Справа №579/1800/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/778/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство»

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 14 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство» про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство» (далі ДП «Кролевецький лісгоп») на користь ОСОБА_3 20000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині за необґрунтованістю позовних вимог.

Стягнуто з ДП «Кролевецький лісгоп» в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Кролевецький лісгоп», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати.

Вказує, що позивач не довів, що саме під час виконання трудових обовязків його вкусив кліщ, оскільки укус стався 16 червня 2002 року, тобто у вихідний день, про що зазначив сам позивач в абз. 1 п. 3 Акту спеціального розслідування групового захворювання, що сталося 11 листопада 2002 року в Хрещатинському лісництві Кролевецького держлісомисливського господарства та який ним не оскаржувався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги з зазначених в ній підстав, заперечення на скаргу представника позивача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 12 жовтня 1999 року працював лісорубом, з 01 січня 2002 року по 14 серпня 2006 року звальщиком лісу, з 14 серпня 2006 року переведений сторожем на прохідну, а з 26 жовтня 2009 року підсобним робочим в автогараж Хрещатинського лісництва ДП «Кролевецький лісгосп».

Наказом № 20-К від 26 квітня 2013 року позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України (а.с.6-7).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20 липня 2006 року у позивача виявлене професійне захворювання: хронічний системний бореліоз (хвороба ОСОБА_2), хронічна форма, прогресуюча енцефаломіелополірадикулонейропатія з помірно вираженим лікворно-гіпертензійним, вестибуло-атактичним і астенічним синдромами, сфінктерними і чутливими розладами, хронічний прогресуючий Лайм-артрит.

З вказаного акта також вбачається, що в 2002 році в Хрещатинському лісництві стався і був розслідуваний та зареєстрований груповий випадок захворювання серед працівників лісу з попереднім діагнозом «Хвороба Лайма», в результаті проведених аналізів в сироватці крові ОСОБА_3 були встановлені титри антитіл до збудника хвороби ОСОБА_2 (п. 16 Акта). Причиною професійної хвороби стала відсутність в Україні специфічної профілактики хвороби ОСОБА_2 та відсутність спецодягу який би давав змогу виконувати тяжку фізичну роботу в умовах високої температури навколишнього середовища і забезпечував би при цьому надійний захист від нападу кліщів (п. 17 Акта) (а.с. 9-10).

31 липня 2006 року позивач пройшов первинний огляд спеціалізованою МСЕК, за результатами якого йому встановлено ступінь втрати працездатності 60%, третю групу інвалідності, що підтверджується актом № 238 огляду МСЕК від 31 липня 2006 року (а.с. 36-39).

Відповідно до довідки, виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 31 серпня 2015 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності при повторному огляді позивача склала 85%, у тому числі первинно 25%, по акту від 21 червня 2006 року 60%, безтерміново та встановлено II групу інвалідності. (а.с. 11, 40-43).

Медичною документацією підтверджується неодноразове звернення позивача через вказане професійне хронічне захворювання до медичних закладів, його перебування на амбулаторному і стаціонарному лікуванні (а.с. 68-230).

Крім того, судом на підставі показань свідка ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_3 кліщ вкусив саме під час рубки дерев в робочий час, а у поясненні від 14 листопада 2002 року свідок зазначив про укус позивача 16 червня 2002 року, тобто у вихідний день зі слів іншої особи, яка відбирала пояснення.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в зв'язку із отриманням за час роботи на підприємстві професійного захворювання через укус кліща та зараження хворобою ОСОБА_2, позивач втратив професійну працездатність, ступінь якої становить 60 %, в результаті чого переносить моральні страждання, тому обґрунтовано поклав обовязок по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця, що відповідає вимогам ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за умов наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника, у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, а також за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту спричинення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки у даному випадку факт спричинення моральної шкоди встановлений судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що в Акті розслідування професійного захворювання від 20 липня 2006 року встановлено проведення відповідних заходів для попередження зараження працівників збудником хвороби ОСОБА_2 спростовуються змістом п. 17 цього Акту, в якому зазначено, що ці заходи не можуть попередити зараження працівників цією хворобою.

Доводи відповідача з приводу зараження позивача у вихідний день чи в будь-який інший день поза робочим часом були предметом розгляду суду першої інстанції та обґрунтовано ним відхилені.

Розмір моральної шкоди визначений місцевим судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство» відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: