У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 Справа №607/16148/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сливки Л.М

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Хомик Юлії Миронівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2,

ПОСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Хомик Ю. М. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань за судовим рішенням.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що на виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження ВП№47309807 з примусового виконання рішення суду №2-110/11 на підставі виконавчого листа виданого 15 квітня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітніх сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 700 гривень,щомісячно , на кожну дитину, починаючи з 08 червня 2008 року та до досягнення дітьми повноліття. При цьому, вказує, що рішення суду боржником ОСОБА_2 не виконано, станом на 01 грудня 2017 року заборгованість за аліментами становить 116867 гривень. Вжитими заходами встановлено, що боржник не працює та не отримує пенсії; знятий з реєстрації по АДРЕСА_1 ; сільськогосподарська техніка та інші механізми не зареєстровані , технологічні транспортні засоби не зареєстровані . Вжитими виконавцем заходами встановити місце перебування проживання боржника та місце наявності належного на праві власності рухомого майна неможливо.

Відповідно до вимог статті 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Із наданих матеріалів подання вбачається :

на виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження ВП№47309807 з примусового виконання рішення суду №2-110/11 на підставі виконавчого листа виданого 15 квітня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітніх сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 700 гривень,щомісячно , на кожну дитину, починаючи з 08 червня 2008 року та до досягнення дітьми повноліття.

24 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа .

Повідомлення про вручення вказаної постанови боржнику у матеріалах подання відсутнє.

19 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно ,що належить боржнику ОСОБА_2 .

Повідомлення про вручення вказаної постанови боржнику у матеріалах подання відсутнє.

Як убачається із матеріалів виконавчого провадження ВП№47309807, в ході здійснення виконавчих дій відповідно до вимог ст.5,11,90 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем надсилались запити в реєструючі органи про наявність у боржника майна.

Згідно заяви стягувача ОСОБА_6 від 22 квітня 2015 року ОСОБА_2 в кінці 2013 року сплатив 11 тисяч гривень заборгованості за аліментами.

Відповідно із інформацією від 15 січня 2016 року Адресно-довідкового відділу ГУДМС,УДМС України в Тернопільській області - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, знятий з реєстраційного обліку місця проживання АДРЕСА_1 19 червня 2015 року, в Полтавську область .

Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 26 жовтня 2017 року - громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку місця проживання на території Полтавської області не значиться . При цьому інформують,що дана інформація не є інформацією про місце проживання вказаної особи або адресною довідкою. Звертають увагу, що з метою отримання інформації про місце проживання ОСОБА_2 необхідно звернутися до відповідних органів місцевого самоврядування ,які здійснюють реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської,селищної або міської ради.

У матеріалах подання відсутні відомості щодо звернення державного виконавця зі вказаним запитом .

Як убачається із відповіді Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 16 листопада 2015 року - громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, документований поспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1, виданим 14.08.13 ,органом 4613.

При вирішенні подання, суд враховує наступне:

відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно зі статею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Згідно статті 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим законом, та в'їхати в Україну.

Пунктом 8 статті 19 Закону "Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Положеннями статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" визначено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допуск в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; подання виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасна явка на вимогу виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У наданих державним виконавцем копіях документів виконавчого провадження, відсутні докази, які б підтверджували те, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення, відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього були реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань судом не встановлений та головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільські області не доведений.

Державним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що саме обмеження боржника у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання рішення суду, буде сприяти його виконанню.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання, закріпленого статтею 33 Конституції України, де чітко зазначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що встановлені законом підстави для задоволення подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 відсутні, відтак в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 210, п. 24-1 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ч. 1 ст. 296, 377-1 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Хомик Юлії Миронівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за кордон - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяЛ. М. Сливка