УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила вселити її та її малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у будинок АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона та її дитина зареєстровані у вказаному вище будинку, а тому мають право користування ним, проте відповідачка, яка є її матір'ю, чинить їй перешкоди у користуванні будинком.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_4 та її малолітню доньку ОСОБА_6, 28 березня 2015 року, в будинок АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували, що позивачка разом зі своєю малолітньою донькою зареєстровані у спірному будинку, що підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Святошинського району форми № 3 від 21 червня 2016 року (а. с. 65) та довідкою від 29 березня 2016 року (а. с. 5), а тому дійшли обґрунтованого висновку, що позивачка від дня народження з 1983 року та її малолітня дитина, 2015 року народження, зареєстровані у будинку відповідача як члени сім'ї у встановленому законом порядку, а тому мають право користування ним та, відповідно, наявні правові підстави для вселення позивача разом з її донькою до будинку.

При цьому апеляційний суд вмотивовано відхилив доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не прийнято до спільного розгляду зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (а. с. 43), оскільки відповідач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом в загальному порядку.

Доводи касаційної скарги щодо помилкового застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин норм Житлового кодексу із зазначенням у рішенні їх з посиланням на КЗпП України безпідставні, не впливають на правильність вирішення спору по суті та не можуть бути підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович