Справа № 696/370/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Камянка

Камянський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

за участі

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи ОСОБА_4, Камянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про встановлення юридичного факту припинення шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (далі заявник) звернувся в суд з указаною заявою. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 18 липня 2001 року рішенням Камянського районного суду Черкаської області було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_4, який до цього було зареєстровано у Леніногорському міському РАГСі Татарської АССР 16 вересня 1978 року. З часу винесення судового рішення вони спільно не проживали та не вели господарства, а колишня дружина взагалі переїхала жити в інший населений пункт. 31.03.2015 року його колишній дружині видано свідоцтво про розірвання шлюбу Орджонікідзевським районним у місті Харкові відділі ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області. Також, 14 жовтня 2015 року нею було отримано свідоцтво про розірвання шлюбу на підставі цього ж рішення суду у відділі РАГСУ виконкому Леніногорського муніципального району республіки Татарстан Російської Федерації. З посиланням на неоднакове розуміння законодавства Російської Федерації та України щодо моменту припинення шлюбу, просив встановити факт припинення шлюбу між ним та ОСОБА_4 на час винесення судового рішення про розірвання шлюбу, а саме 18.07.2001 року, та зобовязати орган державної реєстрації здійснити зміни до актового запису № 37 від 31 березня 2015 року. Встановлення такого факту йому необхідно, оскільки з часу винесення судового рішення про розірвання шлюбу колишнє подружжя окремо набували у власність певне майно, і від встановлення такого факту на його думку залежить і правовий режим цього майна.

В судовому засіданні заявник позов підтримав, а представник ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення цієї заяви.

Представник Камянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з вимогами заяви не погоджувалась.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з наступного.

Згідно частини 4 статті 174 ЦПК України при визнанні заяви ухвалення судом рішення про задоволення вимог можливо лише у разі наявності на те законних підстав.

Між тим, суд приходить до висновку, що обставини справи та наявні у ній докази не дають підстав суду задовольнити заяву виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 18 липня 2001 року рішенням Камянського районного суду Черкаської області було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який до цього було зареєстровано у Леніногорському міському РАГСі Татарської АССР 16 вересня 1978 року.

З часу винесення судового рішення вони спільно не проживали та не вели господарства, а колишня дружина взагалі переїхала жити в інший населений пункт.

31.03.2015 року ОСОБА_4 Орджонікідзевським районним у місті Харкові відділі ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Також, 14 жовтня 2015 року нею було отримано свідоцтво про розірвання шлюбу на підставі цього ж рішення суду у відділі РАГСУ виконкому Леніногорського муніципального району республіки Татарстан Російської Федерації.

Заявник посилався на неоднакове розуміння законодавства Російської Федерації та України щодо моменту припинення шлюбу та просив встановити факт припинення шлюбу між ним та ОСОБА_4 на час винесення судового рішення про розірвання шлюбу, а саме 18.07.2001 року, з одночасним зобовязанням органу державної реєстрації здійснити зміни до актового запису № 37 від 31 березня 2015 року. Встановлення такого факту йому необхідно, оскільки з часу винесення судового рішення про розірвання шлюбу колишнє подружжя окремо набували у власність певне майно, і від встановлення такого факту на його думку залежить і правовий режим цього майна.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та частини 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть встановлюватись різні юридичні факти, в незалежності від їх приналежності до переліку таких фактів у частині 1 статті 256 ЦПК України, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Таким чином, в судовому порядку не виключається можливість встановлення факту припинення шлюбу.

Між тим, суд не погоджується з мотивами, якими заявник обґрунтовує необхідність встановлення такого факту, а саме через вплив на його думку моменту розірвання шлюбу на режим його особистого майна, так як такі висновки заявника не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-211цс14, від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13, згідно змісту яких належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, встановленню в судовому розгляді підлягає не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Оскільки шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано згідно рішення суду 18 липня 2001 року, то при визначенні моменту припинення шлюбу слід керуватись правилами того законодавства, яке діяло на час винесення судового рішення, а саме згідно статті 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Реєстрацію розлучення здійснено на території України 31.03.2015 року, і таким чином припиненим шлюб являється саме з цієї дати.

Суд знаходить не прийнятними посилання заявника на те, що реєстрацію розірвання шлюбу також здійснено на території Російської Федерації, за законодавством якої моментом розірвання шлюбу є час винесення судового рішення, так як у відповідності до ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Верховною Радою України від 10.11.1994 року по справах про розірвання шлюбу застосується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви, а якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. З огляду на те, що позов про розірвання шлюбу подавався громадянами України та розглядався в судді України, застосуванню до виниклих правовідносин підлягає лише КпШС України, який діяв на той час.

У звязку з вказаним, в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 44 КпШС України,

в и р і ш и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи ОСОБА_4, Камянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про встановлення юридичного факту припинення шлюбу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :