Справа № 152/1908/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 грудня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Славінської Н.Л.

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

04.12.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 30.06.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на даний час навчається на фельдшерсько-акушерському відділенні на денній контрактній формі навчання у Могилів-Подільському медичному коледжі з терміном навчання до 30.06.2019 року.

Її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час разом не проживають, вона знаходиться на повному утриманні матері ОСОБА_3, так як навчається за контрактом.

Батько ОСОБА_2 за рішенням суду сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття, тобто до 23.11.2017 року. Проте, вона продовжує навчатися, а відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу не бажає, чим ставить її та матір, котра повністю утримує її, у скрутне матеріальне становище, хоча працює у м. Вінниці водієм тролейбусу та має регулярні, значні доходи, а тому може сплачувати аліменти.

Крім того, просить стягнути з відповідача витрати за надання їй правової допомоги.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, відповідно до п.3 прохальної частини позовної заяви, просить розгляд справи проводити у її відсутності (а.с.2).

Крім того, представник позивачки адвокат ОСОБА_4, який також не прибув у судове засідання, подав заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує, в тому числі і про стягнення судових витрат (а.с.21).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, а також не заперечує щодо стягнення з нього судових витрат (а.с.17).

В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка, її представник та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи спір, суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (прізвище в шлюбі ОСОБА_1) Г.П. є батьком та матірю позивачки ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ №091373 (а.с.4) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.5).

Відповідач сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття, що стверджується позивачкою в позовній заяві, та не заперечується відповідачем, оскільки заперечень щодо позову відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 05.12.2017 року, не надав, а навпаки, подав заяву про повне визнання позову.

Позивачка ОСОБА_1 на даний час є повнолітньою (а.с.3).

Після досягнення позивачкою повноліття стягнення аліментів на її утримання з батька ОСОБА_2 припинено.

Повнолітня донька відповідача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є студенткою групи 3 ф Б денної форми навчання фельдшерсько-акушерського відділення Могилів-Подільського медичного коледжу. Термін навчання з 1.09.2015 року по червень 2019 року.

Зазначені обставини, що встановлені судом, підтверджуються довідкою закладу освіти від 17.11.2017 року за №207 (а.с.6).

Позивачка в період навчання стипендії не отримує.

Повнолітня донька відповідача, яка продовжує навчання, відповідно до вимог ст.199 СК України, має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання.

На даний час, тобто після досягнення позивачкою повноліття, відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у звязку із чим позивачка знаходиться на повному утриманні матері ОСОБА_3, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Голинчинецької сільської ради за №586 від 29.11.2017 року (а.с.7), оскільки не працює у звязку з тим, що навчається на денній формі навчання.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як не працює, а продовжує навчання на денній контрактній формі навчання.

Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або що йому заборонено працювати, останнім суду не представлено, а навпаки подано заяву про визнання позову, відтак, суд вважає, що ОСОБА_2, як батько позивачки ОСОБА_1, не позбавлений можливості матеріально забезпечувати на рівні з матірю повнолітню доньку, яка продовжує навчання, тобто може надавати допомогу на утримання доньки, оскільки, як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням повнолітньої доньки, яка навчається, покладено на ОСОБА_3, матір ОСОБА_1, з якою проживає остання (а.с.7).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1, яка продовжує навчання.

Оскільки судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, але не приймає участі в матеріальному утриманні повнолітньої доньки ОСОБА_1, яка продовжує навчання і у звязку із цим потребує матеріальної допомоги, та, враховуючи, що відповідач працює, про що зазначено в позовній заяві і заперечень щодо якої ОСОБА_2 не надав, а навпаки подав заяву про визнання позову, то суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 у частці від його доходу.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України).

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином ( ч.ч.1, 2 ст.200 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Визначається судом.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Оскільки право повнолітньої доньки відповідача ОСОБА_1, яка продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку батька порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом позивачем не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, судовий збір в розмірі 640 грн. повинен бути стягнутий судом з відповідача ОСОБА_2, оскільки останній не входить до категорій осіб, звільнених від сплати судового збору.

Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на надання їй правової допомоги адвокатом ОСОБА_4 при зверненні в суд в сумі 300 грн., то суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Крім того, ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачкою додано до позову витяг з договору про надання правової допомоги та представництво від 28.11.2017 року, укладений нею з адвокатом ОСОБА_4 (а.с.8); копію свідоцтва адвоката ОСОБА_4 про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.9); розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 03.12.2017 року, що полягає у наданні адвокатом консультації, складанні позову про стягнення аліментів, на що затрачено адвокатом в цілому 1 годину (а.с.11); квитанцію до прибуткового касового ордера серії 10АААА 512294 від 28.11.2017 року про оплату послуг адвоката ОСОБА_4 в сумі 300 грн. (а.с.10).

В розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу зазначено тривалість часу, витраченого адвокатом ОСОБА_4 на складання позову та надання консультацій позивачці. Зважаючи на вказані обставини, в рахунок компенсації понесених позивачкою витрат на правову допомогу, повязану із наданням їй правової допомоги адвокатом ОСОБА_4, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в сумі 300 грн., виходячи з того, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року складає 1600 грн., а розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, тобто не більше 640 грн. за одну годину. При цьому, виходячи із розрахунку суми гонорару, юридична допомога надавалася позивачці протягом 1 години (консультація 0,5 години, складання позову про стягнення аліментів 0,5 години).

Таким чином, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, підлягає стягнення з відповідача на користь позивачки 300 грн. за надання останній правової допомоги.

З наведених вище підстав та, виходячи із аналізу доказів та вимог законодавства, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.182, 183, 191, 199, 200 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, кімната 54, українця, громадянина України, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на її утримання у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.12.2017 року і до припинення донькою навчання у навчальному закладі Могилів-Подільському медичному коледжі, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. У разі припинення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчання у навчальному закладі, стягнення аліментів на її утримання припинити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, кімната 54, на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по оплаті правової допомоги в сумі 300 (триста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, кімната 54, судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: