Справа № 133/3096/15-ц Провадження № 22-ц/772/2829/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.,

представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів орган опіки і піклування виконкому Козятинської міської ради Вінницької області та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_10 про вселення в квартиру,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року позивач ОСОБА_11 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просив: визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 3 в будинку № 10 по вулиці Горького в місті Козятині Вінницької області, відповідно ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: дочку - ОСОБА_8 та сина - ОСОБА_9 з січня 2014 року, ОСОБА_6 - з липня 2015 року, ОСОБА_7 з січня 2001 року. В обґрунтування позову посилався на те, що він після смерті своєї матері ОСОБА_12, яка померла 19.06.2015, залишився проживати за місцем своєї реєстрації в квартирі, яка знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Козятина за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті матері він почав переоформляти особовий рахунок на своє ім'я по оплаті за утримання квартири та прибудинкової території і дізнався про те, що його сестра - ОСОБА_6, його брат - ОСОБА_7 та його племінниця - ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, до цього часу продовжують перебувати на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_2, хоча відповідач ОСОБА_6 добровільно припинила проживати та зявлятись у вказаній квартирі з листопада грудня 2014 року, про її теперішнє місце проживання йому нічого не відомо, а відповідач ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми добровільно припинила проживання у вказаній квартирі з червня 2013 року, і з того часу мешкає разом з дітьми та чоловіком за адресою: м. Козятин Вінницької області, вулиця Грибальова, будинок 4, а відповідач ОСОБА_7 не проживає у вказані квартирі з липня 2000 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою № 628, наданою Козятинським комунальним підприємством «Відродження», свідоцтвом про смерть ОСОБА_12, актом по факту не проживання від 20.08.2015, заявою позивача на переоформлення особового рахунку, актом від 27.06.2015.

Добровільно знятись з реєстрації у вказаній квартирі відповідачі не бажають, а реєстрація ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей створює для нього суттєві проблеми, пов'язані з приватизацією вищевказаної квартири, та завдає майнової шкоди, яка полягає в додаткових витратах на комунальні послуги, сума яких нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб на тій чи іншій житловій площі.

В червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (залучена в якості співвідповідача ухвалою від 01.06.) та просила вселити її разом з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру за № 3 в м. Козятині по вул. Горького, 10. Свої вимоги мотивувала тим, що вона разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, зазначена квартира не приватизована та знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Козятина. До середини червня 2013 року вона проживала в даній квартирі, до того часу, поки в квартиру не поселився ОСОБА_11, який повернувся з місць позбавлення волі. Проживання з ним в одній квартирі було неможливим, між ними постійно виникали непорозуміння, скандали, у звязку з чим вона вимушена була виїхати. Таким чином, ОСОБА_2 позбавив її можливості користуватися житлом і вона вимушена була оселитися разом зі своєю сімєю до найманого житла, оскільки іншого житла у неї немає.

Квартира належала її бабусі, де проживали її батьки та вона разом із своєю сімєю, а на даний час ОСОБА_11 хоче приватизувати квартиру особисто. З квітня цього року її чоловік перебуває в зоні АТО і в неї немає можливості винаймати окреме житло, а тому вона вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 серпня 2016 року цивільні справи № 133/3096/15-ц за позовом ОСОБА_2 І та № 133/1187/16-ц за позовом ОСОБА_4 - обєднано в одне провадження (а.с. 12).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 рокузадоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 3 в будинку № 10 по вулиці Горького в місті Козятині Вінницької області ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_8, 03.05.2006 р. н. та сина ОСОБА_9, 28.03.2009 р. н. з січня 2014 року, ОСОБА_6 - з липня 2015 року, ОСОБА_7 з січня 2001 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_10 про вселення в квартиру відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати за сплату судового збору в розмірі 487 грн 20 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 1440 грн 00 коп. за подання в газету оголошення про виклик до суду.

Не погодившись з таким рішенням суду в частині задоволення позовних вимог до неї та неповнолітніх дітей, а також в частині відмови в задоволенні заявленого нею позову, ОСОБА_4, виступаючи у власних інтересах та як законний представник неповнолітніх дітей, подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити прийняте рішення, яким, відмовити в позові ОСОБА_2 щодо неї та дітей, позовні вимоги, заявлені нею, про вселення в квартиру задовольнити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що в спірній квартирі ОСОБА_4 проживала майже з самого народження і до того часу, поки з місць позбавлення волі в квартиру не повернувся ОСОБА_2, з яким у неї склалися неприязні стосунки, тому вимушено виїхала з квартири так як хвилювалася за дітей. В квартирі залишилась проживати її мати ОСОБА_6, яка також покинула жиле приміщення з поважних причин: поїхала на заробітки за кордон. Вважає, що висновки суду про доведеність обставин відсутності її з неповнолітніми дітьми в квартирі понад 6 місяців без поважних причин не відповідають обставинам справи та є помилковими, оскільки суд дійшов такого висновку без врахування того що вони були змушені покинути квартиру, також суд не врахував положення Конвенції ООН про права дитини, Конвенції про права інвалідів, ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 19 Сімейного кодексу України та ухвалив рішення, яке порушує права неповнолітніх.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, щодо визнання ОСОБА_6 - з липня 2015 року та ОСОБА_7 з січня 2001 року такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 3 в будинку № 10 по вулиці Горького в місті Козятині Вінницької області, не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє його в цій частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав. Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 заперечив проти апеляційної скарги, зазначив що відповідач виїхала з квартири ще до звільнення ОСОБА_2 з місць позбавлення волі, неповнолітні діти також виїхали одночасно з своєю матірю ОСОБА_4, тому їхні права задоволенням позову про визнання їх такими що втратили право користування жилим приміщенням ніяким чином не порушуються, а їх вселення на сьогодні є неможливим, оскільки ОСОБА_2 (ОСОБА_11) одружився і проживає в спірній квартирі з своєю сімєю. Інші учасники судового розгляду не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, в частині визнання ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 3 в будинку № 10 по вулиці Горького в місті Козятині Вінницької області, а аткож відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 про вселення, -виходив з того, що відповідачі без поважних причин залишили та не проживають в спірній квартирі, в справі не здобуто доказів, що ОСОБА_4 та її неповнолітні діти з червня 2013 року не могли проживати в спірній квартирі через те, що ОСОБА_2 чинив перешкоди в користуванні квартирою, тому вони втратили право користування житлом на підставі ст. 71 ЖК України внаслідок відсутності в ньому понад 6 місяців.

Однак такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та постановлений з порушенням норм матеріального права, без повного та всебічного зясування обставин справи.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Позивач ОСОБА_11 20.10.2015 року уклав шлюб з ОСОБА_10 та змінив своє прізвище на «Соловйов», що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 169739, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області 20.10.2015 (а.с.200).

Квартира АДРЕСА_3 не приватизована та є комунальною власністю, що не оспорюється та не заперечується сторонами по справі.

В квартирі, окрім заявника ОСОБА_2 І зареєстровані на проживання ОСОБА_6 з 30.06.1998 р. (а.с.14, т.1), ОСОБА_7 з 09.09.1996 р. (а.с.16, т.1), ОСОБА_4 з 04.10.2002 р. (а.с.80 на звороті, т.1) та її неповнолітні діти донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 81 83, т.1).

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Позивач ОСОБА_2 в підтвердження своїх вимог надав акт від 20.08.2015 року, з якого вбачається, що за адресою АДРЕСА_4 (ОСОБА_11) Ю. І. проживає з грудня 2013р., а Фастаківська І, Ю. не проживає за вказаною адресою з червня 2013р., а ОСОБА_6 з осені 2014 року (а.с.6, т.1, оригінал на а.с. 244, т.1); заяву на переоформлення особового рахунку на квартиру від 25.06.2017 року (а.с.8, т.1) з доданим до неї ОСОБА_14 від 27.06.2015 року (а.с.9, т.1), з яких вбачається, що крім ОСОБА_2 в квартирі зареєстровані ОСОБА_6 та Фастовецька (саме так написано прізвище в заяві та акті)І.Ю. та які не проживають в цій квартирі, дату з якого часу не проживають, - прочитати неможливо, оскільки видно лише перші дві цифри «20».

Отже, факт відсутності відповідача ОСОБА_4 доведений та нею не заперечується. Однак при вирішенні питання чи втратила вона разом з неповнолітніми дітьми право користування жилим приміщенням, слід виходити не лише з факту відсутності але й встановити причини з яких квартиронаймач відсутній в житлі (стаття 71 ЖК України).

Як причину відсутності ОСОБА_4 зазначила те, що в неї склалася неприязні відносини з позивачем ОСОБА_2, оскільки він тривалий час перебував в місцях позбавлення волі і перед черговим його звільненням вона, хвилюючись за добробут дітей, змушена була покинути квартиру.

Як вбачається з Вимоги про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 неодноразово судимий та востаннє звільнився з місць позбавлення волі 31.12.2013 року (а.с. 245 249, т.1).

