У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Деркач І.М.

за участі: позивача та її представника, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4; про визнання права власності на будівельні матеріали,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Острозького районного суду від 31 січня 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено в позові до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4; про визнання права власності на будівельні матеріали.

На рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність і необґрунтованість через неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, та незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

На її обґрунтування зазначалося про надуманість та безпідставність твердження суду щодо відсутності підстави порушень цивільного права та необхідності його захисту. При цьому залишено поза увагою визнання відповідачем тієї обставини, що саме позивач придбала 25 200 шт. цегли вартістю 3 304 гривні.

Всупереч встановленим обставинам справи суд не врахував, що придбана нею цегла була використана при будівництві будинку №20 по вулиці Ольжича в м. Острог Рівненської області, що також стверджується поясненнями позивачів, третьої особи та показаннями свідка ОСОБА_5

З цих міркувань та посилаючись на незастосування норм ст. 321 ЦК України щодо непорушності права власності, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким визнати право власності на 2 куб. м будівельного лісу вартістю 56 гривень, 10 куб. м каміння вартістю 172, 80 гривень, 25 200 шт. цегли вартістю 3 304 гривні та 2 металопластикових вікна вартістю 4 172 гривні.

Заслухавши судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачами не надано, а судом не здобуто доказів на підтвердження вимог про визнання за ними права власності на будівельні матеріали, які були використані при будівництві будинку, з приводу якого існує спір про поділ між третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та його колишньою дружиною.

Як правильно встановлено судом, і ці обставини не оспорюються, рішення Виконавчого комітету Острозької міської ради народних депутатів Рівненської області від 18.11.1997 року ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 600 кв.м по вулиці Ольжича, 20, в м. Острог. 15 грудня 1997 року рішенням Виконавчого комітету Острозької міської ради №504 йому ж надано в приватну власність земельну ділянку площею 600 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд за тією само адресою.

Після набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку було розпочато будівництво житлового будинку, яке на даний час не є завершеним. Дозвільна та проектно-технічна документація на будинок виготовлена на його ж ім'я.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання права власності на 2 куб. м будівельного лісу вартістю 56 гривень, 10 куб. м будівельного каміння вартістю 172, 8 гривень, 25 200 шт. цегли вартістю 3 304 гривень, 2 металопластикових вікна вартістю 4 172 гривні за ОСОБА_1, а за ОСОБА_2 1 000 шт. цегли вартістю 300 гривень. Дані будівельні матеріали, за їх переконанням, були використані при будівництві житлового будинку.

З висновку №161130/2_ФМ експертного дослідження судово-будівельно-технічних експертиз від 30.11.2016 року вбачається, що під час будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку №20 по вулиці Ольжича в м. Острог Рівненської області використовувалися такі будівельні матеріали:

- 10 куб. м каміння;

- 25 200 шт. цегли;

- 2 куб. м. будівельного лісу для виготовлення балок і крокв (а.с. 44-46).

Перевіреними судом письмовими доказами зясовано, що будівельний ліс на підставі ордера на відпуск лісопродукції придбано 16 квітня 1997 року покупцем на ім'я "ОСОБА_6А." (а.с. 4). Будівельний камінь згідно з накладною №92 від 26.01.1998 року придбано ОСОБА_7 (а.с. 5). В письмовій розписці про купівлю в Закритому акціонерному товаристві "Агробуд" 3 липня 2000 року 10 000 шт. цегли за 1 200 гривень зазначено ОСОБА_1 (а.с. 6). Накладною №17 від 14.06.2002 року з доданою квитанцією до прибуткового касового ордера стверджується про придбання ОСОБА_1 4 000 шт. цегли за 760 гривень (а.с. 10, 11). На а.с. 12 міститься накладна від 04.07.2002 року, видана на ім'я ОСОБА_2, про придбання ним 1 000 шт. цегли за 300 гривень. Товарний чек від 11 серпня 2002 року вказує про придбання 2 металопластикових вікон вартістю 4 172 гривні, яка не містить імені покупця, однак знаходиться у розпорядженні ОСОБА_1, а тому свідчить на її користь (а.с.13).

Між тим, накладна №232 від 01.09.2000 року про купівлю позивачем 6 400 шт. цегли містить виправлення зроблені шляхом підтертості в імені покупця "Софія" (а.с. 7). Так само виправлено ініціали зі збереженням прізвища "Шемчук" і в накладній №330 від 04.10.2000 року про купівлю 4 800 шт. цегли (а.с. 8). Тому дані докази не можуть бути враховані судом як неприйнятні.

Таким чином, належними і допустимими доказами підтверджуються лише факти купівлі ОСОБА_1 10 000 шт. цегли за 1 200 гривень, 4 000 шт. цегли за 760 гривень та 2 металопластикових вікон за 4 172 гривні, а також ОСОБА_2 1 000 шт. цегли вартістю 300 гривень.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів.

Окрім того, не є доведеними ті обставини, що саме ці будівельні матеріали, в т.ч. вікна, були використані при будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку №20 по вулиці Ольжича в м. Острог Рівненської області, про що суд зробив обґрунтовані висновки.

Так, відповідно до ст.ст. 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно із ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Очевидним є те, що на час виникнення спірних правовідносин діяли норми Закону України "Про власність", які регулювали права та обовязки осіб з приводу відповідного речового права.

З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. другому - четвертому п. 21 своєї постанови №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", вбачається, що оскільки згідно зі ст. 17 ЗК України (561-12) і ст. 14 Закону України "Про власність" (697-12) земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велося подружжям в період шлюбу жилий будинок у звязку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велося за рахунок спільної праці членів сім'ї жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Доводи апеляційної скарги про придбання ОСОБА_1 спірних будівельних матеріалів, а тому і необхідності визнання за нею права власності на них, спростовуються правильністю висновків суду.

Не можна погодитися і з твердженнями автора скарги про застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 321, 328, 387 ЦК України, оскільки вони виникли під час дії Закону України "Про власність", а тому регулюються цим нормативно-правовим актом.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про неврахування судом пояснень осіб, які беруть участь у справі, та показань свідка на увагу не заслуговують через їх необґрунтованість.

Так, згідно зі ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Острозького районного суду від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: