Провадження № 2/311/516/2017
Справа№311/837/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Василівка

Суддя Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В., перевіривши виконання вимог ст.ст.107-126 Цивільного процесуального кодексу України та оглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», третя особа: ОСОБА_2, про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

27.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», третя особа: ОСОБА_2, про захист прав споживача, в якому просить: визнати незаконними та скасувати складені відповідачем відносно позивача ОСОБА_1 акти, розрахунки та вимогу про сплату рахунку на оплату необлікованого (донарахованого) обєму (обсягу) природного газу на суму 45 930,27 грн. від 13 березня 2017 року.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та матеріалами, що до неї додаються, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст.119,120 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

В порушення ст.119 ЦПК України у позовній заяві чітко не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, чітко не зазначено нормативно-правове обґрунтування заявлених позовних вимог, відсутнє посилання на докази, які підтверджують кожну обставину, позовні вимоги носять неконкретний характер, коло осіб, які беруть участь у справі конкретно не визначено, зокрема: в якості третьої особи зазначена ОСОБА_2, проте не вказано чи заявляє остання самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не заявляє самостійних вимог та дії на стороні чи позивача, чи відповідача.

Крім того, зміст заявлених ОСОБА_1 позовних вимог носить неконкретний характер, зокрема: позивачем взагалі не визначено предмет позовних вимог, лише зазначено, що ним предявлено позов про захист прав споживачів, однак безпосередньо предмет позову не зазначено. Крім того, неконкретний та суперечливих характер носить зміст заявлених позовних вимог, а саме: позивач просить крім іншого, визнати незаконними та скасувати певні документи, зокрема: рахунок на оплату та вимогу про сплату рахунку на суму 45950,27 грн., які взагалі носять інформаційний характер, та не являються будь-яким процесуальним документом, що тягне за собою настання певних юридичних наслідків та визначений позивачем зміст позовних вимог суперечить нормі ст.16 ЦК України, яка визначає певні способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Також, як передбачено вимогами ч.5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Проте, в порушення вимог ч.5 ст.119 ЦПК України, до матеріалів позовної заяви позивачем ОСОБА_1 не доданий документ на підтвердження сплати судового збору. При цьому позивач вказує на те, що звільнений від його сплати згідно ч.3 ст.24 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10.

Проте, з даними доводами позивача погодитись не можна, а позовна заява підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 року, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

До 01.09.2015 року була чинною редакція Закону України «Про судовий збір», у пункті 7 частини 1 статті 5 якого дублювалась норма, передбачена ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

З 01 вересня 2015 року набула чинності нова редакція Закону України «Про судовий збір», в якій відсутня норма про звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

При вирішенні розбіжності між вказаними законодавчими актами слід керуватись Законом України «Про судовий збір» у чинній редакції, оскільки він є спеціальним нормативно-правовим актом з питань обчислення, сплати, звільнення від сплати, повернення судового збору, а також з огляду на те, що він набув чинності пізніше у часі, ніж Закон України «Про захист прав споживачів».

На цій правовій позиції ґрунтується відповідна практика Верховного Суду України (наприклад, ухвала ВСУ від 21.04.2016 року у справі № 6-756ц16).

В постанові ВСУ від 30.11.2016 року у справі № 6-1121цс16 сформульовано такий правовий висновок.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), зокрема й підвищено розмір ставок за подання касаційних скарг, а також одночасно значно скорочено перелік субєктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

З 01.09.2015 року категорії пільговиків звужені. Так, споживачі від сплати судового збору не звільняються.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до Законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Відповідно до частини четвертої статті 2 ЦПК України Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Зазначене правило, закріплене і в статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України Рішенням від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 конкретизував зазначений принцип, указавши, що положення частини першої статті 58 Конституції України щодо «незворотності» дії законів та інших нормативно-правових актів необхідно розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

При цьому суд зазначив, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може передбачатися шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Для процесуального закону це означає, що діє в часі той процесуальний закон, на момент та час дії якого вчиняється процесуальна дія.

Відносно змін у статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, це означає, що звуження законом кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, не може бути підставою для покладення на цих осіб обов'язку зі сплати судового збору після вчинення процесуальної дії, зокрема після відкриття провадження.

Водночас зазначена норма не передбачає продовження дії прав, які діяли раніше.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на вищезазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний Закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов, Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії.

Стаття 4 Закону України «Про судовий збір» встановлює розміри ставок судового збору.

Судовий збір виконує компенсаційну функцію, і положення статей 4, 5 Закону України «Про судовий збір» слід розглядати в системному взаємозвязку з положеннями процесуального закону щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Стягнення з відповідача розміру судового збору за позовами позивача, якого звільнено від сплати судового збору, свідчить, що розмір судового збору визначається за правилами, встановленими статтею 4 Закону України «Про судовий збір» на момент пред'явлення відповідного позову.

У звязку з цим, суд не бере до уваги посилання позивача ОСОБА_3 на ч.3 ст.24 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без

додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору в розмірі, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640,00 грн.

Таким чином, позивачу ОСОБА_3 необхідно сплатити судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру у розмірі 640,00 грн. на належний розрахунковий рахунок № 0044 банк ГУДКСУ в Запорізькій області, одержувач коштів УК у Василівському районі; МФО 813015; код отримувача (ЄДРПОУ) 38025519 (п.2.1) та надати суду оригінали відповідних платіжних документів.

За наявністю вищевикладених обставин подана ОСОБА_1 позовна заява не може бути прийнята до провадження та підлягає залишенню без руху.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 119, 121, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», третя особа: ОСОБА_2, про захист прав споживача залишити без руху, надати позивачеві строк для усунення недоліків, зазначених в установчій частині ухвали.

Для усунення недоліків позовної заяви встановити позивачу пятиденний строк з дня отримання ухвали суду.

В іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4