28.03.2017 227/952/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Левченка А.М.,

за участю секретаря - Черкасової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2017 року заявниця звернулася до суду із зазначеною заявоюі просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та помер 06.01.2017 року в Кіровському районі м. Донецька.

В обґрунтування своїх вимог заявниці послалася на те, що 06 січня 2017 року помер її чоловік ОСОБА_3, вона є дружиною померлого, на момент смерті її чоловік мешкав в м. Донецьк, який тимчасово знаходиться на неконтрольованій території України. Вона є тимчасово переміщеною особою та мешкає в м. Добропілля Донецької області. Вказала, що їй було відмовлено в реєстрації смерті чоловіка, тому вона змушена звертатись до суду, оскільки не має можливості зареєструвати смерть її чоловіка та отримати свідоцтво про смерть, яке відповідає законодавству та нормам України. Свідоцтво про смерть необхідне їй для отримання спадщини померлого.

Заявниця у судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи: ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, просить винести рішення на розсуд суду.

Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, беручи до уваги пояснення представника заявниці, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

04 вересня 1976 року ОСОБА_3 та Трембіцька (прізвище після укладення шлюбу «Думбіч») ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІI-НО № 382961.

Таким чином, заявниця є дружиною померлого ОСОБА_3, тому має право звернутися з відповідною заявою до суду.

На підтвердження факту смерті заявницею додано до заяви: копія свідоцтва про смерть серії ДНР № 046459, де вказано, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 06.01.2017 року у Кіровському районі м. Донецьк ДНР, про що 07.01.2017 року Київським відділом запису актів цивільного стану м. Донецьк Державної ОСОБА_5 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки складений запис акта про смерть № 42, та лікарське свідоцтво про смерть № 26/6 від 07.03.2017 року, виданого Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 міста Донецька» ДНР, згідно якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер 06.01.2017 року за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

До матеріалів справи долучена Відмова у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 15.32-452 від 28.03.2017, якою заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті через те, що подано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545.

Надаючи оцінку викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

П. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За приписами ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на наведену норму закону, надані заявником копія свідоцтва про смерть серії ДНР № 046459, де вказано, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 06.01.2017 року у Кіровському районі м. Донецьк ДНР, про що 07.01.2017 року Київським відділом запису актів цивільного стану м. Донецьк Державної ОСОБА_5 Міністерства юстиції «так званої» Донецької Народної Республіки складений запис акта про смерть № 42, та лікарське свідоцтво про смерть № 26/6 від 07.03.2017 року, виданого Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 міста Донецька» «так званої» ДНР, згідно якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер 06.01.2017 року за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Разом із тим, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд керується практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладом медико-санітарної допомоги), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб зареєструвати факт смерті ОСОБА_3 та отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. Отже, судові витрати понесені заявником у вигляді судового збору у розмірі 320,00 грн. відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 06.01.2017 року в Кіровському районі м. Донецька.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Добропілський міськрайонний суд Донецької особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Надіслати особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копію судового рішення.

Суддя А.М. Левченко