АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7819/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/315/17 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Кузьма Р. М.,

за участю секретаря : Коваль О.І.

та сторін - позивача ОСОБА_1, його представника адвоката Чудопалова Ю.Ю., представника відповідача ПАТ "Кредобанк" - Кметика В.Я.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 6 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про визнання договору поруки від 17 вересня 2008 року припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

в липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ "Кредобанк" про визнання договору поруки від 17 вересня 2008 року припиненим, посилаючись на те, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №188/2008В2, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 20000 доларів США на строк до 15 вересня 2023 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ВАТ «Кредобанк» 17 вересня 2008 року було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_1 зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. У грудні 2014 року відповідач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про дострокове повернення суми позики та стягнення нарахованих відсотків та пені. Після ознайомлення із матеріалами вказаної справи у 2015 році, позивач довідався, що 30 березня 2010 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір до кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року, яким внесено зміни до первинного договору. Як додаток до нового договору між банком та позичальником було погоджено та підписано графік погашення кредиту та відсотків, яким збільшено щомісячний платіж по кредиту у порівнянні з тим, що був викладений у п.4.1 у договорі №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року. Однак зазначені зміни із позивачем погоджені не були, що у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою припинення поруки. Також позивач вважає, що порука підлягає визнанню припиненою з тих підстав, що останній черговий щомісячний платіж за основним зобов'язанням згідно договору кредиту було здійснено позичальником у листопаді 2011 року, а тому відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України вимога до поручителя про виконання зобов'язань за договором повинна була бути пред'явлена в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням або з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання, що відповідачем не було дотримано.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 6 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про визнання договору поруки від 17 вересня 2008 року, укладеного між публічним акціонерним товариством "Кредобанк" та ОСОБА_1, припиненим - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене із допущенням невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував, що право кредитора встановлювати новий строк дострокового виконання основного зобов'язання обмежений шістьма місяцями, які належить обраховувати з моменту прострочення чергового платежу, який визначений графіком погашення і є строком протягом якого кредитор зобов'язаний вчинити одну з двох визначених чинним законодавством дій: звернутися до суду з позовною вимогою до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання; звернутись до поручителя з листом і встановити новий строк виконання боржником зобов'язань. Відповідно до графіка погашення кредиту та процентів 01.12.2011 року настав строк сплати чергового платежу позичальником і цей платіж не було сплачено. Очевидно, що 02.12.2011 року настало прострочення чергового платежу за договором. Отже, банк зобов'язаний був звернутися з позовом в суд до відповідача про виконання ним зобов'язань за договором кредиту у строк до 02.05.2012 року включно, однак цього не зробив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Чудопалов Ю.Ю. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ПАТ "Кредобанк" Кметик В.Я. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача по справі, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку зі зміною кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, змінився відповідно і термін пред»явлення вимоги до поручителя, а отже передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк в даному випадку підлягає обчисленню з моменту вручення позивачу вимоги про дострокове повернення боргу, тобто з 25 червня 2014 року, а не від часу прострочення за останнім платежем по кредиту, як стверджує позивач, оскільки ч.2 ст.1050 ЦК України закріплює право, а не обов'язок кредитора вимагати дострокового повернення боргу в разі прострочення позичальником чергового платежу. .

Колегія з даним висновком суду погодитися не може, оскільки він не відповідає обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також порушено норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк") та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №1881/2008В2, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США для придбання земельної ділянки за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район с. Мишковичі, вул. Братів Іванютів, 26 на строк до 15 вересня 2023 року із сплатою 14,9 % річних - п.п.2.1,2.2.,3.2 договору.

Згідно з пунктом 4.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим пунктом Договору та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 111,00 доларів США, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором або додатками до нього. Якщо кредит видано після 15-го числа поточного місяця, перший платіж по повернення кредиту здійснюється позичальником не пізніше останнього робочого дня наступного місяця.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 17 вересня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки відповідно п.1.1 якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року, укладеним між боржником та кредитором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як випливає з кредитного договору, що боржник ОСОБА_4 (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 вересня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, зокрема в п.4.1 вказано, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 111,00 доларів США, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором або додатками до нього. Якщо кредит видано після 15-го числа поточного місяця, перший платіж по повернення кредиту здійснюється позичальником не пізніше останнього робочого дня наступного місяця.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Дана позиція узгоджується з правовим висновком ВСУ викладеним у справах № № 6-223цс16, 6-272цс16, який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування.

Як вбачається з долученого відповідачем до матеріалів справи розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року, що боржником ОСОБА_4 останній платіж по тілу кредиту був здійснений в листопаді 2011 року, а по сплаті відсотків - в січні 2013 року (а.с.15).

ПАТ "Кредобанк" вперше звернувся до поручителя ОСОБА_1 лише 12 травня 2014 року із вимогою за №358/2012/2014-4 про сплату боргу за договором кредиту №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року (а.с.28), тобто більше шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 про визнання договору поруки від 17 вересня 2008 року припиненим слід задовольнити, оскільки у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 6 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про визнання договору поруки від 17 вересня 2008 року припиненим задовольнити.

Визнати договір поруки від 17 вересня 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством "Кредобанк" та ОСОБА_1, припиненим.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак