Справа № 2-686/11
Провадження № 6/461/50/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 суддя Галицького районного суду м. Львова Городецька Л.М., вивчивши заяву ОСОБА_1 про скасування ухвали суду про тимчасове обмеження виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в які просить скасувати тимчасове обмеження відносно нього у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Галицького районного суду м. Львова № 130/2191/12 від 05.03.2012 року.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до висновку, що в прийнятті такої слід відмовити, виходячи з наступного.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з п. 2 ст. 6 вищевказаного Закону підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачено ст.377-1 ЦПК України, у відповідності з якою питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Діючим ЦПК України не передбачено порядок та вирішення питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

У разі врегулювання боргових зобовязань державний виконавець виносить відповідну постанову про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Отже, тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Згідно п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного, суддя приходить до висновку, що заявнику за його заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон слід відмовити у відкритті провадження, оскільки така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.122, 377-1 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування ухвали суду про тимчасове обмеження виїзду за межі України.

Роз'яснити заявнику, що розгляд питання про зняття (скасування) обмеження щодо особи у праві виїзду за межі України належить до компетенції державного виконавця та/або на ухвалу суду, якою тимчасово обмежено у праві виїзду боржника за межі України може бути оскаржена в апеляційному порядку у відповідності до вимог ст. 293 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.М.Городецька