Справа № 648/2239/17
Провадження № 2/648/947/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Кусік І.В.,

при секретарі: Думітраш О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому зазначили, що 18 грудня 2014 року вони уклали з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» договір добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124, відповідно до якого застрахували конструктивні елементи належного їм будинку № 4-К по вул. Морській в с. Залізний Порт, Голопристанського району, Херсонської області, від вогневих ризиків, стихійних явищ, протиправних дій третіх осіб та впливу води. Відповідно до пунктів 11.2 договору, він набув чинності з 00.00 год. 20.12.2014 року та діє до 24.00 год. 19.12.2017 року. Пунктом 10.1 договору визначено страховий платіж за період з 20.12.2014 року до 19.05.2015 року в розмірі 4491,85 грн., який підлягає сплаті на рахунок страховика до 20.12.2014 року. Свої зобовязання за договором страхування позивачі виконали у повному обсязі, сплативши 19.12.2014 року на розрахунковий рахунок відповідача обумовлену в договорі суму в розмірі 4491,86 грн.

06 березня 2015 року в результаті необережного поводження з вогнем невстановленою собою в застрахованому домоволодінні позивачів сталася пожежа. Після повідомлення відповідача та передання йому всіх необхідних документів, ПАТ «УПСК» прийняв рішення про відмову у виплаті позивачам страхового відшкодування, обґрунтовуючи рішення тим, що згідно п. 21.2.16 договору добровільного страхування майна не відшкодовуються збитки за групою ризиків «Вогневі ризики», зазначені у п. 7.1. договору, що сталися внаслідок підпалу, підриву або інших протиправних дій третіх осіб, що спричинили пожежу. Разом з тим, згідно п. 21.2 договору серії ДМ № 046/01214 000124, не відшкодовуються збитки за страховим ризиком «Вогневі ризики», що сталися внаслідок: впливу продуктів горіння і заходів пожежогасіння; короткого замикання, аварійної роботи електромережі незалежно від вини страхувальника; дії вакууму або розрідженого газу в резервуарі; використання, збереження або тимчасового розміщення газового устаткування й інших легкозаймистих та вибухонебезпечних предметів; гідравлічного вибуху; внутрішнього згорання виробничого обладнання, побутових електроприладів і оргтехніки; самозапалення; підпалу, підриву або інших протиправних дій третіх осіб; необережного поводження з вогнем; впливу диму на майно; удару блискавки. Таким чином, зазначеним договором страхування відповідач виключив із страхових ризиків будь-які природні чи надприродні події та явища, а також правомірні або неправомірні дії власника чи третіх осіб, які призвели до пожежі, незалежно від вини останніх, а виплата страхового відшкодування залежить виключно від власного розсуду страховика. Крім того, відповідно до п. 21.6.2.8 договору, не відшкодовуються неустойки (пені, штрафи); моральна шкода; упущена вигода; судові витрати, збитки, витрати, повязані інфляційними процесами; прострочена заборгованість страхувальника.

Позивачі вказали, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача (ч.2 ст. 18 цього ж Закону). Позивачі вважають, що умови пунктів 21.2 та 21.6.2.8 договору добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124 є несправедливими, оскільки вони порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків та завдають шкоди споживачеві, тож просили суд визнати вказані пункти договору недійсними.

В судовому засіданні:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законодавством порядку, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань суду не надали.

Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заперечив проти позову, надав суду письмові заперечення проти позову, вважає вимоги позивачів незаконними виходячи з наступного: договір страхування було укладено між сторонами добровільно, без примусу, з дотриманням вимог чинного законодавства; страхувальники не вчиняли жодних дій, які б свідчили про те, що вони зверталися до страхувальника з пропозиціями змінити умови договору, доповнити їх чи розірвати договір достроково; факти прояву волі страхувальників при укладенні договору страхування підтверджуються їх заявою на страхування (анкетою) та підписанням самого договору з вказівкою про те, що з «з Правилами та умовами страхування ознайомлений та згоден». Представник відповідача наголосив, що метою даного судового процесу є спроба під очевидно субєктивними мотивами, визнати окремі пункти договору страхування недійсними задля того, щоб в подальшому предявити страховику майнові вимоги про стягнення страхового відшкодування за фактом пожежі, яка відбулася в будівлі позивачів 06.03.2015 року. Твердження позивачів про те, що певні пункти вищевказаного договору страхування є несправедливими спростовуються правовою позицією ВСУ по справі № 6-40цс13 від 11.09.2013 року. Таким чином, позивачам було завдано шкоду не умовами договору страхування, а подією, внаслідок якої було пошкоджено застраховане майно. При цьому, пожежа, яка сталася 06.03.2015 року не є страховим випадком, що підтверджується рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.03.2017 року по справі № 648/3026/185-ц. Відносини, які виникають з договорів страхування, відносяться до договірних відносин, які регулюються нормами цивільного судочинства, що відповідає висновку ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 01.02.2012 року № 6-456св12. Позивачі належним чином не обґрунтували заявлені вимоги нормами цивільного права, не вказали, з яких саме підстав чи положень спірні пункти договору є недійсними, згідно ст. 215 ЦК України. Таким чином, відповідач вважає договір добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124 укладеним з урахуванням норм цивільного законодавства, Закону України «Про страхування» і у звязку з тим, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

18 грудня 2014 року між позивачами та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124, яким було застраховано конструктивні елементи належного позивачам житлового будинку, загальною площею 1419,9 кв.м., розташованого за адресою: вул. Морська, 4-К, с. Залізний Порт, Голопристанського району, Херсонської області.

Згідно квитанцій № 19-3566021/С та № 1-3566025/С від 19.12.2014 року, на виконання пунктів 10.1.1., 10.1.2. договору добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124, позивачі сплатили страховий платіж на загальну суму 4491,86 грн.

Відповідно до акту про пожежу від 06 березня 2015 року, в результаті необережного поводження з вогнем невстановленою собою в приватному домоволодінні позивачів за адресою: с. Залізний Порт, вул. Морська, № 4-к сталася пожежа.

Позивачі просили суд визнати недійсними пункти 21.2 та 21.6.2.8 договору добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124.

Пунктом 21.2 договору добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124 встановлено, що не відшкодовуються збитки за страховим ризиком «Вогневі ризики», що сталися внаслідок подій, зазначених в підпунктах 21.2.1. 21.2.21. вказаного договору.

Згідно п.п. 21.6.2.8 Договору не відшкодовуються неустойки (пені, штрафи); моральна шкода; упущена вигода, судові витрати, збитки, втрати, повязані з інфляційними процесами; прострочена заборгованість страхувальник аза кредитним договором, в тому числі процентів за користування кредиту, судові витрати.

Статтею 982 ЦК України визначені істотні умови договору страхування, ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 7 березня 1996 року встановлено, що договори страхування укладаються відповідно до правил страхування та повинні містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, імя, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, імя, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обовязки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Як вбачається із тексту договору добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124, при його укладанні сторонами було узгоджено всі необхідні вимоги, передбачені ст. 16 Закону України «Про страхування», та загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, передбачені ст. 203 та ст. 998 ЦК України.

При цьому, суд бере до уваги п.п. 17.1.4. п. 17.1, п. 22.6, п. 23.1 спірного договору, за якими страхувальник має право вносити страховику пропозиції щодо змін та доповнень до умов договору, при цьому, п.п. 17.1.5. передбачено право страхувальників в порядку, передбаченому договором, достроково припинити його дію. При цьому, позивачі, заявляючи про те, що певні умови договору є несправедливими, не скористалися своїм правом та жодним чином не виявили свого бажання змінити умови договору, доповнити їх чи взагалі достроково припинити дію договору як такого, що, на їх думку, укладений з істотним дисбалансом договірних прав та обовязків.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення спірного договору, позивачі отримали його примірники та своїм підписом підтвердили, що «З правилами та умовами страхування ознайомлені та згодні». Таким чином, суд дійшов висновку, що підписання сторонами договору добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124 та додатків до нього є підтвердженням факту ознайомлення і розуміння сторонами його умов та свідчить про згоду сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Що стосується посилання позивачів на невідповідність умов спірного договору Закону України ««Про захист прав споживачів», то суд приймає до уваги правову позицію ВСУ по справі № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, якою визначено поняття «несправедливі умови договору», закріплені в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та проаналізовано норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Таким чином, суд вважає, що твердження позивача про те, що умови пунктів 21.2 та 21.6.2.8 договору добровільного страхування майна серії ДМ № 046/01214 000124 є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків та завдають шкоди споживачеві ніяким чином не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. При цьому, суд бере до уваги той факт, що позивачі намагаються оспорити частини договору, які стосуються виключення з нього підпунктів щодо відшкодування збитків завданих «Вогневими ризиками» (п. 21.2 договору) саме після пожежі, яка трапилася на застрахованому обєкті, що свідчить про те, що протягом строку дії договору з моменту його підписання до 06.03.2015 року, існуючі умови договору страхування цілком задовольняли обидві сторони угоди і до пожежі страхувальниками жодним чином не було виявлено бажання змінити, доповнити чи розірвати договір з несправедливими, на їх думку, умовами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про захист прав споживачів є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 57, 88, 212-215, 221-223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 215 509, 979-999 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року , Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 7 березня 1996 року, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити повністю у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про захист прав споживачів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Білозерський районний суд Херсонської області, шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Головуючий суддя: Кусік І.В.