Справа № 2/714/276/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" листопада 2017 р. м. Герца
Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :
головуючого-судді Єфтемій С.М.
з участю: позивачкиОСОБА_3
представника позивачкиОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами особистою приватною власністю, -
Позивачка ОСОБА_3 з урахуванням збільшення позовних вимог звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що з 20 червня 2011 року по 26 листопада 2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6, 2013 року народження. За період перебування у шлюбі сторонами було розпочато будівництво будинку на земельній ділянці, що в АДРЕСА_1. На даний час будівельна готовність житлового будинку та прибудинкових споруд становить 82 %. Посилаючись на те, що будівництво спірного будинку проводилося виключно за її кошти, які вона отримала від матері, сам відповідач протягом подружнього життя працевлаштований не був, з огляду на те, що шлюб між сторонами розірвано та зареєструвати право власності на спірний будинок позивачка не може, то остання просила визнати за нею право особистої власності на спірний незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
В судовому засіданні позивачки підтримала позовні вимоги які просила задовольнити. У своєму поясненні послалася на те, що відповідач за час шлюбу ніде не працював та будівництво будинку велося виключно за її кошти так як сама була працевлаштована, та кошти які надавала їй матір яка працевлаштована за кордоном та через банківську установу переправляла кошти бабусі, а остання в свою чергу надавала їй кошти на будівництво. Попри те, що земельну ділянку під будівництво спірного будинку вона і відповідач придбали за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу у її матері, ані вона, ані відповідач жодних коштів за вказаним договором продавцю не сплачували. Житловий будинок будівництвом не закінчений, проте у ньому проведено оздоблювальні внутрішні роботи. Так як будівельна документація виконано на неї та відповідача як співвласників будинку, то зареєструвати право власності на вказаний будинок не представляється можливим. Тому з посиланням на інвестування у будівництві спірного будинку її особистих коштів, просила визнати за нею право особистої власності на вищевказаний незакінчений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
Представники позивачки, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з посиланням на норми статей 57, 60 СК України, норми Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», просили задовольнити вимоги позивачки так як вважають, що будівництво спірного житлового будинку велося виключно за кошти позивачки, які належали їй особисто. Сам факт перебування у шлюбі сторін не є свідченням того що спірне майно є спільним майном подружжя, оскільки джерелом набуття вказаного майна не були спільні кошти подружжя, а це були кошти, які фактично остання зайняла у своєї матері.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, у зв'язку з чим, суд з урахуванням думки позивачки та її представників вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи.
Вислухавши пояснення позивачки, її представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 20 червня 2011 року по 26 листопада 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6 (а.с. 46,47) .
В період шлюбу, а саме 31 травня 2012 року за договором купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Герцаївського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 639, сторони в рівних частках купили у ОСОБА_8 земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в с. Лунка Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 14-16) .
На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки 17 липня 2012 року за позивачкою та відповідачем було зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 48) .
15 жовтня 2012 році сторонами було отримано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за адресою с. Лунка Герцаївського району Чернівецької області, а 19 листопада 2012 року останні подали повідомлення про початок будівництва жилого будинку площею 196,80 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою (а.с. 8, 9, 12, 13) .
Як свідчать матеріали інвентаризаційної справи, в АДРЕСА_1 розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. "А", сараїв літ. "Б", "В","Г", убиральні літ. "Д", криниці №1. Водночас, житловий будинок літ. "А" будівництвом не закінчений та його готовність складає 82 % (а.с. 17-21, 51).
За рішенням державного реєстратора від 26 травня 2017 року позивачці було відмовлено у реєстрації права власності на спірний житловий будинок з підстав того що співвласником спірного будинку нарівні з нею є відповідач, який з відповідною заявою не звертався (а.с. 32).
Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання за позивачкою права особистої приватної власності на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 Герцаївського району позивачка послалася на інвестування у будівництві будинку не зароблених сімейних коштів, а особистих частину яких отримала у матері ОСОБА_8 через бабусю ОСОБА_9
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 суду показала, що приходиться матір'ю позивачки. Тривалий час перебуває за кордоном де офіційно працевлаштована. Ще до виїзду за кодон отримала за рішенням сільської ради земельну ділянку для будівництва житлового будинку. Так як позивачка та відповідач виявили бажання побудуватися, останні звернулися до неї з такою пропозицію на що вона не заперечувала. Втім, за умовами відповідача останній забажав аби земельну ділянку було оформлено на нього, як власника. Такі умови були для неї несприятливими, але за для дітей, вона погодилися та вони оформили у нотаріальній конторі договір за яким вона продала сторонам належну їй земельні ділянку. Усі витрати по оформленню земельної ділянки понесла вона та ніяких коштів за даним договором не отримала. Усе будівництво спірного житлового будинку фактично велося за її кошти, які вона пересилала ОСОБА_9 - її матері. Грошові кошти пересилала як через установи банку так і через водіїв. Така допомога з її сторони мало місце за наслідками досягнутих домовленостей з донькою взамін чого вона мала отримати відповідну житлову площу у будинку. Також додала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яке сталося в Італії в якій вона отримала тілесні ушкодження в рахунок компенсації їй було виплачено 100 тис. Євро яких було надіслані до дому та використані при будівництві спірного будинку.
Свідок ОСОБА_9 суду підтвердила покази свідка ОСОБА_8 про отримання грошових коштів із-за кордону які видавала позивачці для будівництва житлового будинку.
За показами свідка ОСОБА_10 розрахунок за виконанні будівельні роботи зі зведення житлового будинку провела бабуся позивачки ОСОБА_9.
Відповідно до виписок з контрольного рахунку списання коштів від 16 грудня 2011 року та 08 лютого 2013 року ОСОБА_8 було переведено на ім'я ОСОБА_9 відповідно 61 тис. та 40 тис. Євро (а.с. 34-38,39-43).
За довідками про доходи ОСОБА_8 вбачається, що остання була працевлаштована в Мілані (Італія) та протягом часу з 10 березня 2014 року по 231 грудня 2014 року та увесь 2015 різ отримала заробітну плату в розмірі відповідно 6466,75 Євро та 8026,91 Євро (а.с. 44, 45).
Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими :
1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;
2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Верховний Суд України у свої постанові № 6-612цс15 від 01 липня 2015 року зазначив, що з метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із зазначеного загального правила.
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
За змістом статей 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
При наведених обставинах, оцінюючи показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з приводу надання позивачці грошей за для проведення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області підтвердженням чого слугують банківські дані про перерахування ОСОБА_8 грошових коштів протягом часу коли сторони перебували у шлюбі, попри відсутність інших доказів які свідчили, що будівництво спірного житлового будинку було проведено за спільні зароблені кошти сторін, то суд вважає встановленим, що будівництво даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було проведено за особисті кошти позивачки.
Водночас, слід зазначити що вимога позивачки про визнання за нею права власності на об'єкт незавершеного будівництва, який не прийнятий в експлуатацію, не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено такий спосіб судового захисту.
За нормами чинного законодавства (ст.ст. 177-179, 182, 331 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243), державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.
До такого висновку прийшов Верховний Суд України у своїй постанові № 6-159цс15 від 27 травня 2015 року.
З огляду на обраний позивачкою спосіб захисту, суд вважає що її право підлягає захисту шляхом визнання її особистою власністю об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинку літ. «А» загальною площею 255,40 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області.
Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки, підлягає стягненню понесені судові витрати.
На підставі ст.ст. 57, 60 СК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.
Визнати об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок літ. «А» загальною площею 255,40 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 Герцаївського району Чернівецької області особистою приватною власністю ОСОБА_3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд шляхом подачі в 10-и денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя :