Справа № 502/1937/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

судді Балана М.В.,

секретар судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кілія цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

про

визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 18.10.2017 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, а також про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Позивач 12.12.2017 року надала уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить визнанти відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

З позовної заяви вбачається, що позивач є власником квартири № 6, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Перемоги, 4. Право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 набула на підставі договору дарування квартири від 06.03.2015 року. укладеного між позивачем та ОСОБА_3 галиною Тимофіївною, яка діяла від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4

На теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані троє людей: ОСОБА_1, яка є власником квартири, ОСОБА_5, син власника квартири, ОСОБА_2, колишній власник квартири. Отже, відповідач до теперішнього часу зареєстрований за колишнім місцем проживання, а заме за адресою: АДРЕСА_2. З 06.03.2015 року ОСОБА_2 за місцем реєстрації фактично не проживає, так як він проживає за іншою адресою, яка позивачу невідома. Крім того, позивач жодного разу не зявився за місцем колишнього проживання та не виходив на зв'язок з ОСОБА_1. Позивач самостійно утримує зазначену квартиру, проводить там ремонт, сплачує усі комунальні послуги, які надаються за цією адресою. Знаходження відповідача на реєстраційному обліку в квартирі № 6, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Перемоги, 4, перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своєю власністю, у тому числі відчужувати її. Крім того, до почтового адресу ОСОБА_1 надходять листи на імя ОСОБА_2 з вимогами про сплату кредитів та інших виконання інших зобовязань, що порушую право позивача на вільно користування та розпорядження своїм майном.

Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності не надав.

На підставі вищезазначених письмових заяв суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

06.03.2015 року між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдаровуваний) був укладений договір дарування квартири, на підставі якого ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 у власність квартиру № 6, розташовану за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Перемоги, 4, загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. Вказане підтверджується копією договору дарування квартири від 06.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 358.

Відповідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34591920 від 06.03.2015 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на обєкт житлової нерухомості,а саме квартиру № 6, розташовану за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Перемоги, 4, загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 329, наданої Комунальним підприємством «Жилсервіс», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: власник квартири ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, син власника квартири ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, колишній власник квартири ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З акту депутата Кілійської міської ради ОСОБА_6 від 08.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 06.03.2015 року подарував ОСОБА_1 трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Опитуванням сусідів було встановлено, що ОСОБА_2 з моменту відчуження квартири за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує. Крім того, в квартирі після укладення договору дарування він не зявлявся.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оскільки позивач є власником квартири № 6, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Перемоги, 4, тому вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є співвласником зазначеної квартири, проте там зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням.

Слід зазначити і те, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.12 р. у справі № 6 - 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які стосуються права проживання в житловому приміщенні члена сімї власника житлового будинку чи квартири.

У відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство

Отже, серед членів сімї наймача законодавець в житлових правовідносинах виділяє дві категорії: 1. безспірні члени сімї (дружина, чоловік, діти, батьки) та 2. особи, які проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не є ані співвласником зазначеного житлового будинку, ані членом сімї власника, згідно визначеного ч.2 ст. 64 ЖК України переліку, його також не можна віднести до інших членів сімї, оскільки він не проживає з власником, спільного господарства з ними не веде.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі № 6, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Перемоги, 4, з моменту її відчуження зі своєї власності у власність позивача.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши надані письмові докази, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, втратив право на користування квартирою № 6, розташованої за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Перемоги, 4.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,підлягає стягненню 640 гривень судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.10,11, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратив право на користування житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_7