Дата документу 24.11.2017
Справа № 334/3863/17
Провадження № 2/334/2449/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Добрєва М.В.

при секретарі Матвієнко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запорожжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У позовній заяві позивач зазначив, що виконавчий напис, вчинений нотаріусом, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню через недодержання нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії, а саме: вчинення виконавчого напису з пропущенням строку, потягом якого стягувач міг звернутись з заявою про вчинення виконавчого напису та у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовну заяву підтримала в повному обсязі та наполягала на її задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку з чим, відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.

Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Суд вважає встановленим та доведеним належними доказами, що 03.04.2007 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі за текстом Банк) був укладений договір № ZPXRRX06060260 (далі за текстом Кредитний договір), за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 672,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписана позивачем Заява з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком Договір.

09.10.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обгрунтовуючи це тим, що ОСОБА_1 не виконував зобовязання за Кредитним договором належним чином. 25.11.2013 р. ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя було відкрито провадження у цивільній справі № 334/9062/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ОСОБА_1 не був згоден з розрахунком заборгованості, складеним Банком, та заперечував проти задоволення вимог Банку. Представник ОСОБА_1 у справі, адвокат ОСОБА_4, 23.12.2013 р. у судовому засіданні подала суду заперечення на позов, заяву про застосування строків позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України та додаткові заперечення на позов щодо наявності заборгованості за кредитним договором.

У тому ж судовому засіданні 23.12.2013 р. представник Банку звернувся до суду із заявою про залишення позову без розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2017 р. позовну заяву Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було залишено без розгляду.

У запереченнях на позов адвокат ОСОБА_4 вказувала на те, що ОСОБА_1 виконав свої зобовязання за Кредитним договором у повному обсязі, не погоджувалася з розрахунком заборгованості та посилалася на квитанції про сплату кредиту, суми за якими Банк не врахував у своєму розрахунку заборгованості.

01.11.2016 р. за № 5068 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Кредитним договором № ZPXRRX06060260 від 03.04.2007 р., укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 55 805, 27 грн., з яких:

- заборгованості за тілом кредиту у розмірі 989 грн. 50 коп.;

- заборгованості за відсотками у розмірі 15 467 грн. 60 коп.;

- заборгованості з комісії у розмірі 65 грн. 47 коп.;

- заборгованості з пені у розмірі 36 149 грн. 12 коп.;

- заборгованості по штрафам (фіксована частина у розмірі 500 грн. 00 коп.);

- заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості у розмірі 2633 грн. 58 коп.).

Відповідно до п. п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (надалі Порядок вчинення нотаріальних дій) та ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (надалі Перелік документів), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі, стягнення здійснюється за період з 3 квітня 2007 року по 8 вересня 2016 року.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 розяснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.

Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

В той же час судом встановлено, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не взято до уваги той факт, що відповідно до умов Кредитного договору (абз. 2 Заяв позичальника № ZPXRRX06060260) строковий кредит надавався на строк 12 місяців з 03.04.2007 року по 02.04.2008 р. Отже, у Відповідача право вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором виникло з 03.04.2008 року. Як встановлено судом, із заявою про вчинення виконавчого напису Відповідач до нотаріуса звернувся 01.11.2016 року, тобто через 8 років з моменту виникнення права вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

З дня виникнення права вимоги до дня вчинення виконавчого напису минуло більше, як три роки, що є порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5. Отже, Відповідачем пропущено строк, протягом якого Відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а відповідно, оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи із системного аналізу п.п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядок вчинення нотаріальних дій, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», змісту кредитного договору та виконавчого напису, слід дійти висновку про те, що ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

При дослідженні судом документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, які надані на вимогу позивача приватним нотаріусом ОСОБА_2, судом встановлено, що Відповідачем надано копію Кредитного договору та Розрахунок заборгованості за Кредитним договором, тобто всупереч положенням законодавства України не надав оригінал Кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Суд приходить до висновку, що при таких обставинах у нотаріуса під час вчинення оспорюваного виконавчого напису були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобовязання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Крім цього, суд приходить до висновку, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Розрахунок, який було надано Відповідачем, не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивача.

Судом взято до уваги той факт, що між Стягувачем (Відповідачем за цим позовом) та Боржником (Позивачем за цим позовом) розглядався судовий спір з приводу заборгованості за Кредитним договором № ZPXRRX06060260 від 03.04.2007 р. в 2013 році в Ленінському районному суду м. Запоріжжя у справі № 334/9062/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій ОСОБА_1 не був згоден з розрахунком заборгованості, складеним Банком, та заперечував проти задоволення вимог Банку. Представник ОСОБА_1 у справі, адвокат ОСОБА_4, 23.12.2013 р. у судовому засіданні подала суду заперечення на позов, заяву про застосування строків позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України та додаткові заперечення на позов щодо наявності заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи те, що виконавчий напис, відповідно до чинного законодавства України може бути вчиненим лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними та беззаперечними, при наявності вищезазначених обставин такі вимоги не можна вважати беззаперечними.

Отже, всі викладені факти свідчать про те, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не була встановлена безспірність вимог Відповідача до Позивача, а отже виконавчий напис вчинено в порушення вимог чинного законодавства, зокрема в порушення ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат».

На підтвердження цієї позиції, судом взято до уваги докази, надані представником Позивача, а саме: позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.09.2013 р., заперечень на позов від 20.12.2013 р., заяви про застосування позовної давності від 20.12.2013 р., додаткових заперечень на позов від 23.12.2013 р., ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013 р., документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис 01.11.2016 р за реєстровим № 5068.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що є всі підстави визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом, таким, що не підлягає виконанню через недодержання нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії, а саме: вчинення виконавчого напису у відсутність документів, що підтверджують безспірність вимоги та таким, який вчинено з пропущенням строку, потягом якого стягувач міг звернутись з заявою про вчинення виконавчого напису.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, задовольнити у повному обсязі.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5068 від 01.11.2016 р., вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо стягнення грошових коштів у розмірі 55 805, 27 грн. з ОСОБА_1, які є заборгованістю за Кредитним договором № ZPXRRX06060260 від 03.04.2007 р., укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Добрєв М. В.