Справа № 317/3736/16-ц
№/п 2/317/67/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» березня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря Ігнатченко Ю.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності за ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2016 року, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності за ОСОБА_5В, який неодноразово уточнювався. В останній редакції викладених позовних вимог, позивач просить суд:

-встановити факт проживання ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_4 в період з січня 2004 року по серпень 2016 року;

-припинити право власності ОСОБА_6 на садовий будинок літ. А, що розташований за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, смт. Розумівка, СТ «Композит», буд. 106, на земельній ділянці, кадастровий номер :04:002:0530, цільове призначення: для ведення садівництва, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.08.2016 року, номер запису: 16066275;

-визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 садовий будинок літ. А, загальною площею 72,6 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, смт. Розумівка, СТ «Композит», буд. 106, на земельній ділянці, кадастровий номер :04:002:0530, цільове призначення: для ведення садівництва;

-в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини одноповерхового будинку із монсардою, літ. А, що розташований за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, смт. Розумівка, СТ «Композит», буд. 106, на земельній ділянці, кадастровий номер :04:002:0530.

09.11.2016 року ухвалою суду за клопотанням позивача залучено ОСОБА_5 в якості відповідача, виключивши її із кола третіх осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в період часу з 1996 року по серпень 2016 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання мають спільну дитину ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження.

З 2006 р. вони користувались земельною ділянкою як члени дачного кооперативу СТ «Композит», на якій вирішили добудувати будинок, в якому мали намір проживати сімєю.

Спірне майно розташоване на земельній ділянці №106 СТ «Композит» для ведення садівництва, площею 0,0668 га. кадастровий номер :04:002:0530, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Розумівська сільська рада, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Спірний будинок добудовували з ОСОБА_4 за спільні кошти. Вклад позивача в будівництво та благоустрій спірного майна складався з грошових коштів 20 000,00 грн, які їй подарували її батьки, за рахунок її зарплати та взятих нею в банківських установах кредитних коштів у загальному розмірі 13 500,00 грн, та відсотків, які вона сплачувала.

В кінці 2016 року стосунки між сторонами було розірвано. Оскільки на час створення спірного майна - житлового будинку вони з ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, мали сумісний сімейний бюджет, який поповнювався за рахунок зароблених ними обома коштів, були пов'язані спільним побутом, то зазначене майно є об'єктом їх спільної сумісної власності.

На пропозицію позивача поділити майно в добровільному порядку ОСОБА_4 відповів відмовою. Такі дії відповідача порушують її права та інтереси, тому вона вимушена звернутись до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та позивачка позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити повністю, зазначивши, що в період часу з 1996 року по 2016 рік ОСОБА_2 з ОСОБА_4 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Вони мають спільну дитину, проживали всі разом як одна сімя та вели спільне господарство. За цей період часу ними було добудовано будинок, , який на їх думку належить їм на праві спільної сумісної власності, однак зареєстрований за відповідачем ОСОБА_5 Так, представник позивача пояснила, що в 2006 року сторони придбали земельну ділянку площею 0,0668 га, кадастровий номер :04:002:0530, що розташована за адресою: Запорізька область Запорізький район, Розумівська сільська рада, СТ «Композит», №106 за 2000 доларів. У звязку з тим, що виникли труднощі із придбанням зазначеної земельної ділянки, дана земельна ділянка була оформлена на сестру ОСОБА_4В, - ОСОБА_5, яку було прийнято в члени СТ «Композит». В подальшому ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку на своє імя, тому як проводилась приватизація багатьох ділянок і це було вигідніше. Як зазначила позивач, на земельній ділянці був недобудований будинок, який складався з коробки та даху і ніяких умов для проживання в ньому не було.

Згодом, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 почали будівництво спірного будинку, в який потім і переїхали жити. Позивач постійно працювала, заробляла гроші, внесла свій вклад на будівництво будинку та його ремонт. Доказами на підтвердження зазначених обставин вважає: грошові перекази від батьків, кредитні кошти, взяті в банку. В результаті спільних з ОСОБА_4 робіт з благоустрою будинку, стан будинку значно покращився, було проведено водопостачання, поставлені вікна, добудовано прибудову, зроблені внутрішні роботи та інше. На теперішній час будинок придатний для проживання. Таким чином, не оспорюючи права власності на земельну ділянку, позивач вважає, що даний будинок є обєктом їх спільної сумісної власності з ОСОБА_4, та підлягає поділу в рівних частках між подружжям.

Окрім того, обґрунтовуючи позицію ОСОБА_2, її представник посилається на те, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці члени сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Згідно зі ст.74 СК України, якщо чоловік і жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Той факт, що право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_5 позивач не визнає, та просить припинити право власності ОСОБА_5 на вищевказане майно з наступних підстав.

На думку позивача, державна реєстрація права власності на спірний будинок проведена незаконно. В своїх поясненнях позивач посилається на те, що відповідно до вимог законодавства, для державної реєстрації права власності на спірний будинок ОСОБА_5 необхідно було надати документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (декларацію про готовність обєкта до експлуатації), а також технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Однак, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у ОСОБА_5 відсутня декларація про готовність обєкта до експлуатації.

Вищевказані обставини свідчать про незаконність державної реєстрації за ОСОБА_5 права власності на спірний обєкт нерухомості.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначив, що позовні вимоги позивача нічим не підтверджені, земельна ділянка та спірне майно не мають ніякого відношення до позивачки, оскільки ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку та оформила право власності на будинок у встановленому законом порядку.

Також представник ОСОБА_5 зазначав і про те, що твердження позивача про те, що саме вона із відповідачем побудувала спірний будинок нічим не підтверджено. Протягом всього розгляду справи позивачем надавались суду докази щодо джерела її доходів, однак доказів того, що ці кошти були витрачені саме на будівництво спірного будинку не надано.

Разом з тим, представник ОСОБА_5 зазначив, що встановлення факту, що має юридичне значення повинне відбуватись в порядку окремого провадження, тому як у даному випадку немає підстав для позовного провадження.

Відповідач по справі ОСОБА_5 позов не визнала, пояснивши що в 2006 році нею було придбано земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, про що свідчить розписка про передачу грошей попередньому власнику.

Як пояснює ОСОБА_5, з часом, до неї зателефонував її брат ОСОБА_4 та попросився пожити в цьому будинку, на що вона йому дала згоду. До переїзду ОСОБА_4 в даному будинку був зроблений ремонт в одній кімнаті, поставлені вікна, батареї, котел, однак все це робила мати ОСОБА_5 В своїх поясненнях відповідачка неодноразово наголошувала на тому, що весь ремонт, який робився в її будинку, робився за рахунок її матері, про що свідчить договір на встановлення пластикових вікон від 22.04.2007 року, укладений від імені Жечевої.

Відповідачка по справі, ОСОБА_5В, не заперечує той факт, що в спірному будинку дійсно проживали та вели побут ОСОБА_4 та ОСОБА_2Ж, робили косметичний ремонт та доглядали за городом, сплачували членські внески в кооператив. Також ОСОБА_5 пояснила, що позивачка достовірно знала, що земельна ділянка належить не їй, окрім того, зберігала в себе оригінал державного акту. Позивач із ОСОБА_4 тимчасово проживали в спірному будинку виключно зі згоди її, як власника і ніякої домовленості про переоформлення земельної ділянки та будинку на позивача не було.

Відповідач ОСОБА_4В, на неодноразові виклики до суду не з'явився, пояснень не надав.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що факт належності ОСОБА_5 земельної ділянки, що розташована на території Запорізького району Запорізької області в смт. Розумівка, СТ «Композит», буд. 106, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №055172 від 25.11.2008 року, виданого на підставі розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації №820 від 09.08.2007 року. Право власності ОСОБА_5 набуто в порядку приватизації, як члену СТ «Композит», до якого вона була прийнята 08.09.2006 року. (а.с. 97) Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку не оспорюється позивачем по справі.

Належність на час розгляду даної справи на праві власності садового будинку ОСОБА_5 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 69245151 від 28.09.2016, відповідно до якого вона є власником будинку, що розташований за адресою: Запорізький район, Запорізька область, с/рада Розумівська, «Композит», садівниче товариство, будинок 106.

В даному випадку ОСОБА_5 набула право власності на спірний будинок на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке є чинним на час розгляду справи та ніким не скасовано, не оспорено, і зареєстроване у встановленому законом порядку.

Посилання представника позивача щодо порушень ОСОБА_5 порядку реєстрації спірного садового будинку є припущенням, та жодним чином не підтверджено в судовому засіданні.

Представник позивача, оспорюючи дії державного реєстратора, не звернулась до суду з відповідним позовом, а просить припинити право власності на садовий будинок, в межах заявленого позову, однак суд позбавлений можливості в межах даного позову вирішувати питання, щодо правомірності дій реєстратора, який не є відповідачем по справі.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи( ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 58 ЦПК України визначено, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ,виникає спір ( ч.3 ст. 60 ЦПК України).

У відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Однак, позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається в позові.

Так, посилання позивачки на те, що на земельній ділянці була побудована тільки коробка, а все інше будівництво будинку вони робили самостійно, спростовується технічним паспортом на садовий будинок №106 в СТ «Композит», відповідно до якого, рік побудови даного будинку та прибудови зазначено 1990. ( а.с. 217-221).

Суд звертає увагу на те, що вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, а тому відповідач має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. Доводи позивача про сплату нею членських внесків не свідчать про набуття права власності. Окрім того, ОСОБА_5 також не заперечувала факт сплати позивачкою членських внесків, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_2 із ОСОБА_4 проживали в спірному будинку та користувались е/енергією, водою.

Посилання позивачки на те, що отримані нею від батьків грошові перекази, взяті в банку кредитні кошти були використані на будівництво будинку ніякими доказами не підтверджується. Надані суду в якості доказів товарні чеки на придбання будівельних матеріалів, судом не беруться до уваги, тому як вони не ідентифіковані, а саме: не містять прізвище покупця. Окрім того, судом не виключається той факт, що за час тривалого проживання в спірному будинку, що не оспорюється ОСОБА_5, позивачкою разом із ОСОБА_4 витрачались якісь кошти на придбання будівельних матеріалів для проведення поточного ремонту.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали на земельній ділянці №106 в СТ «Композит» однією сімєю, вели спільне господарство, вели будівельні роботи щодо облаштування будинку для житла, а також ті обставини, що вони ніколи на цій ділянці не бачили ОСОБА_5 та її мати. Однак дані покази свідків не беруться судом до уваги, тому як чинним законодавством чітко встановлено порядок набуття права власності на нерухоме майно, а показання свідків не є доказом, який підтверджує правомірність набуття позивачем права власності на садовий будинок.

Письмові покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 суд не бере до уваги, тому як вони не попереджались про кримінальну відповідальність, а відповідно до ст. 159 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі, у тому числі і допитати свідків.

Окрім того, в матеріалах справи містяться фотокартки, які також судом не беруться до уваги, тому як вони ніяким чином не підтверджують факт набуття права власності на будинок.

Таким чином, судом встановлено, що власником земельної ділянки №106, що знаходиться в СТ «Композит» в Розумівській сільській раді Запорізького району Запорізької області та спірного будинку, що розташований на даній земельній ділянці є ОСОБА_5

Право власності ОСОБА_5, жодним чином не порушує права та інтереси позивача, яка не є власником ні земельної ділянки, ні будинку, розміщеного на ній.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_4В, ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя та припинення права власності ОСОБА_5 слід відмовити.

Що стосується встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрацію шлюбу, суд прийшов до наступних висновків.

За ст. 16 ЦК України, ст. 258 ЦПК України встановлення факту не є самостійним способом захисту цивільних прав у позовному провадженні, а є підставою для виникнення цивільного права, у справі про визнання права власності на майно.

З огляду на те, що відсутні підстави для визнання права власності, тому у суду не має підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по серпень 2016 року в рамках цивільного провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_2 слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 11, 27, 60, 88 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про власність», ст.74 СК України, ст. 328 ЦК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності за ОСОБА_5В - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Яркіна