Справа № 347/18/17
Провадження № 22-ц/779/1696/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.,

секретаря: Капущак С.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Вербовецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 05 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Вербовецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 з позовом про визнання за ними права власності на спадкове майно. Позовні вимоги були мотивовані тим, що вони з метою оформлення права власності на спадкове майно, зокрема на 1/4 домоволодіння по вул.Л.Українки, 1 у с. Старий Косів Косівського району за кожною із них, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, звернулися в нотаріальні контори, де їм було відмовлено у такому оформлені спадщини у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно. Посилаючись на те, що ОСОБА_5. та ОСОБА_6 на час смерті діда ОСОБА_7, якому і належала 1/2 частина спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину №А-5 від 12.01.1993 року, прийняли спадщину та вступили в управління спадковим майном, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили визнати за кожною із них право власності в порядку спадкування на підставі закону та заповіту на 1/4 частину домоволодіння по вул. Л. Українки, 1 у с. Старий Косів Косівського району.

Рішенням Косівського районного суду від 05 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Постановлено поновити їм строк звернення до суду, а також визнати за кожною з них право власності на 1/4 частину спадкового майна житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Л. Українки, 1 у с. Старий Косів Косівського району.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає апелянт, судом не було досліджено правову природу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.1993 року, належного ОСОБА_7, оскільки останній у 1976 році виїхав на постійне місце проживання до ОСОБА_8. Крім того, судом не було взято до уваги, що позивачі не навели доказів того, що ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті своєї матері, а в матеріалах справи відсутня копія заяви про його звернення в нотаріальну контору для прийняття спадщини. ОСОБА_1 вказує на те, що фактично спірне спадкове майно прийняв ОСОБА_9, який являється братом ОСОБА_7, а тому батьки позивачів не могли претендувати на спірне майно. Апелянт також не погоджується із висновком суду про те, що прийняття батьками позивачів спадщини, а саме 1/2 частини домоволодіння по вул.Ірчана, 156 у м. Косові, свідчить про прийняття ними й іншої частини, зокрема 1/2 частини по вул. Л.Українки, 1 у с. С. Косів Косівського району, оскільки спірне майно ОСОБА_7 не належало. Також апелянт звертає увагу суду на наявність рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту прийняття батьками позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_7, яке перебуває в законній силі після його перегляду у касаційній інстанції. На думку ОСОБА_1, наявність зазначеного вище рішення свідчить про безпідставність позовних вимог позивачів. Крім того, зазначає апелянт, судом першої інстанції необґрунтовано було залишено без задоволення її заяву про закриття провадження у справі. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, апелянт просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у надісланому запереченні доводи апеляційної скарги заперечили. Рішення суду вважають законним та обґрунтованими, а тому просять залишити його без змін. Однак, у засідання апеляційного суду вони не з'явилися з невідомих причин, хоч судові повідомлення були вручені їм завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності позивачів та їх представника ОСОБА_10, від якої надійшла відповідна заява.

Представник Вербовецької сільської ради теж надіслав апеляційному суду заяву про розгляд справи у його відсутності, яка підлягає до задоволення.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали. ОСОБА_1, зокрема, пояснила, що вона успадкувала половину спірного домоволодіння після смерті діда - ОСОБА_9, який фактично прийняв у спадок й іншу частину цього домоволодіння. Вказала на те, що брат діда ОСОБА_7 не мав ніякого відношення до спірного будинку, і це вбачається із виписок з погосподарських книг. На її думку, з вини сільської ради власність на половину згаданого будинку була зареєстрована на ОСОБА_7 помилково. Право на оспорювання в судовому порядку правовстановлюючого документа, на підставі якого за ОСОБА_7 було зареєстровано власність, яке їй було роз'яснено при розгляді судом справ у 2015 році, вона не скористалась через своє захворювання.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_5 та її брат ОСОБА_6 після смерті їх батька ОСОБА_7 прийняли спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР, однак не встигли належним чином оформити своє право власності на нього, є підстави вважати, що кожен із позивачів має право на 1/4 частину спірного майна. З цими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів на підставі такого.

За змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являються дітьми ОСОБА_7, який помер 08.08.1999 року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та смерті (а.с.10, 11, 13-14).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/2 частину домоволодіння по вул. Ірчана, 116 у м. Косові та на 1/2 частину домоволодіння по вул. Л.Українки, 1 у с. Старий Косів Косівського району. Належність зазначеного вище майна ОСОБА_7 підтверджується зокрема рішенням Народного суду Косівського району від 21.07.1975 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.01.1993 року за №А5, а також довідкою Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації №53049 від 11.05.2012 року (а.с.15-17). Колегія суддів звертає увагу на те, що названі рішення та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, які засвідчують право власності ОСОБА_7, перебувають в законній силі і недійсними в судовому порядку не визнавалися. Тому твердження апелянта на те, що спірне домоволодіння не належало ОСОБА_7, колегія суддів не приймає до уваги.

Також не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на безпідставність позовних вимог позивачів та наявність рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року, яким було скасовано рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 травня 2012 року про встановлення факту прийняття ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спадщини після смерті їх батька ОСОБА_7 Адже, згадане рішення було скасовано з підстав порушення судом першої інстанції правил підсудності, а не у зв'язку із недоведеністю позовних вимог чи порушенням норм матеріального права. Крім того, рішенням Косівського районного суду від 11 серпня 2016 року, до якого звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_4, їх позов було задоволено та встановлено факт прийняття ними спадщини після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які за їх життя успадкували належний ОСОБА_7 та його бувшій дружині ОСОБА_11 будинок у м.Косові по вул.Ірчана,116 (а.с.20-21). Цим судовим рішенням, яке вступило в законну силу, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування на 1/2 частину згаданого будинку.

Колегія суддів зауважує, що 1/2 частка будинку у м.Косові по вул.Ірчана,116 є тільки частиною спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, оскільки йому на праві власності належала також 1/2 частка будинку по вул. Л.Українки, 1 у с.Старий Косів Косівського району.

У частині 2 статті 1268 ЦК України вказано, що прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Із змісту названої правової норми випливає, що прийнявши у спадщину 1/2 частки будинку по вул. Л. Українки, 1 у с.Старий Косів Косівського району, позивачі прийняли також у спадщину 1/2 частку будинку по вул. Л.Українки, 1 у с.Старий Косів Косівського району.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є власником іншої половини спірного будинку (довідка Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації №53049 від 11.05.2012 року а.с.17). Ніяких належних доказів того, що рішенням суду першої інстанції в даній справі порушено її права або не враховано законні інтереси, ОСОБА_1 не надала.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313-315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Косівського районного суду від 05 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_12