У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Наталія Демянівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування квартири з чужого володіння, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що квартира АДРЕСА_1, належала його рідному брату ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та його матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі права власності на житло, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 08 грудня 2004 року

№ 7/184-04, зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно від 13 грудня 2004 року № 9004772.

20 січня 2005 року ОСОБА_7 було подано заявудо прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська на те, що

31 грудня 2004 року за його відсутності було продано вказану вище квартиру, угода була оформлена приватним нотаріусом Іщенко Н.Д. за адресою по АДРЕСА_2.

18 лютого 2005 року було порушено кримінальну справу відносно невстановлених осіб, які здійснили по відношенню до ОСОБА_7 шахрайські дії, передбачені ст. 190 КК України.

Відповідно до висновків експерта від 25 червня 2005 року

№ 69/04-40 підпис від імені ОСОБА_7 на стор. 106 реєстру реєстрації нотаріальних дій за 2004 рік під номером 7194 сьома зверху - виконано не ОСОБА_7, а іншою особою; підпис від імені

ОСОБА_7 у договорі купівлі-продажу квартири від 31 грудня

2004 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 - виконано не ОСОБА_7, а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_7 в заяві від імені ОСОБА_7 на ім'я Іщенко Н.Д. від 31 грудня 2004 року - виконано не ОСОБА_7, а іншою особою; підписи від імені

ОСОБА_7, які містяться в вищезазначених документах виконано однією особою. Таким чином квартирою АДРЕСА_1 незаконно заволоділа ОСОБА_9

Рішенням Самарського районного суду від 08 жовтня 2015 року позов ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом було задоволено та визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2012 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_9 на час відкриття спадщини 26 лютого 2010 року. Таким чином, ОСОБА_5 на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

08 жовтня 2015 року отримала право власності на спірну квартиру та зареєструвала це право 12 листопада 2015 року.

Позивач зазначав, що є рідним братом померлого ОСОБА_10 та сином померлої ОСОБА_8, є спадкоємцем померлих та мав би отримати вказану вище квартиру у спадщину. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 серпня 2011 року він є спадкоємцем 2/9 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_8

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири; витребувати вказану квартиру у ОСОБА_5 у його власність; визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири у порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 та на 1/2 частини квартири у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_8

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

30 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня

2016 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 т. 257 ЦК України загальна позовнадавність встановлюється у три роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції,

з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 було відомо про порушення кримінальної справи у січні 2005 року за заявою його брата ОСОБА_7 щодо продажу спірної квартири.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за життя не скористалися своїм процесуальним правом, наданим їм законом, на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

При цьому, ОСОБА_8 підписувала договір купівлі-продажу і бажала відчужити квартиру ОСОБА_9 та отримала грошові кошти, а також стверджувала, що ОСОБА_7 також не заперечував проти продажу квартири, мав намір її продавати.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого

30 серпня 2011 року ОСОБА_4 отримав у спадок після смерті матері ОСОБА_8 спадщину, яка складається з 2/9 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_3, іншого майна у свідоцтві про право на спадщину за заповітом не зазначено, тому строк позовної давності почав свій перебіг з моменту прийняття спадщини позивачем ОСОБА_8, тобто з 30 серпня 2011 року.

З огляду на вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська