Справа № 357/2575/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Українська міська державна нотаріальна контора Обухівського району Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Українська міська державна нотаріальна контора Обухівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, обґрунтовуючи його тим, що 29 червня 2016 року помер його батько ОСОБА_4 До складу спадкового майна останнього входить земельна ділянка (пай), площею 3,522 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Померлий залишив заповіт, в якому заповів все своє майно позивачу. В грудні 2016 року позивач звернувся до Української міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтва так і не отримав, в звязку з тим, що згідно ст.1241 ЦК України, дружина померлого ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_3 на день смерті спадкодавця були з ним зареєстровані, про відмову від спадщини не заявили, тому вважаються такими що прийняли спадщину.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Від відповідача представник до суду не зявився, однак надіслав заяву про визнання позову.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що що29 червня 2016 року помер батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. До складу спадкового майна останнього входить земельна ділянка (пай), площею 3,522 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного Акту серії КВ №094603. Померлий залишив заповіт, в якому заповів все своє майно своєму сину, позивачу по справі, ОСОБА_1. В грудні 2016 року позивач звернувся до Української міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтва так і не отримав, в звязку з тим, що згідно ст.1241 ЦК України, дружина померлого ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_3 на день смерті спадкодавця були з ним зареєстровані, про відмову від спадщини не заявили, тому вважаються такими що прийняли спадщину.

При вирішенні даного спору, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова(вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частки).

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Законодавцем передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Як вбачається з копій довідок з місця проживання, спадкодавець ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Україна, АДРЕСА_1. За цією ж адресою проживали і дружина померлого ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_3, які не відмовились від своєї обовязкової частки у спадковому майні, оскільки через свою необізнаність у питаннях спадкування, не знали що у випадку відсутності їхньої письмової відмови нотаріус не видасть позивачу свідоцтво про право на спадщину на всю спірну земельну ділянку.

На те, що дружина померлого ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_3 не претендують на земельну ділянку, яку ОСОБА_1 заповів своєму сину, позивачу по справі ОСОБА_1, вказують їхні заяви про визнання позову.

В той же час, через органи нотаріату позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, тому вони підлягають судовому захисту.

Таким чином, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1268, 1296 ЦК України, ст. 10, 11, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,522 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:011:0012, в порядку спадкування за заповітом після смерті 29 червня 2016 року його батька ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_5