Справа № 464/9965/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/584/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянтів - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2 ОСОБА_4 Михайлівни, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 ОСОБА_4 Михайлівни, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРК «Міст ТБ» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися у суд з позовом до відповідача ТзОВ ТРК «Міст ТБ» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, в якому, після поданих 20.04.2016 року уточнень, остаточно просили визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивачів інформацію, опубліковану 26.09.2014 року на веб-сайті ЗІК у статті «Львівська міліціонерка вдало обмінялася житлом з родиною, в якій пропала дитина» та видалити її з сайту. Також просили стягнути з відповідача на свою користь солідарно заподіну моральну шкоду, яку оцінили у загальному розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог покликалися на те, що 26.09.2014 року на сторінці веб-сайту телеканалу ZIK (http://zik/ua/ua/news/2014/09/06lvivska_militsionerka_vdalo_obminyalasya_zhytlom_z_rodynoyu_v_yakoi_propala_dytyna_ 526931) була розміщена стаття під назвою «Львівська міліціонерка вдало обмінялась житлом з родиною, в якої пропала дитина», у якій наведені матеріали, котрі є неправдивими, недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, і шкодять діловій репутації позивача ОСОБА_5 та її близьких родичів, принижують їхню честь та гідність, порушують їхні права та свободи. Зокрема, на зазначеному сайті викладена інформація наступного змісту: «Львівську міліціонерку ОСОБА_4 ОСОБА_5 звинувачують, що правоохоронець, нібито, користуючись своїм службовим становищем, у недалекому минулому дуже вдало попомінялась житлом із родиною, в якої на той момент пропала дитина. Працівник міліції використала горе небагатої і дещо асоціальної родини отримала будинок на вул. Доробок, 22 на Левандівці у м. Львові, натомість пересиливши цих людей у невеличку квартиру у Жовкві. Про це йдеться у розслідуванні газети «Ратуша». Як зясували журналісти, дитина, яка була у розшуку, як безвісти зникла з 2002 по 2006 роки, зараз перебуває в інтернаті у Київській області. З будинку на вул. Доробок у Львові вона була виписана незаконно, без рішення опікунської ради, її права було зневажено і нині дівчинка, за наявності доброго адвоката, могла б претендувати на житлові метри, які у неї забрали, відправивши на довгі роки у розшук. ОСОБА_4 ОСОБА_5 очолювала відділ по роботі з неповнолітніми у Залізничному райвідділі міліції Львова, була очільницею кримінальної міліції у справах дітей міста Львова. Сьогодні вона працює на посаді начальника штабу Шевченківського райвідділу міліції. Міліціонерка відмовляється відповідати на запити та запитання журналістів».

Вказували, що на офіційному веб-сайті ЗІК у статті із газети «Ратуша» інформація викладена не у повному обсязі, не є дослівним відтворенням журналістського розслідування газети «Ратуша», а складається з окремо взятих висловлювань, які не повязані між собою за змістом, є перекрученими та довільні за змістом. З цією метою наводили ряд прикладів.

Зазначали, що, на їх переконання, наведені на веб-сайті висловлювання, є припущеннями і недостовірною інформацією, такою, що не відповідає дійсності, порочить професійну репутацію та принижує честь і гідність позивача ОСОБА_5, як працівника правоохоронного органу, оскільки висловлювання щодо зловживання нею службовим становищем не відповідає дійсності. Ці слова на сайті формують негативне уявлення і у громадськості, і у професійному середовищі про те, що ОСОБА_5, порушуючи присягу та свої професійні обовязки, зловживала своїм професійним становищем. Вищевказані друковані матеріали на сайті ЗІК надруковані без зазначення автора цієї публікації, а у статті викладена недостовірна та така, що не відповідає дійсності, інформація про події майже пятнадцятирічної давності. При цьому, автор статті посилається на газету «Ратуша», яка проводила журналістське розслідування за заявами сусідів позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, результатом якого стало опублікування 25.09-01.10.2014 року статті «Свідомо загублена» у газеті «Ратуша». Редактору газети «Ратуша» ОСОБА_9 на його запити правоохоронними органами були надані відповіді про те, що факти, викладені у заявах, не підтверджуються. Проведеними перевірками встановлено, що факту причетності ОСОБА_5 до незаконного обміну житлом з використанням свого службового становища підтвердження не знайшли. У газеті «Ратуша» у статті під назвою «Свідомо загублена» зазначено відтворення подій та висновок про те, що проведеними перевірками з 2009 по 2014 роки не виявлено причетності ОСОБА_5 до обміну житлом, а назва статті на веб-сайті ЗІК «Львівська міліціонерка вдало обмінялася житлом із родиною, в якої пропала дитина» стверджує цей факт.

З огляду на вказане, опубліковане на веб-сайті формує негативне уявлення у громадян та у професійному середовищі про те, що працівник правоохоронного органу ОСОБА_5 та її найближчі родичі, на думку автора, здійснили незаконний обмін помешканнями, порушивши норми моралі. Крім того, поряд із публікацією на сайті розміщена фотографія (у газеті «Ратуша» розміщена не була) львівської міліціонерки ОСОБА_5 із двома дівчатами-підлітками. Такий фон створює враження, що йдеться про цих дітей, які пропали, а міліціонерка вдало поміняла помешкання. Після їхнього звернення від 13.12.2014 року спростувати недостовірну інформацію та видалити її із сайту ЗІК - фотографія була видалена, залишився лише підпис: «ОСОБА_4 ОСОБА_5 поруч із дітьми». Проте стаття «Львівська міліціонерка вдало обмінялася житлом із родиною, в якої пропала дитина» на даний час знаходиться на сайті ЗІКу та продовжує надавати недостовірну інформацію.

Ще вказували, що позивач ОСОБА_5 не приймала участі в обміні житла, не є співвласником будинку або земельної ділянки по вул. Доробок, 22 у м. Львові. Квартира у м. Жовква знаходиться у центрі міста на другому поверсі 16-тиквартирного будинку, збудованого у 1986 році, площею 69,4 кв. м. і складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридора, ванної, туалета, заскленої лоджії та балкону. Опалення , водопостачання та водовідведення - централізоване. За рік до обміну було зроблено євроремонт. Біля м. Жовкви у родини ОСОБА_5 була дачна земельна ділянка площею 600 кв. м. Будинок же у м. Львові побудований у 1928 році, без фундаменту, частково деревяний, без вигод, площею 69,9 кв. м., 30 років без ремонту, з вибитими вікнами та дирявим дахом. Біля будинку є земельна ділянка площею 555 кв. м. Обмін відбувся у грудні 2003 року з бабусею дитини, сама ж дитина загубилася у червні 2002 року. Жодного тиску під час обміну не вчинялось, так як це подає невідомий автор статті, адже матір дівчинки було засуджено ще 13.03.2003 року, тобто до обміну помешканнями. Відтак, інформація у наведеній частині не відповідає дійсності, так як міліціонерка ні з ким не мінялася, обмін відбувся не у момент зникнення дитини, а через півтора року, і ніяким чином ці події не повязані. Оскільки, викладенні на сайті відомості щодо причетності до обміну «львівської міліціонерки» помешканнями є недостовірними та нічим не підтвердженими, документально спростовані результатами неодноразових службових перевірок: висновок службової перевірки від 22.01.2008 року, 07.08.2008 року, 20.06.2011 року, 25.03.2011 року (звернення ОСОБА_7 на прямий ефір з начальником ГУ МВС ОСОБА_10), 09.12.2014 року, 03.02.2015 року, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Розмір заподіяної їм моральної шкоди обґрунтовували погіршенням стану здоровя, що проявилося у підвищенні тиску, головних болях, безсонні, а також необхідністю витрачати кошти на лікування. Ще посилалися на порушення спокійного ходу їхнього суспільного життя, громадський осуд і його наслідки.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ТзОВ ТРК «Міст ТБ» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року оскаржили позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, подавши на таке апеляційну скаргу.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування усіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, покликаються на приписи Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», Закону України «Про телебачення та радіомовлення», Закону України «Про інформацію», а також Резолюції 1165 (1998) Комітету ОСОБА_11 Європи «Право на приватність».

Зазначають, що викладена в оспорюваній статті інформація не лише не відповідає дійсності, але й документально спростована за результатами службового розслідування, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Ще наголошують на тому, що відповідач, оприлюднивши таку статтю, допустив вибіркове цитування речень та фраз з іншої статті і такий факт призвів до викривлення змісту та перекручення інформації, висвітлення її у вигідному для журналістів світлі.

У решті апеляційної скарги посилалися на обставини, викладені у позові та уточненнях до нього, додатково обґрунтовуючи помилкове, на їх думку, не взяття судом першої інстанції таких до уваги.

Просять рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги законності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з урахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Згідно положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обвязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відповідно до положень ст. ст. 32, 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Громадянам гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В силу ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та/або членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміються документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 26.09.2014 року на веб-сайті http://zik.ua/news розміщено статтю під назвою «Львівська міліціонерка вдало обмінялась житлом з родиною, в якої пропала дитина», наступного змісту: «Львівську міліціонерку ОСОБА_4 ОСОБА_6 звинувачують у тому, що правоохоронець, нібито, користуючись своїм службовим становищем, у недалекому минулому дуже вдало помінялася житлом із родиною, в якої на той момент пропала дитина. Працівник міліції використала горе небагатої і дещо асоціальної родини - отримала їх будинок на вул. Доробок на Левандівці у Львові, натомість переселивши цих людей у невеличку квартиру в Жовкві. Про це йдеться у розслідуванні газети «Ратуша». Як зясували журналісти, дитина, яка була в розшуку як безвісти зникла з 2002 по 2006 роки, зараз перебуває в інтернаті в Київській області. З будинку на вул. Доробок у Львові вона була виписана незаконно, без рішення опікунської ради, її права було зневажено і нині дівчинка, за наявності доброго адвоката, могла би претендувати на житлові метри, які у неї забралт, відправивши на довгі роки у розшук. ОСОБА_4 ОСОБА_6 очолювала відділ по роботі з неповнолітніми у Залізничному райвідділі міліції Львова, була очільницею кримінальної міліції у справах дітей міста Львова. Сьогодні вона працює на посаді начальник штабу Шевченківського райвідділу міліції. Міліціонерка відмовляється відповідати на запити та запитання журналістів».

