Провадження № 2/127/1518/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.03.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Ревтюх О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги аргументовані тим, що позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 на посаді начальника групи радіонавігації та посадки літаків в званні старшого лейтенанту. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 209 від 12.02.2009року позивачу та відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було передано безкоштовно у власність в процесі приватизації 19/100 частки квартир АДРЕСА_2 та складається з кімнати № 60 площею 12,6 кв.м., та 19/100 частки нежитлових приміщень загального користування: коридорів «L», «LL», туалету «LI», умивальника «LII», кухні «LIII». Оскільки вказані особи були зареєстровані в зазначеному вище приміщенні, вони всі приймали участь в його приватизації. Але, на час здійснення приватизації зазначеної частини квартир позивач був неповнолітній, йому було 15 років. Наразі позивач є повнолітньою особою та одружився, створив власну сім`ю, тому вчотирьох в кімнаті площею 12,6 кв.м. проживати неможливо, а тому позивач зі своєю дружиною винаймають окреме житло.

Оскільки, позивач став учасником приватизації, він не в праві претендувати на отримання службового житла, та не в праві отримувати компенсацію за оплату житла, що винаймає. Про існування оскаржуваного рішення позивач дізнався зі свідоцтва про право власності на житло від 12.02.2009 року, про існування якого дізнався з реєстру прав власності, коли у військовій частині повідомили про неможливість виділити йому житло або компенсувати оренду житла через наявність у позивача права власності на квартиру.

Позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 209 від 12.02.2009 року порушує його права. Дані обставини стали підставою для звернення із позовом до суду.

В заяві від 01.03.2017р. представник позивача збільшив позовні вимоги та просив суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 209 від 12.02.2009 року в частині безоплатної передачі ОСОБА_1 в спільну часткову власність з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19/100 часток квартир АДРЕСА_3 . Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку від 19/100 часток квартир АДРЕСА_3 . Скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 , виданого виконкомом Вінницької міської ради 12.02.2009 року відповідно до рішення № 209, в частині 1/3 частки від 19/100 частки квартир АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_1 .

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі просить суд судові витрати залишити за ним.

Представник відповідача Вінницької міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов визнають в повному обсязі.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 209 від 12.02.2009 року в спільну часткову власність з громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передано 1 кімнату розташовану в гуртожитку по АДРЕСА_6 .(а.с.6)

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 12.02.2009р. виданого Виконкомом ВМР, з технічного паспорту на житло - ОСОБА_1 в спільну часткову власність з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить ( по 1/3 ) 19/100 часток квартир АДРЕСА_3 . (а.с. 7-8,10, )

Відповідно до довідки про склад сім`ї позивач зареєстрований за вказаною вище адресою. (а.с. 39-40)

Судом встановлено, що позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 на посаді начальника групи радіонавігації та посадки літаків в званні старшого лейтенанта, що підтверджується посвідчення офіцера, що міститься в матеріалах справи. (а.с.9).

Відповідно до п. 7 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ч.2 ст. 19 Конституції України, ч. З ст. 24 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України.

Ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 21 ЦК України визначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або, інтереси.

Ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Відповідно до ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд погоджується з доводами позивача, що оскаржуване рішення ВК ВМР порушує його право на отримання службового житла як військовослужбовця, отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі

Представник позивача в заяві про розгляд справи без його участі просив суд судові витрати залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41 Конституції України, ст.ст. 6, 15, 16, ЦК України,ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 58-61, 88, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 209 від 12.02.2009 року в частині безоплатної передачі ОСОБА_1 в спільну часткову власність з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19/100 часток квартир АДРЕСА_3 .

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку від 19/100 часток квартир АДРЕСА_3 .

Скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 , виданого виконкомом Вінницької міської ради 12.02.2009 року відповідно до рішення № 209, в частині 1/3 частки від 19/100 частки квартир АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: