Справа № 175/2165/16-ц
Провадження № 2/175/878/16
Справа №175/2165/16-ц
Провадження №2/175/878/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Борисова С.А.

за участю секретаря Єльшиної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, в якому просив визнати договір дарування житлового будинку №9 за р. №534, розташованого по вул. Молодіжній в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений 24 березня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 недійсним. Визнати договір дарування земельної ділянки №9 р. №357 по вул. Молодіжній в с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений 24 березня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 недійсним. Стягнути з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те що, він є людиною похилого віку та при укладанні договорів дарування не міг прочитати через поганий зір про що йдеться у даних договорах, тому підписав їх, оскільки його син ОСОБА_2 вказав йому, що він дарує йому його належну частину, тобто 1/3 частку житлового будинку та земельної ділянки, але як позивачу згодом стало відомо, позивач подарував ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку. Вважає, що дані договори були укладені незаконно, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Крім того, представник позивача надав письмові пояснення в яких вказано, що ОСОБА_4 підписав договори дарування, оскільки вважав, що дарує відповідачу 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки. Також вказав, що відповідач ввівши в оману позивача уклав з ним договори дарування.

Відповідач та його представник В судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, але надала письмову заяву в якій просила розглядати справу без її участі та винести рішення на розсуд суду.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін та їх представників, свідків, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Згідно вимог частини першої статті 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійсно було укладено договір дарування житлового будинку серія та номер: НАТ 720395 від 24.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №534, крім того, між сторонами було укладено договір дарування земельної ділянки серія та номер: НАТ 720396 від 24.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №537.

За цими договорами ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар, безоплатно, житловий будинок № 9, розташований по вулиці Молодіжній у с. Степове, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області та земельну ділянку №9, що розташована по вулиці Молодіжній у с. Степове, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Як вбачається зі змісту договорів дарування, сторони у присутності нотаріуса затвердили, що однаково розуміють значення та умови цього договору та його правові наслідки, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, вони не страждають в момент укладання цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, вони вільно володіють українською мовою. Також, дарувальник затвердив, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

Відповідно до частини першої статті 722 ЦК України право власності на дарунок у обдаровуваного виникає з моменту прийняття дарунка. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка (ч.4 ст. 722 ЦК України).

Відповідно до пункту 10 договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки, підписавши вказаний договір, сторони погодились, що розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Суд бере до уваги положення ст.5 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (наказ Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року), згідно яких нотаріус зобовязаний сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій. Невиконання чи неналежне виконання таких обовязків приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 не вбачається.

Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Помилка щодо мотивів вчинення правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Під помилкою в розумінні даної норми закону слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета, змісту чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на волевиявлення особи, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Під час розгляду даної цивільної справи в судовому засіданні з боку відповідача була допитана свідок ОСОБА_5, яка надала свої свідчення в яких вказала, що позивач добровільно подарував відповідачу житловий будинок та земельну ділянку.

Також, в судових засіданнях з боку позивача були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які вказали, що позивач збирався поділити своє майно порівну між своїми дітьми.

Вказані свідчення свідків суд уваги не бере, оскільки дані свідки не були присутніми при укладенні договорів дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також на підставі того, що вони є родичами, тобто зацікавленими особами.

Згідно з вимогами частини 3 ст. 10, частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених нормами цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в обґрунтування позову не надано достатніх доказів, які б свідчили про його помилку щодо природи оспорюваних договорів дарування, правомірність яких в силу ст.204 ЦК України презюмується.

Таким чином, зібрані у даній цивільній справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що договір дарування житлового будинку № 9 по вулиці Молодіжній у с. Степове, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області та договір дарування земельної ділянки №9, розташованої по вулиці Молодіжній у с. Степове, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровані за №534, 537, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 згідно вимог чинного законодавства України, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання зазначених договорів недійсними та задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати, компенсувати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 215, 214 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 6, 14, 202, 229, 230, 717, 719 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов