Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії державного виконавця, заінтересована особа: ОСОБА_6, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося із скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2013 року стягнуто із ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 491 швейцарський франк 67 сантимів, що за курсом Національного банку України станом на 26 листопада 2012 року становило 98 400 грн, та судові витрати у розмірі 984 грн.

08 лютого 2016 року боржник сплатила у рахунок погашення боргу 99 384 грн 76 коп. Враховуючи сплату боржником вказаної суми коштів, 29 лютого 2016 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повним виконанням судового рішення. Разом з тим, 08 лютого 2016 року боржник сплатила лише частину боргу в іноземній валюті в гривневому еквіваленті, а тому закінчення виконавчого провадження є передчасним.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Юрчака О.П. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції щодо закінчення виконавчого провадження та визнати неправомірною й скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 лютого 2016 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 06 вересня 2016 року, скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Визнано неправомірною й скасовано постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Юрчака О.П. від 29 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 14 квітня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_6 на користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 491 швейцарський франк 67 сантимів. Зобов'язано Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області продовжити вчинення виконавчих дій щодо фактичного виконання у повному обсязі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2013 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвали судів.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судами встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2013 року стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 491 швейцарський франк 67 сантимів, що за курсом Національного банку України станом на 26 листопада 2012 року становило 98 400 грн, та судові витрати у розмірі 984 грн. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення із ОСОБА_6 боргу в іноземній валюті визначений судом еквівалент цієї валюти в гривнях є вираженням встановленого офіційного курсу цієї валюти до гривні на конкретний день звернення з позовом до суду.

08 лютого 2016 року боржник сплатила у рахунок погашення боргу 99 384 грн 76 коп. Враховуючи сплату боржником вказаної суми коштів, 29 лютого 2016 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повним виконанням судового рішення.

Задовольняючи скаргу на вказані дії державного виконавця, суди виходили із того, що 98 400 грн є лише еквівалентом суми у розмірі 11 491 швейцарський франк 67 сантимів станом на певну дату, проте валютою платежу є швейцарський франк, а тому сплатою 08 лютого 2016 року боржником суми у розмірі 99 384 грн 76 коп. вказаний борг погашено лише частково на суму 3 763 швейцарських франки 08 сантимів, повного виконання рішення суду не відбулося.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).

За нормами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Відповідно за таких обставин й державний виконавець зобов'язаний стягнути із боржника грошову суму в іноземній валюті.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-708цс17 від 12 липня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановивши, що за кредитним договором позичальник отримала валютний кредит, заборгованість за рішенням суду з неї стягнуто у швейцарських франках, а еквівалент в іноземній валюті сплаченої боржником 08 лютого 2016 року суми у розмірі 99 384 грн 76 коп. не покриває загальну заборгованість перед банком, стягнуту за рішенням суду (залишок боргу становить 7 728 швейцарських франків 59 сантимів), суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що фактичне виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2013 року не відбулося, а дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження є неправомірними.

Доводи касаційної скарги висновків судів, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та додержанні норм процесу, не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик