Справа № 154/1856/17 Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/1508/17 Категорія: 53 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 імені Анатолія Кореневського про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Володимир-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 імені Анатолія Кореневського про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 вересня 2015 року по 18 травня 2017 року в сумі 28204,11 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 жовтня 2017 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 подав до суду письмову заяву, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, розгляд справи провести за відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача Костюк І.Р. подала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення позову немає, оскільки відповідачем вжито усіх необхідних заходів по виплаті позивачу заборгованості по підвищенню до посадового окладу за індивідуальне навчання дітей. На момент звільнення позивача з роботи будь-якого спору з приводу виплати підвищення не існувало, заборгованість за даними бухгалтерського обліку була відсутня.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно наказу від 30 серпня 1985 року ОСОБА_1 прийнята по переводу на посаду заступника директора по учбовій частині Володимир-Волинської середньої школи № 5 з 1 вересня 1985 року (а.с. 5).

Згідно наказу від № 89 к/тр ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя української мови і літератури Володимир-Волинської ЗОШ № 5 за угодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України з 1 вересня 2015 року (а.с. 6).

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 6 квітня 2017 року постановлено стягнути з Володимир-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 імені Анатолія Кореневського в користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за індивідуальне навчання дітей, які мають порушення у фізичному та розумовому розвитку, за період з 1 вересня 2007 року по 1 вересня 2014 року із застосуванням вимог абзацу другого підпункту «в» пункту 28 наказу Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року «Про порядок обчислення заробітної плати працівникам освіти» у розмірі 16791,85 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 7-11).

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із письмовою заявою про добровільне виконання вищевказаного рішення суду (а.с. 13).

На підставі рішення 24 квітня 2017 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області видано виконавчий лист (а.с. 14).

Листом Володимир-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 імені Анатолія Кореневського від 4 травня 2017 року за вихідним № 196 позивача повідомлено про те, що у зв'язку з виконанням рішення Володимир-Волинського міського суду дирекція школи звернулася до управління освіти, молоді та спорту з метою дофінансування навчального закладу (а.с. 57, 58).

15 травня 2017 року відповідач звернувся з листом за вихідним № 209 до управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради про виділення додаткових коштів з бюджету міста для виконання рішень Володимир-Волинського міського суду Волинської області про виплату заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 59, 60).

Листом Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України Волинської області від 16 травня 2017 року за вихідним № 02-76/812 відповідача повідомлено про надходження виконавчого листа з виконання рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 6 квітня 2017 року про стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та зобов'язано до 19 травня 2017 року надати інформацію щодо погодження виконання виконавчого листа, вказати рахунок по якому відбудеться списання коштів за кодом економічної класифікації видатків бюджету (а.с. 61).

На виконання вказаного листа відповідач 17 травня 2017 року повідомив Володимир-Волинське управління Державної казначейської служби України Волинської області про можливість списання коштів з рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 16791,85 грн. (а.с. 62).

Листом Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України Волинської області від 18 травня 2017 року за вихідним № 02-76/824 відповідача повідомлено про примусове списання коштів в розмірі 16791,85 грн. на користь ОСОБА_1 (а.с. 63).

Перерахування коштів підтверджується також випискою по рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 16).

6 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про добровільну виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с. 17).

Згідно довідки Володимир-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 імені Анатолія Кореневського від 2 жовтня 2017 року за вихідним № 390 станом на 1 вересня 2015 року заборгованості по заробітній платі у ОСОБА_1 не було (а.с. 49).

Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

На момент звільнення ОСОБА_1 з роботи між сторонами був відсутній спір про нарахування та виплату підвищення у розмірі 20 % посадового окладу за індивідуальне навчання вдома учнів, які потребують тривалого лікування та за станом здоров'я не можуть відвідувати навчальний заклад, згідно вимог абзацу другого підпункту «в» пункту 28 наказу Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року «Про порядок обчислення заробітної плати працівникам освіти».

Вимогу про стягнення такого підвищення позивач заявила за збігом тривалого часу після звільнення, перебуваючи на пенсії.

Оскільки нормою ст. 117 КЗпП України пов'язано обов'язок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з наявністю вини в цій затримці власника або уповноваженого ним органу, тому відповідно суд має встановити наявність вини роботодавця в затримці розрахунку при звільненні працівника.

Поняття «вина» характеризує свідоме, психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння та його наслідків.

Відповідач по справі має статус юридичної особи, але до юридичної особи поняття "вина" в прямому значенні застосовуватися не може, оскільки сам по собі колективний суб'єкт не може володіти свідомістю.

В розумінні ст. 117 КЗпП України слід брати до уваги наявність вини осіб, які перебувають на керівних посадах в організації, наділених правом виступати від імені юридичної особи, тобто через власну волю формувати волю всієї організації - юридичної особи, робити можливим її участь як самостійного суб'єкта у певних правовідносинах.

На момент набрання рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 6 квітня 2017 року законної сили трудові відносини між сторонами були припинені.

Отримавши вимогу позивача про виплату коштів директор школи І.Р. Костюк оперативно звернулася з листом до управління освіти, молоді та спорту Володимир-Волинської міської ради з проханням дофінансування навчального закладу, повідомила Володимир-Волинське управління Державної казначейської служби України Волинської області про можливість списання коштів з рахунку.

Належних та допустимих доказів вини відповідача у затримці виплати коштів, як обов'язкової умови застосування відповідальності до роботодавця, передбаченої ст. 117 КЗпП України, під час розгляду справи не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді