Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 414/218/17
Провадження № 22ц/782/761/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Авалян Н.М., Орлова І.В.

за участю секретаря: Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, розірвання договору та стягнення депозиту,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») в частині блокування депозитного рахунку за договором від 20.05.2016 року №SAMDNWFD007 та відмови у закритті депозитного рахунку та видачі залишку грошових коштів з рахунку; розірвати договір від 20.05.2016 року №SAMDNWFD007, укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 101227,00 грн. основної суми депозиту.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 20.05.2016 року між нею та відповідачем укладений договір №SAMDNWFD007, строк дії якого закінчився 20.11.2016 року. 23.11.2016 року відповідач безпідставно відмовив у видачі грошових коштів у розмірі 101227,00 грн. з депозитного рахунку позивача, пославшись на блокування банком його обслуговування.

Позивач вважає такі дії неправомірними, та такими, що порушують її права як споживача, а тому просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині блокування депозитного рахунку ОСОБА_3 за договором №SAMDNWFD701 від 20.05.2016 року неправомірними.

Розірвано договір №SAMDNWFD701 від 20.05.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму депозиту у розмірі 101227,00 грн. вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1058, 1059,1060, 1074, 651 ЦК України та дійшов висновку, що відповідачем не в повній мірі виконані зобов'язання за договором №SAMDNWFD701 від 20 травня 2016 року укладеного між сторонами, в частині видачі позивачу вкладу та нарахованих процентів після спливу строку, визначеному у договорі банківського вкладу, що свідчить про істотне порушення його умов договору та втручання діями банку у право власника на мирне володіння своїм майном, що призвело до обмеження позивача на отримання належних їй коштів, тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та встановленим обставинам у справі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.

20 травня 2016 року між сторонами укладений договір №SAMDNWFD701 вклад «Депозит Плюс» строковий на 6 місяців, за умовами якого позивачем ОСОБА_3 внесено суму вкладу - 100 000,00 грн. яку зараховано на особовий рахунок НОМЕР_1, з нарахуванням 18 % річних, строком по 20.11.2016 включно.

Після спливу 6 місячного строку обумовленого сторонами в договорі, 23 листопада 2016 р. позивач звернулася до установи відповідача із заявою, в якій зазначила вимогу про видачу залишку коштів за договором від 20.05.2016 р., оскільки в цьому їй працівником банку безпідставно було відмовлено.

Вказана заява одержана банком 28 листопада 2016 р.

Залишок коштів на депозитному рахунку на час звернення позивача із вказаною заявою становив 101 227, 30 грн.

Пунктом 21 договору від 20.05.2016 р. передбачено порядок повернення вкладу, а саме повернення вкладу в продовж 5 календарних днів після дати спливу кожного строку вкладу. Дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом із процентами, нарахованими відповідно до умов договору.

Лише, 14 лютого 2017 року відповідачем направлено позивачу повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків, у зв'язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта банком прийнято рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені договори та закриті поточні рахунки. Також зазначено, що для перерахування залишку коштів на іншій рахунок, відкритий клієнтом в іншому банку, необхідно у строк 30 днів від дня надсилання повідомлення звернутись до будь - якого відділення Банку із наданням паспорта, реєстраційного номеру облікової картки платника податків України, письмової заяви про перерахування коштів на іншій рахунок.

Отже, вказаним листом, відповідач зобов'язав ОСОБА_3 надати документи і відомості для здійснення ідентифікації та верифікації, проте, відповідне рішення банку позивачу не направлялось, суду не надано.

В свою ж чергу, позивачем до установи відповідача 20 травня 2017 року подана заява, в якій зазначено вимогу про негайну видачу залишку коштів у готівковій формі за договором від 20 травня 2016 р. якій вважати розірваним.

Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про виконання банком зобов'язань за вказаним договором щодо видачі (повернення) суми вкладу та нарахованих за ним процентів, що передбачено умовами договору від 20.05.2016 р. після спливу 6 місячного строку визначеного сторонами.

За доводами апеляційної скарги, відповідач вважає, що діяв із дотриманням норм, які регулюють правовідносини, що виникли між ним та позивачем, проте ОСОБА_3 не надані відповідні документи необхідні для здійснення ідентифікації та верифікації позивача як клієнта, також нею не надана письмова заява про перерахування коштів, що є невиконанням позивачем вимог банку, тому підстави для задоволення позову відсутні, колегія суддів ці доводи вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 64 ЗУ « Про банки та банківську діяльність», ч.ч.1,2,7 ст. 9 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банк має право на проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України і у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта, як суб'єкт первинного моніторингу зобов'язаний провести поглиблену перевірку клієнта, витребувати необхідну інформацію і у разі ненадання клієнтом необхідних документів, - відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансових операцій.

Відповідно до ст. ст. 16, 17 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» фінансова операція підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу, якщо у суб'єкта первинного фінансового моніторингу виникають підозри, які ґрунтуються, зокрема, на: критеріях ризиків, визначених самостійно суб'єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; встановленні за результатами проведеного аналізу факту (фактів) невідповідності фінансової (фінансових) операції (операцій) фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта; типологічних дослідженнях у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, підготовлених та оприлюднених спеціально уповноваженим органом. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодо одержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження належними йому коштами (депозитного вкладу строк дії якого закінчився), можуть бути передбачені в спеціальному законі. Правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що дії банку з блокування рахунку позивача є неправомірними, оскільки у матеріалах справи немає будь-яких відомостей які б свідчили про встановлення неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Ненадання позивачем документів на вимогу відповідача не впливає на цей висновок колегії, оскільки будь-яких доказів підтверджуючих фінансування тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" відхилити.

Заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: