АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року Банк звернувся із позовом до відповідачів, в якому зазначив, що 11 квітня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 40.29-34/95, з урахуванням Додаткової угоди від 24 жовтня 2008 року та Додаткової угоди № 1 від 03 липня 2009 року, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12560,00 доларів США зі сплатою 11,5% річних за перший рік, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 квітня 2012 року.

У цей же день між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 013/154-п на забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачів солідарно 374 636,73 грн. заборгованості за кредитним договором та 5619,55 грн. судового збору. (т.1 а.с.2-3)

Відповідачі проти позову заперечували, заявили про сплив позовної давності як підставу відмови у позові. (т.1 а.с.81-83, 98-100)

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 40.29-34/95 від 11 квітня 2006 року у розмірі 343 367,77 грн., що виникла станом на 13 квітня 2016 року та складається з: заборгованість за кредитом - 152 636,00 грн., заборгованість за відсотками - 110 387,04 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 47 062,54 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 33 282,19 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі по 2 575,26 грн. з кожного. (т.1 а.с.174-179)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Банку. На обґрунтування скарги зазначила, що внаслідок порушення умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати нарахованих відсотків, строк виконання основного зобов'язання було змінено і Банк з 03 травня 2009 року мав право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, однак звернувся із позовом лише 02 серпня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Вказує, що списання коштів з інших рахунків здійснено Банком в односторонньому порядку, поза її волею та бажанням, тому вказане не може вважатись визнанням кредитної заборгованості. Крім того зазначає, що 24 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № б/н про внесення змін до договору кредиту, внаслідок чого було збільшено відповідальність поручителя без його згоди, а відтак вважає поруку припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. (т.1 а.с.184-190)

В судовому засіданні ОСОБА_1, представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримали скаргу і просили її задовольнити. Представник Банку - Семенюк Б.С. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. ОСОБА_2 був сповіщений врученням повістки його представнику ОСОБА_4 (т.1 а.с.230-231)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи сторін, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 11 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 40.29-34/95, з урахуванням Додаткової угоди від 24 жовтня 2008 року та Додаткової угоди № 1 від 03 липня 2009 року, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 12560,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 квітня 2012 року, зі сплатою 13,50 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду. (т.1 а.с.8-9)

Відповідно до пункту 4.4 вищевказаного кредитного Договору, у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

24 жовтня 2008 року та 03 липня 2009 року між Банком і ОСОБА_1 були укладені Додаткові угоди до вищевказаного кредитного Договору, за якими сторони домовилися збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, встановивши її на рівні 13.50%, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності боржника.

11 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 013/154-П, відповідно до умов якого останній зобов'язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 40.29-34/95 від 11 квітня 2006 року. (т.1 а.с.12-13)

Цих обставин, підписання кредитного договору і договору поруки, а також отримання у кредит коштів у вищезазначеній сумі та право надавати кредит в іноземній валюті ОСОБА_1 не заперечувала.

За п.п. 1.1.1, 2.4 кредитного договору, позичальник зобов'язувалася щомісячно згідно графіку повертати кредитні кошти і сплачувати відсотки за користування кредитом у валюті.

За пунктом 3.3.8 вищевказаного Договору Позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі Кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливим штрафними санкціями у термін, визначений п. 1.1 цього Договору.

Згідно з підпунктом 3.2.4 кредитного Договору, у разі несвоєчасного погашення кредиту, або процентів за його користування, кредитор має право здійснити примусове списання (стягнення) коштів з рахунків Позичальника, що відкриті в АКБ «Укрсоцбанк» на підставі наказу про примусову оплату несплаченої суми Кредиту та/або несплачених процентів за користування Кредитом в порядку, що передбачені законодавством України.

Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди № 1 від 03 липня 2009 року до договору кредиту № 40.29-34/95 від 11 квітня 2006 року, Сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених пунктом 2.4 Договору, та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, Позичальник зобов'язаний достроково погасити Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі на 31 календарний день прострочення виконання зобов'язання за Договором. (т.1 а.с.11)

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

За наданими Банком доказами, розрахунком заборгованості, 02 березня 2009 року Позичальником сплачено 279.04 доларів США на погашення кредитної заборгованості за січень-лютий 2009 року і з цієї дати заборгованість не погашена. Наступний платіж, за Графіком, визначеним пунктом 1.1.1 кредитного Договору, Позичальник мала б сплатити 15 квітня 2009 року.

Тому, з урахуванням положень пункту 1.1., 2.3.1 кредитного Договору, пункту 3 Додаткової угоди № 1 від 03 липня 2009 року до договору кредиту № 40.29-34/95 від 11 квітня 2006 року, строк виконання зобов'язань за кредитним Договором є таким, що настав 18 травня 2009 року. Строк виконання зобов'язання щодо повернення грошей визначений за вищевказаним кредитним Договором до 10 квітня 2012 року.

Із зазначеним позовом банк звернувся до суду 30 липня 2016 року про що свідчить штемпель конверта поштового відправлення позовної заяви. (т.1 а.с.1-17)

Позичальник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 в суді першої інстанції заявили про застосування положень частини 4 ст. 267 ЦК України, як підставу відмови в заявлених вимогах Банку. (т.1 а.с.81-83, 98-100)

01 вересня 2011 року, 03 вересня 2012 року, 02 вересня 2013 року та 26 травня 2014 року Банком здійснено списання грошей з депозитного рахунку ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується належно завіреними витягами з банківських рахунків позичальника ОСОБА_1 відкритих у цьому ж Банку. Цих обставин ОСОБА_1 не заперечувала і в суді апеляційної інстанції, що підтверджується журналом та звукозаписом судового засідання.(т.2 а.с.37-48)

Тому, зважаючи на положення ч. 1 ст. 264 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про переривання строку позовної давності.

Доводи апелянта, що зарахування 26 травня 2014 року коштів на погашення кредитної заборгованості здійснено Банком в односторонньому порядку поза її волею та бажанням, колегія суддів відхилила, оскільки Банк та позичальник ОСОБА_1 передбачили такий порядок погашення кредитної заборгованості за пунктами 3.2.4, 3.2.4.1 Кредитного договору саме за рахунок депозитних та інших коштів позичальника ОСОБА_1 і остання надала на це згоду про що свідчить її підпис.

Тому, з огляду на положення ст.ст. 264, 1054 ЦК України, колегія суддів погодилась з висновком районного суду про наявність зобов'язання позичальника ОСОБА_1 повернути кредитні гроші.

Проте висновок районного суду про солідарне зобов'язання боржника і поручителя, колегія суддів визнала помилковим, враховуючи наступне.

Так, за змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Частиною 1 ст. 651 цього Кодексу встановлено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року № 6-70цс14 та від 26 вересня 2012 року № 6-100цс12, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами України.

У цій справі між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № б/н від 24 жовтня 2008 року та додаткову угоду № 1 від 03 липня 2009 року до кредитного договору, за умовами яких Банк і Позичальник погодили збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом встановивши її на рівні 13,50 % річних, а також погодили новий графік погашення кредиту. (т.1 а.с.10-11)

Зазначене свідчить про збільшення обсягу відповідальності як боржника так і поручителя, проте на підставі цих договорів зміни до договору поруки, який укладений із ОСОБА_2 не вносилися, а вищезазначені положення Договору поруки від 11 квітня 2006 року не дають підстав для об'єктивного висновку, що ОСОБА_2, як поручитель у встановленій формі дав згоду відповідати за збільшеним зобов'язанням боржника за кредитним Договором.

Вказане є підставою для визнання поруки такою, що припинилась відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України.

Інші наведені відповідачкою ОСОБА_1 доводи не можуть бути визнані підставою для її звільнення від зобов'язань за укладеним кредитним договором, тому колегія суддів відхилила доводи відповідачки про припинення кредитних зобов'язань ОСОБА_1

Отримані судом докази колегія суддів визнала достатніми для правового висновку по справі. На підставі частини 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції роз'яснив сторонам право заявити про призначення судової бухгалтерської експертизи, проте такого заявлено не було про що свідчить журнал і звукозапис судового засідання.

Колегія суддів апеляційного суду забезпечила реалізацію права ОСОБА_1 на перегляд законності оскаржуваного рішення, проте власного розрахунку заборгованості або доказів погашення такої на час ухвалення оскаржуваного рішення районним судом відповідачка та її представник не надали.

При цьому, колегія суддів перевірила оригінали та копії квитанцій наданих ОСОБА_1 на підтвердження часткового погашення заборгованості і дійшла висновку, що вказані платежі враховані Банком у розрахунку заборгованості, розрахунок пені виконаний в межах річного строку позовної давності. (т.1 а.с.122-142 т.2 а.с.2-35)

Інших передбачених законом підстав для зменшення розміру заборгованості не встановлено.

Тому оскаржуване рішення районного суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові до ОСОБА_2.

Керуючись ст. 303, п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 40.29-34/95 від 11 квітня 2006 року у розмірі 343 367,77 грн., що виникла станом на 13 квітня 2016 року та складається з: заборгованість за кредитом - 152 636,00 грн., заборгованість за відсотками - 110 387,04 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 47 062,54 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 33 282,19 грн., судового збору в розмірі 2575,26 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова

Справа № 22-ц/796/10366/2017

Унікальний номер 758/9617/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Ларіонова Н.М.

Доповідач Левенець Б.Б.