У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 29 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року, в с т а н о в и л а: У червні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що у січні 2014 року надав відповідачу в борг 20 000 євро строком до 11 травня 2015 року зі сплатою за користування коштами 2 % від суми позики, однак письмово угоду вони оформили 20 лютого 2015 року, якою передбачили надання, крім одержаних, ще 80 000 євро, які не були передані у зв'язку з неузгодженням питання забезпечення виконання зобов'язань за договором позики. Посилаючись на те, що у визначений строк відповідач кошти не повернула, просив суд стягнути на свою користь суму основного боргу - 477 176 гривень 82 копійки, проценти - 162 240 гривень 11 копійок, а всього 639 416 гривень 93 копійки. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_8, ідентифікаційний код НОМЕР_2 суму боргу за договором позики у розмірі 477 176,82 грн., проценти у сумі 162 240,11 грн. та у повернення сплаченого судового збору у розмірі 3 654 грн. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 процентів за користування грошової позики, зменшивши суму 162 240,11 до 35 243 грн. 66 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судами встановлено, що 20 лютого 2015 року між сторонами укладено договір грошової позики, згідно з яким позичальнику до підписання договору у січні 2014 року передано 20 000 євро та протягом двох днів після його підписання повинні бути надані 80 000 євро, які відповідачу не передавались. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути до 11 травня 2015 року суму отриманих коштів з процентами, нарахованих відповідно до п.1.2 Договору, яким передбачено, що щомісячні проценти за користування позикою складають 2 % від суми позики, вказаної в п. 1.1 даного Договору, і виплачуються позичальником одночасно з поверненням суми позики з розрахунком фактичного строку користування позикою. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем належним чином не виконані зобов'язання щодо повернення грошових коштів, отриманих в борг, у зв'язку з чим правомірно погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за договором позики. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошовою позикою, апеляційний суд виходив з того, що домовленість про сплату позичальником 2 % від суми позики щомісячно досягнута сторонами при укладенні договору 20 лютого 2015 року. Врахувавши, що позивачем не надано доказів досягнення такої домовленості при отриманні коштів у січні 2014 року, дійшов обгрунтованого висновку про зменшення суми процентів за користування коштами за період з 20 лютого 2015 року до дня пред'явлення позову. Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення відповідача та її представника про час і місце розгляду справи не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення судових повісток відповідачу в порядку, передбаченому ст. ст. 74-76 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк