Категорія: 21 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Луцької міської ради, комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" про скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, визнання недійсними свідоцтв та договору дарування за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд до ОСОБА_3, Луцької міської ради, КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» з вказаним позовом. Позов мотивує тим, що на підставі рішення виконкому Луцької міської ради № 218 від 30.04.1998 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в м. Луцьку по вул. Клима Савури, 64 а. ОСОБА_7 помер 19 березня 1997 року. Розподіл долей між співвласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було здійснено після смерті ОСОБА_7, за його підписом. Рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 218 від 30.04.1998 року, яким ОСОБА_7 передано у власність 51/100 частин спірного будинку, свідоцтво про право власності на частину спірного домоволодіння, були прийняті після смерті останнього, тобто після припинення його цивільної правоздатності, є недійсними та підлягають скасуванню. На підставі вищезазначеного свідоцтва, було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_8 на 1/2 частку в спільному майні подружжя, свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_8 на 2/9 частин спадкового майна після смерті ОСОБА_7 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 на 7/9 частин спадкового майна після смерті ОСОБА_7 27.08.2004 року ОСОБА_8 подарувала належну їй на праві власності 561/1800 частини житлового будинку з господарськими будівлями № 64 а по вул. Клима Савури в м. Луцьку ОСОБА_3, а тому вони теж є недйсними та підлягають скасуванню. Просив на підставі ст.ст. 25, 316 ЦК України визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 218 від 30.04.1998 року «Про передачу у приватну власність житлового будинку»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на 51/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вулиці Клима Савури в м. Луцьку виданого на імя ОСОБА_7 та скасувати запис про його реєстрацію; визнати недійсним свідоцтво про право власності на 51/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вулиці Клима Савури в м. Луцьку видане 23.07.2004 року державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори та зареєстроване в реєстрі за № 1-1409; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 102/1800 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вулиці Клима Савури в м. Луцьку видане 23.07.2004 року державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори та зареєстроване в реєстрі за № 1-1411; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 387/1800 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вулиці Клима Савури в м. Луцьку видане 23.07.2004 року державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори та зареєстроване в реєстрі за № 1-1417; визнати недійсним договір дарування 561/1800 часток житлового будинку № 64 а з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований по вулиці Клима Савури в м.Луцьку укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідчений 27.08.2004 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі № 3741.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 218 від 30 квітня 1998 року «Про оформлення та переоформлення права власності на житлові будинки та квартири в м. Луцьку» в частині визнання права власності за ОСОБА_7 на 51/100 частини будинку № 64 а по вул. К.Савури в м. Луцьку. Визнано незаконним свідоцтво про право власності на 51/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вул. Клима Савури в м.Луцьку, видане на імя ОСОБА_7 та скасовано запис про його реєстрацію. Визнано незаконним свідоцтво про право власності на 51/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вул.КлимаСавури в м. Луцьку, видане 23.07. 2004 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_8 та зареєстроване в реєстрі за № 1-1409. Визнано незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом на 102/1800 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вул. Клима Савури в м. Луцьку, видане 23.07.2004 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_8 та зареєстроване в реєстрі за № 1-1411. Визнано незаконним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 357/1800 частин житлового будинку з надвірними будівлями №64а по вул. Клима Савури в м. Луцьку, видане 23.07.2004 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_3 та зареєстроване в реєстрі за № 1-1417. Визнано недійсним договір дарування 561/1800 частини житлового будинку № 64 а з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований по вулиці Клима Савури в м.Луцьку, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідчений 27.08.2004 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 3741. В решті заявлених вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення виконкому Луцької міської ради, яким визнано за ОСОБА_7 право власності на 51/100 частини будинковолодіння було прийняте після його смерті, і в розрахунок долі, що мала б належати ОСОБА_7 було включено кімнату 1-7, площею 15,8 кв.м., яка за договором дарування від 26.05.1978 року належить ОСОБА_6 Строк звернення з позовом до суду позивачем не пропущено з огляду на те, що про порушення права йому стало відомо під час слухання іншої справи в кінці 2016 року.

Проте це не відповідає встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що житловий будинок в м. Луцьку по вул.Н.Хасевича, 21 (колишня адреса вул. К. Савури, 64 а), належав на праві власності ОСОБА_7 Це підтверджується договором про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченим нотаріусом першої Луцької держнотконтори від 08.07.1958 року, № 5-5074 та актом прийняття в експлуатацію будинку, згідно рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 30.12.1961 року, № 794.

26.05.1978 року ОСОБА_7 уклав договір дарування, за умовами якого подарував своєму синові ОСОБА_6 9/50 частин вищезазначеного житлового будинку, а саме: кімнату 1-7, площею 15.8 кв.м. Рішенням виконкому Луцької міської ради від 10.08.1978 року № 306 «Про виділення земельної ділянки та дозвіл на забудову» ОСОБА_10 дозволено провести добудову до частини житлового будинку, яка належить йому на праві особистої власності по вул. Мачтета, 64 а розміром 8,0х8,0 м. з розширенням житлової площі до 60 кв. м.

03.03.1997 року ОСОБА_7 звернувся в БТІ з заявою про проведення інвентаризації, виготовлення технічного паспорту на будинок, який розташований в м.Луцьку вул. К. Савури, 64 а.

19.03.1997 року ОСОБА_7 помер.

В 1998 році КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» проведено розрахунок долей будинку в м. Луцьку по вул. К. Савури, 64 а між співвласниками ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_10, відповідно до якого доля ОСОБА_7 становить 51/100 частин будинку, а ОСОБА_10 - 49/100.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 218 від 30.04.1998 року ОСОБА_7 передано у власність 51/100 частин спірного будинку.

Свідоцтвом про право власності на частину спірного домоволодіння від 23.07.2004 року посвідчено, що ОСОБА_8, яка є пережилою дружиною ОСОБА_7, який помер 19 березня 1997 року, належить право власності на ? частку в спільному майні, набутому названим подружжям за час шлюбу, на 51/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями №64 а по вул. Клима Савури в м. Луцьку Волинської області, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 04 травня 1998 року управлінням ЖКГ м. Луцька згідно рішення виконкому № 218 від 30.04.1998 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Волинського обласного бюро технічної інвентаризації 27.05.2004 року за р. № 6002479.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2004 року ОСОБА_8 є спадкоємцем 2/9 частини спадкового майна ОСОБА_7, який помер 19.03.1997 року, яке складається з 51/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вул. Клима Савури в м. Луцьку Волинської області.

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.07.2004 року засвідчено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем 7/9 частин спадкового майна ОСОБА_7, який помер 19.03.1997 року, яке складається з 51/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 64 а по вул. Клима Савури в м.Луцьку Волинської області.

Відповідно до договору дарування часток житлового будинку від 27.08.2004 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 561/1800 часток житлового будинку № 64 а з відповідними частками надвірних будівель, який розташований по вул. Клима Савури в м. Луцьку Волинської області.

ОСОБА_8 померла 11.12.2005 року.

Відповідачем ОСОБА_3 в суді першої інстанції подано заяву про застосування позовної давності.

У матеріалах інвентаризаційної справи на домоволодіння, що знаходиться за адресою вул. К. Савури 64 а міститься розрахунок долей будинку в м. Луцьку по вул. К. Савури, 64 а між співвласниками ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_10, відповідно до якого доля ОСОБА_7 становить 51/100 частин будинку, а ОСОБА_10 - 49/100. Даний розрахунок підписаний позивачем ОСОБА_6 і ця обставина ним не спростована. Пояснення ОСОБА_6, що він не підписував згоду з розподілом долей ніякими доказами не підтверджена.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, з відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що відомості про права власності ОСОБА_10 на будинок по вул. Савура Клима, 64 а в м.Луцьку, форма власності: приватна; частка власності: 49/100; внесені 27.05.2004р. датою прийняття рішення про державну реєстрацію. Відомості щодо права власності ОСОБА_3 на 918/1800 даного будинку внесені 27.09.2004р.

Що стосується рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №218 від 30.04.1998 року та виданого на підставі нього свідоцтва про право власності, то судом встановлено, що про його існування позивач ОСОБА_6 дізнався 25 січня 2006 року. Цим числом на ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку майна, після смерті ОСОБА_7 Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складалось з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 64 а по вул. К.Савури в м. Луцьку, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 04 травня 1998 року управлінням житлово-комунального господарства виконкому на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 30 квітня 1998 року № 218. Це те саме рішення, яке просить визнати позивач незаконним і яке було прийнято після смерті ОСОБА_7, проте позивач на його підставі оформив своє право на спадкове майно.

У відповіді на звернення представника ОСОБА_6 ОСОБА_11, за №1990 від 21.10.05 року відповідач КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» повідомляє, що в квітні 1998 року ВОБТІ провело розрахунок ідеальних долей за згодою співвласників і у звязку з розбіжністю долей зареєструвати право власності на нерухоме майно на підставі договору дарування не являється можливим. Дану відмову у реєстрації позивач не оскаржував.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач знав про розподіл долей, проведених у 1998 році, а про конкретні обставини порушення свого права та про особу, яка його порушила, міг довідатися у жовтні 2005 року.

Оспорюванні рішення міськвиконкому, свідоцтво про право власності на частину будинку були прийняті в 1998 році і більше як через 18 років позивач звернувся в суд про визнання їх незаконними та скасування.

Позивач не довів, що він не міг дізнатись про порушення свого права, так як це спростовується вищенаведеними обставинами, так і тим, що позивач ОСОБА_12 постійно проживав у частині будинку, що був в спільній частковій власності, а відповідач ОСОБА_3 понад 12 років постійно володіє та користується отриманим у спадщину, по договору дарування майном, в тому числі і кімнатою 1-7. Позивач ОСОБА_6 не був позбавлений права ознайомитись з матеріалами інвентаризаційної справи, у якій містяться оспорюванні рішення та свідоцтва про право власності, та з матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті батька ОСОБА_7

Поважних причин пропущення позовної давності судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 16.11.2016 року при розгляді справи №6-2469цс16:

«Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.»

Позивачем пропущено строк позовної давності і колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Незастосування судом позовної давності у даній справі було б порушенням не тільки цивільного законодавства України, а й статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права на справедливий суд в контексті вирішення спору на підставі чинних положень національного законодавства (прав та обовязків сторін цивільного характеру) та порушувало б принцип правової визначеності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у відводі судді Крупінської С.С., оскільки обставин, які б викликали сумнів в обєктивності чи неупередженості судді під час розгляду справи в суді першої інстанції не встановлено і позивач не підтвердив це доказами. Позивачу на час предявлення позову було відомо, що дочки відповідача ОСОБА_1 працюють в Луцькому міськрайонному суді, проте заяву про відвід судді та всьому складу Луцького міськрайонного суду подав лише 25 травня 2017 року. Ця обставина не може бути підставою для відводу, так як вони не перебувають у її безпосередньому підпорядкуванні. Суддя не є близькою родичкою сторін чи інших осіб, які беруть у справі участь, а родичі позивача у даній справі не були секретарями судового засідання і не є помічниками судді Крупінської С.С. Розгляд справи Луцьким міськрайонним судом, яка віднесено до його підсудності, і у якому працюють родичі сторони, не є порушенням чинного цивільно-процесуального законодавства. Звернення відповідача зі скаргою на суддю до Вищої ради правосуддя також не може бути підставою для відводу судді.

У звязку з допущеними судом першої інстанції порушеннями норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Луцької міської ради, комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" про скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, визнання недійсними свідоцтв та договору дарування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді