Справа №295/5984/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

З участю секретаря Зубрицької Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру №14, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Народицька, буд. 21, з одночасним визнанням права власності на ? ідеальну частину спірного майна за позивачем.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 27.01.1982 року між сторонами було зареєстровано шлюб. З метою придбання житла для проживання сімї, 01.07.1997 року між її чоловіком ОСОБА_2 та Акціонерним товариством Холдінгова компанія «Київміськбуд» було укладено фючерсний контракт, згідно умов якого відповідач зобовязувався проінвестувати, а компанія побудувати проінвестоване житло. Вказала, що 01.07.1997 року ОСОБА_2 здійснив інвестування коштів у будівництво житла у сумі 19786,50 грн., 21.07.1997 року у сумі 3704,74 грн. та 04.08.1997 року у сумі 623,00 грн. 20.11.1997 року відповідачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Окрім того, зазначила, що ОСОБА_2 не визнає факту спільної сумісної власності на квартиру та вважає її своєю приватною власністю, оскільки свідоцтво про право власності видано лише на його імя, хоча житло купувалось в період перебування у шлюбі за спільні кошти, у зв'язку із чим змушена звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у ній, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував, щодо визнання за позивачем права власності на 15/1000 ід. ч. квартири АДРЕСА_1. Пояснив, що з Чорнобильського фонду, йому особисто, виділено 19786,50 грн., як компенсацію за втрату здоров"я, саме за рахунок даних коштів ним було проведено інвестування будівництва житла. Зазначив, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, мав право на поліпшення житлових умов, на що йому були виділені відповідні кошти. Не заперечував, що 625,20 грн. він сплатив спільними коштами подружжя.

У відповідності ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі із 27.01.1982 року, який зареєстрований міським відділом запису актів громадянського стану м. Житомир, актовий запис № 132. /а.с. 7/

Зі змісту фючерсного контракту № 107 про інвестування коштів у житлове будівництво від 01.07.1997 року вбачається, що між Акціонерним Товариством Холдінгова Компанія «Київміськбуд» ( Компанія) та ОСОБА_2 ( Довіритель) було укладено контракт, відповідно до умов якого довіритель інвестує, а Компанія, керуючись Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів від 13.06.1996 року № 305 «Про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на нежитлове будівництво», зобовязується побудувати проінвестоване житло на четвертому поверсі із трьома кімнатами. /а.с. 15-18/

Зі змісту копії посвідчення серії А №017171 від 09.08.1993 року вбачається, що ОСОБА_2 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1986 рік 1-ї категорії. /а.с. 67/

Відповідно до копії вкладки №107613 від 19.11.1998 року до посвідчення серії А №017171 від 09.08.1993 року ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. /а.с. 67/

Згідно до п. 10 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції на момент придбання спірного майна) встановлено, що позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім'ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві Ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Зі змісту копії розрахунку від 11.07.1997 року вбачається, що сума, яка підлягає оплаті з Чорнобильського фонду на будівництво квартири для сімї у складі 5-ти чоловік, відповідно до контракту укладеного між Акціонерним Товариством Холдінгова Компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_2 складає 19786,50 грн. /а.с. 84/

Відповідно до копії довідки №277 від 15.07.1997 року ОСОБА_2 здійснив інвестування у будівництво житла площею 59,82 кв. м. в сумі 19786,50 грн.( кошти виділені фондом), згідно умов фючерсного контракту № 107 від 01.07.1997 року про інвестування коштів у житлове будівництво. /а.с. 14/

Зі змісту копії довідки №290 від 27.07.1997 року ОСОБА_2 здійснив інвестування у будівництво житла площею 11,20 кв. м в сумі 3704,74 грн.( кошти отримані в позику, що не заперечувалось сторонами), згідно умов фючерсного контракту № 107 від 01.07.1997 року про інвестування коштів у житлове будівництво. /а.с. 12/

04.08.1997 року ОСОБА_2 здійснив інвестування у будівництво житла площею 1,89 кв. м в сумі 623,00 грн.(спільні кошти подружжя, що не заперечувалось сторонами), згідно умов фючерсного контракту № 107 від 01.07.1997 року про інвестування коштів у житлове будівництво, що підтверджується змістом долученої до матеріалів справи копії довідки № 311. /а.с. 13/

20 листопада 1997 року ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право власності на спірну квартиру № 14, що розташовується за адресою: м. Житомир, вул. Народицька, буд. 21, яке було видано Житомирським міськвідділом на підставі рішення міськвиконкому від 10.10.1994 року № 534. /а.с. 10/

До даних правовідносин щодо набуття спірного майна, а саме квартири № 14, що розташовується за адресою: м. Житомир, вул. Народицька, буд. 21 застосовуються норми КпШС України, які діяли на час придбання майна.

Згідно до ст. 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власність. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 р. №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" ( яка діяла на час набуття майна) передбачалося, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статтей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Статтею 16 Закону України «Про власність» (в редакції яка діяла на час набуття майна)- майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Аналіз зазначених норм сімейного законодавства дає підстави для висновку про презумпцію спільності майна подружжя та рівності їх часток при поділі майна, а відтак кожна сторона повинна надати належні та допустимі докази на її спростування та відповідно доведення того, що майно у шлюбі було придбано за рахунок власних коштів належних одному із подружжя до шлюбу, чи коштів належних йому від відчуження належного йому особисто майна, чи коштів, що йому були подаровані особисто.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання відповідача- Шепіля Л.І. на те, що кошти внесені в інвестування будівництва квартири №14, що розташовується за адресою: м. Житомир, вул. Народницька, буд. 21 належали йому особисто не підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема доказами, які б підтверджували наявність у нього таких сум особистих коштів і джерел їх отримання. Саме по собі зазначення у довідках та квитанціях його прізвища не є переконливим підтвердженням належності йому особисто сплачених коштів, оскільки він був стороною фючерсної угоди, і саме від його імені повинні були здійснюватися платежі на їх виконання.

Крім того, зі змісту розрахунку суми, яка підлягала відшкодуванню з Чорнобильського фонду на будівництво квартири по вищезазначеному контракту ( а.с. 84) вбачається, що розрахунок суми, яка підлягає оплаті з Чорнобильського фонду на будівництво квартири, проведено на склад сім"ї - 5 чоловік, з урахуванням залишення іншого житла за членами сім"ї. Зі змісту наданих ОСОБА_4 письмових заперечень, відповідач власне зазначає, що ордер на квартиру виданий на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що квартира №14, що розташовується за адресою: м. Житомир, вул. Народницька, буд. 21 була придбана за спільні кошти і належить подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 СК України чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

Визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1, залишити 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Чішман