Провадження № 22ц/790/166/17 Головуючий 1 інстанції Клименко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадщину, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 липня 2012 року помер ОСОБА_7, з яким вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року, у зв'язку з чим просила встановити факт її проживання ОСОБА_7 однією сім'єю та надати їй, як спадкоємцю четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Також позивач просила суд усунути відповідачів, які є синами покійного, від права на спадкування, оскільки, на її думку, вони не приймали участі у догляді за їх батьком, який з серпня 2011 року і до часу своєї смерті важко хворів, проходив курси хіміотерапії та опромінювання, та потребував стороннього догляду та фінансової підтримки, натомість у 1999 році, вони, разом із колишньою дружиною ОСОБА_7, виїхали на постійне проживання до держави Ізраїль.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7 у будинку № 3/1 по провулку Електровозному у м. Харкові однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року до часу смерті останнього 12 липня 2012 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідачі не з'явилися, документів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не надали.

Судова колегія приходить до висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідачів, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_6 не виявили належної зацікавленості у розгляді справи, вказана позиція щодо можливості розгляду справи без участі сторін висловлена у рішення Європейського суду з прав людини по справі «Каракуця проти України».

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 12 липня 2012 року помер ОСОБА_7, і з цього часу відкрилася спадщина, до складу якої входить домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, Електровозний проїзд, буд. 3/1.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 показали, що у 2002 році ОСОБА_7 привіз до будинку № 3/1 по проїзду Електровозному у м. Харкові позивача ОСОБА_4 з неповнолітньою дочкою та з цього часу постійно проживав з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних стосунках однією сім'єю до моменту його смерті.

11 листопада 2014 року до четвертої Харківської державної нотаріальної кантори звернувся ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини.

11 листопада 2014 року до четвертої Харківської державної нотаріальної кантори звернулася ОСОБА_10, сестра покійного ОСОБА_7, із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3

ОСОБА_3 з 10 липня 1990 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

З акту складеного 06 січня 2015 сусідами ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 постійно проживав з ОСОБА_7 та фактично прийняв спадщину після його смерті.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_4 з ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що такий факт підтверджений належними доказами та показами свідків, а шлюбні відносини ОСОБА_7 та ОСОБА_11, в яких вони перебували до початку проживання однією сім'єю, припинені. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі після смерті свого батька спадщини не приймали, інші спадкоємці першої черги відсутні, у зв'язку з чим відсутні підстави для усунення відповідачів від спадщини та надання права на спадкування разом з першою чергою

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції.

Проте погодитися з висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судам, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини (п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7).

За положеннями ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Разом з тим, ч. 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності СК. Відповідно до ч. 1 ст. 115 СК розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що встановлення юридичного факту необхідно для вирішення в подальшому питання про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що згідно рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 18 липня 2001 шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 було розірвано.

На час смерті ОСОБА_7, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 18 липня 2001 року в органи реєстрації актів громадянського стану не надавали.

Таким чином, на час смерті ОСОБА_7 реєстрація розлучення подружжя ОСОБА_4 в органах реєстрації актів громадянського стану не відбулась.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Сімейний кодекс України і Цивільний кодекс України набрали чинності з 1 січня 2004 року, проте суд встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року.

З урахуванням вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту проживання юридичний факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7 у будинку № 3/1 по провулку Електровозному у м. Харкові однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року до часу смерті останнього слід відмовити.

Враховуючи, що позовні вимоги щодо зміни черговості одержання права на спадщину та усунення від спадкування є похідними від встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю, вони також не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України, на зазначені вище положення закону уваги не звернув, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив та дійшов помилкового висновку при ухваленні судового рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судова колегія здійснює розподіл судових витрат сплачених ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. 88, ч.1 ст.303, ст.304, п.2 ч.1 ст.307, ст. ст.309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадщину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: