Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Кальміуського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, третя особа ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 11.12.2014 року з нього було стягнуто аліменти на утримання дитини та вданий виконавчий лист. 01.02.2016 року постановою державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно у зв'язку із виникненням заборгованості. Станом на 05.07.2017 року заборгованість повністю сплачена. Проте на теперішній час державний виконавець арешт з майна не зняв, оскільки арешт може бути знятий після досягнення дитиною повноліття. Просив зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності, накладений 01 лютого 2016 року постановою державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ВП № 46211900 в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача державний виконавець Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилася.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення, в яких зауважила, що ОСОБА_1, станом на 05.07.2017 року, погасив в повному обсязі заборгованість по аліментам та сплачує їх регулярно. Проте заперечує проти зняття арешту з майна ОСОБА_3, оскільки вважає, що накладений арешт є гарантією сплати їм аліментів на утримання дитини в подальшому.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи в провадженні Кальміуського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області знаходиться виконавче провадження № 46211900 з примусового виконання виконавчого листа № 263/11575/14-ц, виданого 17.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 04.11.2014 року.

01.02.2016 року, у зв'язку наявністю заборгованості із сплати аліментів в розмірі 1978,69 грн. постановою державного виконавця накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 Відомості про накладення арешту внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Станом на 01.07.2017року ОСОБА_1 погасив в повному обсязі заборгованість по аліментам та має переплату у розмірі 348,67 грн., про що свідчить довідка державного виконавця Кальміуського відділу ДВС м.Маріуполя № В-4/46211900 від 03.07.2017 року та письмові пояснення ОСОБА_3, в якій остання підтвердила про відсутність будь-якої заборговані зі сплати аліментів.

На час розгляду справи відсутність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини підтверджується копіями квитанцій від 23.08.2017 року та 31.08.2017 року.

Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту частини 2 цієї статті вбачається, що стягнення може бути звернено на майно боржника у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці.

Зважаючи на те, що на час розгляду справи відпали підстави для звернення стягнення на майно боржника, оскільки заборгованість зі сплати аліментів боржником погашена, аліменти сплачуються щомісячно, також відпали і підстави для арешту майна боржника, який, відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», застосовується для забезпечення реального виконання рішення при зверненні стягнення на майно боржника.

Порядок зняття арешту визначений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», зі змісту якої вбачається, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, або у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований(ч.ч.3,4). У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду(ч.5).

Позовні вимоги про зняття арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки підстави, визначені законом, для звернення стягнення на майно боржника та накладення арешту на все майно боржника, у тому числі оголошення майна у розшук, на теперішній час відсутні.

Чинним законодавством, як зазначалось вище, встановлена можливість звернення стягнення на майно боржника, а відтак і можливість накладення арешту на його майно, лише у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці.

В розумінні ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладається держаним виконавцем і застосовується для забезпечення реального виконання рішення. При цьому, арешт майна боржника може бути накладений лише у випадку наявності поточної заборгованості по сплаті аліментів, і не може бути направлена на забезпечення виконання зобов'язань, що виникають у майбутньому.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

Постанова державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 01.02.2016 року про арешт всього майна ОСОБА_1 за умови відсутності заборгованості по аліментам порушує права власності позивача на належне йому майно.

При цьому арешт майна та/або оголошення його у розшук є виключно мірою, що спрямоване на забезпечення інтересів громадян, на користь яких винесено рішення суду, зокрема погашення існуючої заборгованості за рахунок арештованого та реалізованого майна боржника.

На теперішній час вжити державним виконавцем заходи для виконання рішення суду в майбутньому без наявності реальної заборгованості боржника є надмірним та не відповідають принципу співрозмірності накладеного обтяження на майно, його вартості та борговим зобов'язанням боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Кальміуського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, третя особа ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Семеняко Т.О. від 01.02.2016 року на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, при примусовому виконанні виконавчого листа №263/11575/14-ц, виданого 17.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 04.11.2014 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов