провадження № 2/638/4240/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий: суддя Штих Т.В.

при секретарі: Тарасової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова за позовом до прокуратури Харківської області, державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він 20 червня 2017 року звернувся до відповідача з метою внесення відомостей до ЄРДР стосовно слідчого Богінського О.В., проте на вказану заяву отримав відмову. В звязку з чим звернувся до суду та відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова відповідач був зобовязаний внести відомості з заяви позивача до ЄРДР. Позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та завдали йому моральних страждань. В звязку з чим просить стягнути на його користь 121500 гривен. В якості компенсації моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, та просив стягнути 121500 гривен з державного бюджету.

Представник Прокуратури Харківської області просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справ, суд вважає, що позовні вимоги, такі, що не підлягають задоволенню.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог, та необхідності відмовлення їх задоволення, виходячи з наступного.

Обставиною, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди, є ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.07.2017, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов'язано компетентних осіб прокуратури області внести відповідні відомості за його заявою від 20.06.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Заяву ОСОБА_1 розглянуто слідчим суддею з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України, а питання правомірності дій посадових осіб прокуратури області взагалі судом не розглядалося, оскільки за ч.2 ст. 307 КПК України це не входить до повноважень слідчого судді.

Вказану ухвалу прокуратурою області не оскаржено в апеляційному порядку лише тому, що вона не підлягає оскарженню відповідно до ст.ст.307, 309 КПК України. Така ухвала є остаточною не з метою позбавлення слідчого, прокурора права на її перегляд вищою судовою інстанцією та перевірки законності і обґрунтованості ухвали слідчого судді, а задля забезпечення реалізації заявником права на вирішення його заяви про скоєння злочину і відповідності із нормами процесуального закону, якими регулюється вирішення цього питання.

За заявою ОСОБА_1 від 20.07.2017 щодо неправомірних, на його думку, дій слідчого прокуратури області ОСОБА_2, який, на думку позивача, неналежним чином проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000979 та приймає не ті процесуальні рішення, які бажає позивач, та ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.07.2017 прокуратурою внесено відомості та розпочато кримінальне провадження №0000834. На цей час слідство триває.

Сам факт звернення позивача до суду внаслідок невнесення прокуратурою відомостей до ЄРДР за його заявою, тобто реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого, не може свідчити про завдання йому моральної шкоди та не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що йому заподіяно моральну шкоду тим, що він змушений був звертатися до суду для оскарження бездіяльності посадових осіб прокуратури області, внаслідок чого начебто втратив відчуття безпеки та правової стабільності, порушено його психологічне благополуччя, тощо.

Водночас, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану саме органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнена у вигляді арешту чи виправних робіт.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправності дій заподіювана шкоди і його вина, наявність причинного зв'язку мім протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

І

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінка заподіювана шкоди, його вини та причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Таким чином, у спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконними, винними діями органів, ще здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано моральної втрата громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпції моральної шкоди.

Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Жодної з переліченої у ч.2 ст.23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов'язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, прокуратурою Харківської області не допущено.

Згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму) суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та прокуратурою Харківської області та врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

За ст.1174 ЦК України, на яку посилається позивач, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Оскільки згідно Конституції України органи прокуратури не є органами державної влади або місцевого самоврядування, та у спірних правовідносинах посадові особи прокуратури Харківської області, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то ст.1174 ЦК України не підлягає застосуванню.

Зокрема, ст. 1174 ЦК України передбачає спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно - правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їхніх дій.

До суб'єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, правових актів Верховної Ради України, Президента, Кабінету Міністрів України, органи, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказані державних органів.

Сферою застосування вказаної норми є правовідносини з заподіяння шкоди фізичній або юридичній особі у зв'язку прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, учинені ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Водночас слідчі органів прокуратури, що проводять досудове розслідування та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб'єктів, зазначених у ст. 1174 ЦК України, не належать.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Органи прокуратури взагалі не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а мають особливий статус, здійснюючи як зазначено у ст.131-1 Конституції України та Законі України «Про прокуратуру» функції у сфері правосуддя.

У зв'язку із тим, що позивач просив відшкодувати йому шкоду, начебто спричинену бездіяльністю прокуратури області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 20.07.2017, ст. 1174 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у рішенні від 16.04.2008у справі №6-4969св08.

Керуючись ст. ст.23, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 10,11,60,88 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Суддя Штих Т.В.