У х в а л а

іменем україни

09 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що з 12 січня 1996 року по 01 квітня 2010 року він працював у Публічному акціонерному товаристві «Євраз Суха Балка» (далі - ПАТ «Євраз Суха Балка») на різних посадах і за час його роботи у товаристві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати, у тому числі, за час відпусток, провадилось із порушенням законодавства та строків їх виплати.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату за час відпусток у розмірі 1 487 грн 28 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 13 518 грн 69 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 134 258 грн 46 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати при звільненні у сумі 8 500 грн., без утримання податків та обов'язкових платежів, моральну шкоду у розмірі 200 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 625 грн 60 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції у частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 7 121 грн 08 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 2 625 грн 60 коп. скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції у частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Рішення апеляційної інстанції оскаржується лише в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, а тому, в силу ст. 335 ЦПК України, в іншій частині не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що позивачем не доведено понесення таких витрат, а надана ним квитанція від 01 червня 2012 року № 2 на суму 2 625 грн 60 коп. не підтверджує сплату витрат, оскільки не є офіційним фінансовим документом, зокрема, вона не оформлена належним чином, як розрахунковий документ, не містить штампу та/або печатки. При цьому, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що вказана квитанція оформлена на підставі договору від 01 червня 2012 року про надання юридичних послуг, пунктом 5.1 якого передбачено внесення 100 % попередньої оплати у розмірі 2 625 грн 60 коп., однак матеріали справи не містять жодних актів виконаних робіт, які б підтверджували факт виконання сторонами умов цього договору.

Таким чином, встановивши зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення витрат на правову допомогу.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для йогозміни або скасування в цій частині не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

С.О. Карпенко