АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2932/17 Справа № 199/2325/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

24 березня 2017 року м. Дніпро

Суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області Куценко Т.Р. ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, законним представником якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_2, до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_2 та Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено /а.с.230-233/.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу /а.с.243-244, 250-254/.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року зазначена апеляційна скарга була залишена без руху з наданням строку для усунення її недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії такої ухвали, а саме апелянту необхідно було оплати судовий збір, з поданням апеляційному суду оригіналу платіжного документу для долучення до матеріалів справи /а.с.257/.

З матеріалів справи вбачається, що копія вказаної ухвали була направлена як апелянту так і її представнику ОСОБА_6, на підтвердження повноважень якої в матеріалах справи міститься довіреність /а.с.49/. Копія вказаної ухвали направлялася судом неодноразово, а саме 03 березня 2017 року та 10 березня 2017 року, за адресами зазначеними в апеляційній скарзі та поданими запереченнями при розгляді справи у суді першої інстанції, також дані адреси зазначені у довіреності наданої ОСОБА_6 на представництво інтересів ОСОБА_2 у суді /а.с.49, 258, 259/.

Іншої поштової адреси апелянта матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

В розумінні положень ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, зловживання правом не допускається.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

В той же час, практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду виходить з того, що кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури і вимоги про необхідність сплати судових витрат не є обмеженням права доступу до суду при забезпеченні належного балансу між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з однієї сторони, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з іншої.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Станом на 24 березня 2017 року вимоги ухвали суду від 02 березня 2017 року апелянтом не було виконано.

У виконання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з метою забезпечення права ОСОБА_2 на апеляційний розгляд справи та забезпечення справедливої процедури апеляційним судом вичерпані передбачені ЦПК України заходи щодо повідомлення ОСОБА_2 про недоліки її апеляційної скарги та необхідність її усунення.

Проте, звернувшись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 тривалий час безпідставно не цікавиться рухом справи, не отримує кореспонденцію з суду та без поважних причин не користується своїми процесуальними правами та не виконує процесуальні обовязки, визначені ст. ст. 27, 31 ЦПК України.

Отже, відповідно до ст.ст. 121, 297 ЦПК України в разі невиконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Разом з тим, розяснюю що також в розумінні положень ст..121, 297 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

У встановлений строк недоліки апеляційної скарги не усунуті, тому апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути.

Керуючись ст.ст. 121, 297 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року - вважати неподаною та повернути.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя Т.Р. Куценко