Справа № 203/2924/17
Провадження № 2/0203/1111/2017
22.11.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
за участю позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Арсеєвни до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
14 серпня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачкою та відповідачкою був укладений договір позики, у відповідності до якого позивачкою відповідачці були надані грошові кошти в доларах США, відповідач в свою чергу зобовязався повернути кошти. ОСОБА_2 в добровільному порядку кошти не повертає, у звязку з цим позивачка просить в судовому порядку стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу за договором позики в 1 200 дол. США в гривневому еквіваленті на день винесення рішення, а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі (а.с. 2-4, 19).
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити, вказувала, що на даний час грошові кошти за договором позики не повернуті, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідачка у судові засідання для розгляду справи не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення позивачки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
16 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 в борг 1 200 дол. США (а.с. 16).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
16 лютого 2014 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 200 дол. США, згідно договору позики від 16 лютого 2014 року, та зобовязалась їх повернути, що підтверджується розпискою від 16 лютого 2014 року (а.с. 16).
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Вирішуючи питання про валюту виконання зобовязання суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Саме такого правового висновку дійшов Верховного Суду України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс14.
За змістом договорів позики відповідач зобовязався повернути 1 200 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 31 790 грн. 64 коп.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачкою зобовязань за договором позики, у звязку з цим, сума боргу за договором позики підлягає стягненню з відповідачки в судовому порядку.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 1) покласти на відповідача в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись 27 Закону України «Про Національний банк України», ст.ст. 14, 509, 526, 527, 536, 599, 610, 634, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 Арсеєвни до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 Арсеєвни, ІНФОРМАЦІЯ_3, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 заборгованість по договору позики за розпискою від 16 лютого 2014 року в розмірі 31 790 (тридцять одна тисяча сімсот девяносто) гривень 64 копійки, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп., а разом: 32 430 (Тридцять дві тисячі чотириста тридцять) грн. 64 коп.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повний текст рішення складено 24.11.2017.
Суддя С.В. Єдаменко