Судом встановлено й те, що у газеті «Ратуша» за 25.09.2014-01.10.2014 року була надрукована та розповсюджена стаття під назвою «Свідомо загублена», у котрій йдеться про наступне: «ОСОБА_12 (у документах львівської міліції - ОСОБА_12) загубилась, коли їй було лише два рочки. За офіційною інформацією правоохоронців, дитина загубилася на Привокзальному ринку. За словами її матері Катерини, ОСОБА_12 загубив її, Катерини, тодішній кавалер. Маленьку дівчинку оголосили у розшук у 2002 році. А через рік незаможна сімя міняється житлом із жінкою-правоохоронцем, до якої вони звернулися по допомогу…в пошуках дитини! Родичі зниклої швидко поміняли особняк і земельну ділянку у районі Левандівки на маленьку квартиру у... Жовкві! Будинок на вулиці Доробок, 22 на Левандівці добре знають усі сусіди. Тут уже кілька років мешкає родина львівської міліціонерки ОСОБА_4 ОСОБА_6. Сусіди звинувачують її у тому, що правоохоронець, нібито, користуючись своїх своїм службовим становищем, у недалекому минулому дуже вдало помінялася житлом із родиною, в якої на той момент пропала дитина. Родина жінки в погонах усе це категорично заперечує. Під час особистої зустрічі в кабінеті начальника УМВС у Львівській області ОСОБА_13, реакція жінки-міліціонерки на запитання журналістів «Ратуші» була настільки вперто-мовчазна («Я відмовляюсь відповідати на ваші питання згідно зі статтею 63 Конституції», - постійно повторювала підполковник свої мантри), що хоч-не-хоч, а виникають певні сумніви і додаткові запитання. Упродовж розслідування, яке тривало чотири місяці, редакція надіслала з десяток інформаційних запитів у різноманітні структури, і провела не менше особистих зустрічей. Відповіді надходили куці, нерідко це були відмови, інформацію довелось збирати по крихтах. За інформацією правоохоронців, ОСОБА_12 була у розшуку як безвісти зникла з 2002 по 2006 роки. Саме того року дитину офіційно знайшли, і вона нині в інтернаті. Як ми памятаємо, зі слів матері, ОСОБА_12, перебуває в інтернаті у Червонограді, хоча у службі у справах дітей ЛОДА «Ратушу» запевнили, що ОСОБА_12 як фізичної особи немає на Львівщині, і взагалі за документами…ніколи не було!!!» та «Ратуші» вдалося зясувати, що ОСОБА_12, чи то пак Катерина (після надання нового імені) майже одразу, тобто десь у 2003-му, потрапила за межі області та перебуває в одному з інтернатів Київської області (тобто всі слова матері про її фізичну близькість до дитини, яка нібито в Червонограді звичайна фікція, яку їй хтось вклав у вуха). А цього року дитину внесли в списки тих, кому повинно бути надане житло. Хоча тут, звичайно, і ще одне цікаве питання: а чи може зникла і нібито знайдена дівчинка (якщо це саме вона) претендувати на свою частку житла на вулиці Доробок? Адже виписана вона була звідти НЕЗАКОННО, без рішення опікунської ради, її права було зневажено, і нині дівчинка, за наявності доброго адвоката, могла би претендувати на житлові метри, які у неї забрали, відправивши на довгі роки у розшук…. Згідно з публікацією на офіційному сайті МВС, першою роботою ОСОБА_4 ОСОБА_6 після закінчення університету внутрішніх справ була робота з неповнолітніми у Залізничному райвідділі міліції Львова - йдеться про 1999 рік. А на момент появи цієї публікації, 06.03.2010 року (стаття, до речі, мала назву «Дитячий» міліціонер ОСОБА_4 ОСОБА_6») героїня була вже очільницею кримінальної міліції у справах дітей міста Львова. Нинішня ж посада - начальник штабу Шевченківського райвідділу міліції. «Ратуша» спробувала поцікавитися у ОСОБА_4 ОСОБА_6 в офіційному письмовому запиті, чи вважає вона обмін помешканнями рівноцінним. Проте «… на її думку, питання мають «замовний» характер і вона, як громадянка України, має право на відмову щодо коментування…» (з офіційної відповіді М. ОСОБА_6 від 15.08.2014 року на інформаційний запит)».

Встановивши зазначені вище обставини та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив у першу чергу з приписів п. 4 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», згідно з якими редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою невживання або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншими друкованими засобами масової інформації з посиланням на нього.

Оскільки було встановлено, що у публікації «Львівська міліціонерка вдало обмінялась житлом з родиною, в якої пропала дитина» у відповідності до наведеної вище норми Закону зазначено посилання на іншу статтю, зокрема вказувалось: «Про це йдеться у розслідуванні газети «Ратуша», як і вказувалось гіперпосилання на розміщену в інтернеті КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» статтю «Свідомо загублена», то суд вірно взяв зазначену обставину до уваги і надав їй належну правову оцінку. Крім того, суд врахував, що спірна публікація складається з дослівних цитат вказаної публікації, зокрема, публікація «Львівська міліціонерка вдало обмінялась житлом з родиною, в якої пропала дитина», дослівно відтворена із статті «Свідомо загублена», що наведена вище.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року, яке ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_14, ОСОБА_15 з участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_8 про спростування недостойної, такої що відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації, відшкодування моральної шкоди - відмовлено. При цьому судом встановлено, що викладена у статті «Свідомо загублена» інформація в розумінні ЦК України та Закону України «Про інформацію» не є недостовірною, в діях відповідачів відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності чи ділової репутації, зокрема, відсутність такого важливого елементу, як поширення відносно позивачів недостовірної (неправдивої) інформації, поширена інформація не порушує особисті немайнові права, не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам та перешкоджає позивачам повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки дійсно, публікація «Львівська міліціонерка вдало обмінялась житлом з родиною, в якої пропала дитина» складається з дослівних цитат публікації «Свідомо загублена», а у відповідності до ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналісти не несуть відповідальності за публікацію відомостей, якщо вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншими друкованими засобами масової інформації з посиланням на нього, а відтак правомірно відмовив в задоволенні таких.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 ОСОБА_4 Михайлівни, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_17