Категорія 48 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 по стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, -

встановила:

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 2863, 92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі , в якому народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу перебуває на утриманні позивача. Дочка з грудня 2015 року часто хворіє, в звязку з чим позивачем понесено 1184, 93 грн. на придбання ліків, також у дитини є хореографічні здібності , а тому вона навчається в Барській дитячій музичній школі на відділі хореографії, за який позивач щомісячно сплачує 120 грн, починаючи з вересня 2015 року по травень 2016 року. Крім того позивач несе витрати за перебування дитини у дитячому навчальному закладі №1 «Берізка» м. Бар, і за період 2014-2016 року сплатила 598,99 грн.

Оскільки батьки зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, просила стягнути з відповідача 2863,92 грн.

В грудні 2016 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, яку обґрунтовувала тим, що за час слухання справи нею понесено додаткові витрати на лікування дочки в сумі 1790,78 грн. і загальна сума позову складає 4654,70 грн., яку просила стягнути з ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2017 року у задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала з підстав, зазначених в ній, просила суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечив, просив суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, які зазначає позивач як додаткові, цілком покриваються за рахунок стягуваних на підставі рішення суду аліментів у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1099 грн., а також відповідачем сплачуються аліменти на утримання ще однієї дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2013 року.

У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-АМ №205348 від 23.09.2011 року (а.с.13).

Згідно з довідкою Барської міської ради від 01.04.2016 року № 231 до складу сімї ОСОБА_2 входять чоловік ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка знаходиться на утримання матері (а.с. 21).

Із довідок №177 від 25.11.2016 року, та №25 від 02.03.2017 року, виданих Вінницьким обласним клінічним госпіталем ветеранів війни, вбачається, що ОСОБА_3 працює в госпіталі ветеранів війни на посаді лікаря, його дохід з вересня 2016 - лютий 2017 роки становить 26387,44 грн..(а.с. 98-99.)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.07.2016 року справа №127/13070/16-ц з ОСОБА_3, стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 89)

Відповідно до ч. 1ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно розяснень, наданих в п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоровя дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом 21 червня 2016 року , обґрунтовувала вимоги тим, що нею ще до звернення із таким позовом і до прийняття судом рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки ОСОБА_4 були понесені додаткові витрати на лікування, розвиток здібностей та навчання у дошкільному навчальному закладі, які просила стягнути з відповідача.

Тобто ОСОБА_2 заявлені вимоги про стягнення вже понесених нею додаткових витрат на дитину.

Водночас участь у додаткових витратах на дитину не залежить від стягнення аліментів, суть яких забезпечити нормальну життєдіяльність та розвиток дитини, тоді як додаткові витрати повязуються з винятковими обставинами.

Виходячи з чого, висновок суду першої інстанції, що такі витрати покриваються аліментами, які стягуються з відповідача на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.07.2016 року, починаючи з 21 червня 2016 року є необґрунтованим, без належного зясування підстав позовних вимог, та характеру спірних відносин сторін.

Також наявність на утриманні відповідача другої дитини, на яку стягуються аліменти на підставі рішення Вінницького міського суду від 09.11.2016 року, не є обставиною, яка звільняє відповідача від обовязку нести додаткові витрати на дитину, оскільки участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Як вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Барської міської ради Барського району Вінницької області від 06.05.2016 року №617 ОСОБА_4 відвідує середню групу «А» дитячого навчального закладу №1 «Берізка» м. Бар. Нарахування батьківської плати за період перебування дитини у ДНЗ становить: 2014 рік 193,48 грн.; 2015 рік 268,71 грн.; 2016 рік 136,80 грн. (а.с.17).

Колегія суддів приходить до висновку, що отримання освіти в дошкільному навчальному закладі, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки навчання дитини у дошкільних навчальних закладах не передбачає наявності виняткових обставин для розвитку дитини, а здійснюється з метоюнормального забезпечення фізичного, психічного здоров'я дітей, їх всебічного розвитку, набуття життєвого досвіду, вироблення умінь, навичок, необхідних для подальшого навчання.

Згідно з довідкою Барської музичної школи №25 від 12.04.2016 року ОСОБА_4 навчається в Барській музичній школі на відділі хореографії і сплачує 120 грн. щомісячно з вересня по травень місяць (а.с.20).

Надана позивачем довідка, не приймається колегією суддів як належний і допустимий доказ додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, а саме здійснення відповідних оплат ОСОБА_2, оскільки на підтвердження зазначених в ній фактів не надано жодних платіжних документів, які і є належним доказом здійснення оплати, її розміру і періоду.

Таким чином, ОСОБА_2 не надано на підтвердження доводів про оплату витрат на навчання у Барській музичній школі жодних доказів.

Відповідно до довідки, виданої КУ «Барський районний медичний центр ПМСД» дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходиться під наглядом в КУ «Барський районний медичний центр ПМСД» з 17.10.2011 року. Дитина часто хворіє простудними захворюваннями. З 24.05.2014 року по 04.06.2014 рік знаходилась на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні з діагнозом: правобічна не госпітальна сегментарна пневмонія з обструктивним синдромом. Дитина потребує догляду матері, про що видана довідка від 06.10.2014 року (а.с.22).

З наданих позивачем копій медичної карти хворої дитини за період з 22.12.2015 року по 21.03.2016 року не вбачається, огляд лікаря, діагноз і призначення лікування призначено саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки будь-які персональні відомості щодо особи пацієнта в наданих копіях відсутні.

Також надані позивачем копії квитанцій про придбання ліків не підтверджують доводів позивача про понесення витрат на лікування дочки, оскільки вони понесені в період з 14.04.2016 року по 19.04.2016 року, а також 06.11.2016 року та 02.08.2016 року (а.с. 26-27,80-81), проте будь-яких підтверджень про хворобу дитини, огляд та рекомендації лікаря на відповідне лікування у зазначений період надано не було.

Надані позивачем до заяви про збільшення позовних вимог копія довідки медичного центру Альтамедика від 26.07.2016 року на аналіз крові на вміст гормонів та товарний чек від 26.07.2016 року на суму 1310 грн. також не підтверджують наявності необхідних виключних обставин несення додаткових витрат. Рекомендація лікаря на здійснення відповідних обстежень ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутня.

ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами своїх вимог, а тому вони не підлягають до задоволення.

З урахуванням того, що суд першої інстанції не встановив належним чином характер спірних правовідносин, підстави позовних вимог, неповно зясував обставини справи, що призвело до ухвалення неправильного вирішення справи, таке рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, п.1.ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 по стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом: