Cправа № 201/7896/17
Провадження № 2/201/2103/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 листопада 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Ткаченко Н.В.

при секретарі Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта» до Кенжаєвої Ділфузи Джумабаєвни (третя особа Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України») про стягнення боргу за договором позики, стягнення збитків від інфляції, три відсотки річних та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2017р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта» до Кенжаєвої Ділфузи Джумабаєвни (третя особа Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України») про стягнення боргу за договором позики, стягнення збитків від інфляції, три відсотки річних та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань, в обґрунтування якого посилається на те, що на прохання відповідача, з яким оформлено договір № 74/15 від 08.09.2015р. щодо надання послуг з підготовки документів та надання сервісних послуг при вступі на навчання до ДЗ «ДМА МОЗУ», здійснено сплату за навчальний рік 2016/2017 у розмірі еквівалентному 3 095 доларам США, які відповідачка зобовязалася повернути до 01.04.2017р.. Проте грошові кошти позивачу так і не були повернуті, у звязку із чим ТОВ «Освіта» просило стягнути за договором позики на свою користь з відповідачки 81 305,65 грн. основного боргу, 731,75 грн. збитків від інфляції, 421,01 грн. суму 3 % річних за прострочення виконання зобовязання, пеню за несвоєчасне виконання зобовязання за період з 01.04.2017р. по 02.06.2017р. у розмірі 3 688,83 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600грн.

Представник позивача ОСОБА_1 (договір від 24.05.2017р. а.с. № 33) надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. А також просив суд розглянути справу за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. № 63).

Відповідачка - Кенжаєва Ділфузи Джумабаєвна в судові засідання, які призначалися на 03.10.2017р. та 27.11.2017р., двічі поспіль не зявилась, про дату та час розгляду справи кожного разу була повідомлений належним чином за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 30.07.2017р. (а.с. № 40), проте до суду повертаються конверти з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 44-45, 56-57), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову.

Третя особа - ДЗ «ДМА МОЗУ» у судове засідання 27.11.2017р. свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена (а.с. № 42 ,55). Від представника третьої особи ОСОБА_2 (діє за довіреністю від 16.05.2017р. а.с. № 61) 21.11.2017р. на адресу суду поштою надійшла заява, в якій при вирішенні даного спору він поклався на розсуд суду, оскільки жодного відношення до надання позивачем та отримання відповідачкою позики у розмірі 3 095 доларів США не має, інформація щодо цього договору позики у третьої особи відсутня (а.с. № 58-59)

За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 10.01.2014р. між ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» та ТОВ «Освіта» було укладено договір № 1001-402/2014, предметом якого є надання послуг з навчання іноземних громадян на комерційній основі (а.с.№ 10-11).

01.09.2015р. між ТОВ «Освіта» та Кенжаєвою Ділфузи Джумабаєвною було укладено договір № 74/15, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачці послуги з підготовки документів та надати сервісні послуги при вступі на навчання до ДЗ ДМА (а.с. № 7-9).

Листом № 812/78 від 12.03.2017р. ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» директора ТОВ «Освіта» проінформовано про наявність у студентки Кенжаєвої Ділфузи Джумабаєвни заборгованості зі сплати за навчання у 2016/2017р.р. в повному обсязі (а.с. № 12), у звязку із чим позивач просив третю особу відрахувати відповідачку та зняти її з реєстрації (а.с. № 13).

Судом також встановлено, що 14.03.2017р. Кенжаєва Ділфуза Джумабаєвна написала на імя декана ІІ міжнародного факультету ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» заяву, в якій зазначає про обізнаність із наміром її відрахувати у звязку із наявністю заборгованості за навчання у розмірі 3 095 доларів США (а.с. № 14). В заяві відповідачка також зазначила, що заборгованість за контрактом із ТОВ «Освіта» зобовязується сплатити до 01.04.2017р. У разі не сплати може бути відрахованою з ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України».

Листом № 903/78 ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» повідомило ТОВ «Освіта» про відсутність у відповідачки заборгованості за навчання у 2016/2017 навчальному році (а.с. № 15).

В матеріалах справи наявні платіжні документи за навчання, платником в яких зазначено Кенжаєву Ділфузи Джумабаєвну (а.с. № 18-19).

Звертаючись до суду із даними позовних вимогами позивач їх обґрунтовує положеннями ст. ст. 1046-1050 ЦК України, які регулюють правовідносини з укладення договорів позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із статтями 57, 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене та приймаючи до уваги, що в ході судового розгляду даної цивільної справи не знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачкою договору позики грошових коштів, а також факт надання позивачем відповідачці грошових коштів на будь-які цілі та не надано жодного документа, яким підтверджено волевиявлення відповідачки на отримання від позивача грошових коштів, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, як недоведених.

Так, позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження передачі відповідачці та отримання нею від позивача грошових коштів. Посилання сторони позивача на заяву відповідачки, адресовану ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України», щодо обізнаності про її відрахування через наявність заборгованості за навчання у розмірі еквівалентному 3 095доларам США, як на доказ визнання відповідачкою отримання від позивача грошових коштів, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з цієї заяви не вбачається, що відповідачка отримала від позивача грошові кошти, а зазначено лише те, що відповідачка зобовязується сплатити позивачу заборгованість за контрактом, а не повернути суму позики.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду із даним позовом, стягненню з відповідачки на користь позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 1046 1050, 1054 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57-60, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212, 213, 214, 215, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта» до Кенжаєвої Ділфузи Джумабаєвни (третя особа Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України») про стягнення боргу за договором позики, стягнення збитків від інфляції, три відсотки річних та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань - відмовити.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя : Н.В. Ткаченко