької держаної нотаріальної контори Перепелиці Юлії Михайлівни , то їй було відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини та запропоновано звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Тому позивач просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Позивач у поданій до суду заяві, просив розглянути справу без її участі.

Причина неявки відповідача суду не відома, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судового повідомлення.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданного Сєвєродонецьким міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області ( а.с. 11).

Померла ОСОБА_2 є матір'ю позивача , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.01.1958 року ( а.с.10).

Згідно копії Витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, позивач змінила дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» на шлюбне «ОСОБА_2», в наслідок укладення шлюбу з ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, позивач змінила своє прізвище «ОСОБА_4 на «ОСОБА_2» в наслідок укладення шлюбу з ОСОБА_5.

Відповідно до копії постанови про відмову здійснення нотаріальних дій від 07.10.2016 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у здійснені нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини встановлений ст..ст. 1268, 1270 ЦК України. (а.с. 13)

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1,ч.2 ст. 1220, ч.1 ст. 1221, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Позивач посилається на те, що своєчасно спадщину не прийняла через те, що на території України на даний час проводиться антитерористична операція, та місто Луганськ знаходиться на окупованій території та через те, що позивач юридично необізнана відповідно строків для прийняття спадщини.

Відповідно до ч.6 п. 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» , вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2016 року, поважними визнаються такі причини, як тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України, крім того, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Суд зазначає, що після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року і до закінчення строку для прийняття спадщини, а саме до 07 червня 2016 року, діяли норми Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року № 1706-VII, який набрав чинності 22.11.2014 р. та яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб, а також діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 р. № 367 «Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї ».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Також, згідно ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цьогоЗакону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені встатті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 № 367 затверджений Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Відповідно до п. 3 даного Порядку в'їзд на тимчасово окуповану територію Українита виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Тобто, у позивача була можливість виїхати з тимчасово окупованої території на підконтрольну українській владі територію, в тому числі для подання заяви для прийняття спадщини.

Крім того, суд не бере до уваги факт проживання позивача з спадкодавцем протягом 5-ти років і на момент смерті, оскільки даний факт не підтверджено жодни доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, вона свідомо не скористалася правом на прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають з недоведеності поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

На підставі ст.ст. 1220, 1268,1269,1270, 1272 ЦК України, Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» , керуючись 10,11, 55-60,88,ч.3 ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Луганської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Троїцький районний суд Луганської області. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2017 року.

Суддя: О.С.Певна

20.09.17