ОСОБА_4 зверталася до правоохоронних органів щодо створення перешкод з боку рідного дядька ОСОБА_2 в користуванні квартирою, в якій зареєстрована вона та її неповнолітні діти (талон-повідомлення на а.с. 86, т.1). Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми без поважних причин не проживає за зареєстрованим місцем проживання понад 6 місяців, - є невірним.

Суд не врахував при винесенні оскаржуваного рішення інтереси неповнолітніх дітей, які зареєстровані на проживання в цій квартирі, а їх мати ОСОБА_4 іншого житла не має, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 84, т.1), а їх батько перебуває на службі в збройних силах України та проходить службу в зоні проведення АТО (довідка а.с. 85, т.1).

Частиною 4 ст. 12 Закону № 2623-IV від 02.06.2015 року « Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що неприпустимо зменшення або обмеження прав, охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь яких правочинів стосовно житлових приміщень. Відповідно до практики Верховного Суду України наявність права користування житлом дитиною доводиться її реєстрацією у цьому приміщенні.

Оскільки, неповнолітні діти ОСОБА_4: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у даній квартирі, їх мати на час їх народження також була зарестрована та проживала в цій квартирі до 2013 року (доки вона змушена була в червні 2013 року покинути це житло), то вони, не зважаючи на дату їх реєстрації в квартирі, враховуючи відсутність у їх матері іншого житла, - мають право на користування цим житлом.

Враховуючи положення Конвенції ООН Про права дитини, ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», враховуючи те що причини відсутності ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей є поважними, ОСОБА_2 чинить перешкоди їм в користуванні житлом, заперечує їх вселення, в квартирі також зареєстрована відповідач ОСОБА_10, яка також заперечує їх вселення, - суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування жилим приміщенням та безпідставно відмовив в задоволенні позову про їх вселення в квартиру.

Отже, колегія суддів, вираховуючи обставини справи, встановлені по справі факти, вважає, що слід відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання такими що втратили право користування житлом ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, а позов ОСОБА_4 про вселення її та неповнолітніх дітей, відповідно слід задовольнити.

В порядку ст. ст. 88, 316 ЦПК України апеляційний суд приймає рішення щодо розподілу понесених та документально підтверджених судових витрат та, враховуючи ту обставину що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 88 ЦПК України здійснив стягнення судових витрат в солідарному порядку, що є неприпустимим, - апеляційний суд приймає рішення про такий розподіл судових витрат, понесених сторонами по справі:

-позивач відповідач ОСОБА_2 поніс наступні судові витрати: 487 грн 20 коп. судового збору при зверненні до суду (квитанція на а.с.1 т. 1), 630 грн. оплата за оголошення в газету «Урядовий курєр» про виклик до суду (а.с. 184 т.1), 180 грн. оголошення в газету «Вінниччина» - виклик до суду (а.с.185 т. 1), 630 грн. оплата за оголошення в газету «Урядовий курєр» про виклик до суду (а.с. 185 а, т.1), а всього 1 927, 20 грн судових витрат, які необхідно стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах, тобто по 963 грн 60 коп. з кожного;

-відповідач - позивач ОСОБА_4 понесла такі судові витрати: 551 грн. 20 коп. по сплаті судового збору за подання позовної заяви (квитанція на а.с.78, т.1) та 704 грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (квитанція на а.с. 11 т. 2), а всього 1 255 грн. 20 коп. судових витрат, які слід стягнути на її користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_10 в рівних частинах, тобто по 627 (шістсот двадцять сім) гривень 60 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року в частині:

- визнання ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_8, 03.05.2006 р. н. та сина - ОСОБА_9, 28.03.2009 р. н., такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 3 в будинку № 10 по вулиці Горького в місті Козятині Вінницької області з січня 2014 року;

- відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_10 про вселення в квартиру;

- стягнення судових витрат та витрат за подання оголошення в газету про виклик до суду,-

скасувати та в цій частині ухвалити нове:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 3 в будинку № 10 по вулиці Горького в місті Козятині Вінницької області.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_10 про вселення в квартиру задовольнити.

Вселити ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру за № 3 по вул. Горького, 10 в м. Козятині Вінницької області.

Рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_6 - з липня 2015 року та ОСОБА_7 з січня 2001 року, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 3 в будинку № 10 по вулиці Горького в місті Козятині Вінницької області, - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2по 963 грн 60 коп. з кожного понесених ним та документально підтверджених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 в рівних частинах по 627 (шістсот двадцять сім) гривень 60 коп. з кожного понесених нею судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до касаційної інстанції.

Головуюча підпис ОСОБА_15

Судді: підпис ОСОБА_16

підпис ОСОБА_14

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета