АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

07 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача : Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 вересня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25.09.20117 року даний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 01.02.2013 року в розмірі 1 500 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 16.06.2015 року в розмірі 355 367,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 18.08.2012 року в розмірі 1 600 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 10.08.2012 року в розмірі 800 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 16.07.2015 року в розмірі 34 373,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 6890,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_2 ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Посилається на необгрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не було ураховано доводів сторони відповідача стосовно того, що розписки ОСОБА_3написала під примусом адвоката ОСОБА_5, ніяких грошей у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у борг вона не брала.Вважає, що суд безпідставно не зупинив провадження у справі до розгляду її заяв у кримінальному та іншому цивільному провадженні.

В суді апеляційної інстанції представники відповідачки- ОСОБА_2 і ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали з підстав,наведених в ній.

Представник позивачки ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином. Вважав встановленим, що відповідачка отримала грошові кошти в позику за виданими нею розписками, а відтак зобов'язана їх повернути, оскільки терміни позик сплинули.З огляду на невиконання свого зобов'язання в установлений договорами позики строк, вона повинна сплатити пеню та неустойку за порушення зобов'язання.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Звертаючись з позовами до відповідачки про стягнення боргів, об'єднаними судом в одне провадження, позивач зазначала, що право вимоги до ОСОБА_3 відступлено їй кредиторами відповідачки на підставі укладених між ними договорів та на підтвердження такому надала копії цих договорів, копії розписок відповідачки, копії листів- повідомлень відповідачки про зміну кредитора та повернення боргів.

За правилами п.1 ч.1 ст.512, ч.1ст.516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав інший особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника,якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом відповідач отримала в борг у ОСОБА_6 1 500 000 грн., що підтверджується виданою нею розпискою від 01 лютого 2013 року та зобов'язалася їх повернути за першою вимогою на протязі місяця з дня отримання вимоги про повернення боргу (а.с. 4).

14.06.2016 року ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_4 уклали між собою договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_6 відступив ОСОБА_4 право вимоги з ОСОБА_3 повернення грошових коштів у сумі 1 500 000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою (а.с.5-7), а відповідачці було надіслане письмове повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 01.02.2013 року (а.с. 10).

25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу про повернення боргу (а.с. 8), проте по теперішній час відповідачка борг за договором позики від 01.02.2013 року не повернула.

Відповідно до розписки від 16 червня 2015 року, ОСОБА_3 отримала в борг у ОСОБА_7 12 000,00 доларів США, під 2% в місяць і зобов'язалася їх повернути до 31.12.2015 року (а.с. 36).

16.06.2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали між собою договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_7 відступив позивачці право вимоги з відповідачки повернення грошових коштів у сумі 12 000,00 доларів США за вищезазначеною письмовою розпискою (а.с. 37-39),про що ОСОБА_3 було надіслане письмове повідомлення (а.с. 40) .

Однак, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідачка борг за договором позики від 16.06.2016 року не повернула, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення боргового зобов'язання та підставно стягнув з відповідачки суму боргу, інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розписки від 18 серпня 2012 року, відповідачка отримала в борг у ОСОБА_6 1 600 000 грн. і зобов'язалася їх повернути за першою вимогою на протязі місяця з дня отримання вимоги про повернення боргу (а.с. 69).

14.06.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого перший відступив останній право вимоги з відповідачки повернення грошових коштів у сумі 1600000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою. Про укладення цього договору ОСОБА_3 надіслане письмове повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 18.08.2012 року (а.с. 75).

25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу про повернення боргу (а.с. 73).

Судом встановлено, що станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за договором позики від 18.08.2012 року не повернула.

Згідно з розпискою від 10 серпня 2012 року, ОСОБА_3 отримала в борг у ОСОБА_6 800 000 грн. і зобов'язалася їх повернути за першою вимогою на протязі місяця з дня отримання вимоги про повернення боргу (а.с. 104).

14.06.2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали між собою договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_4 набула право вимоги з ОСОБА_3 повернення грошових коштів у сумі 800000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою, про що відповідачці направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 10.08.2012 року (а.с. 110).

25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу про повернення боргу (а.с. 108).

Однак, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за договором позики від 10.08.2012 року не повернула.

16 липня 2015 року відповідачка отримала в борг у ОСОБА_7 1300,00 доларів США і зобов'язалася їх повернути до 31.12.2015 року про що видала власноруч написану розписку (а.с. 144).

16.07.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_7 відступив останній право вимоги з відповідачки повернення грошових коштів у сумі 1300,00 доларів США за вищезазначеною письмовою розпискою (а.с. 145-147) про що також було письмово повідомлено відповідачку (а.с. 148).

Судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за договором позики грошей від 16.07.2016 року не повернула й тому суд підставно визначив розмір заборгованості з урахуванням 3% річних та індексу інфляції.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок по наданню доказів та доведення перед судом їх переконливості лежить на особах, які беруть участь в розгляді справи (ст. 10 ЦПК України).

На підтвердження позовних вимог позивачкою надані розписки відповідачки ,які нічим не спростовані.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідач ніколи не брала гроші в позику у вищевказаних осіб , оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування виданих нею розписок.

Крім того, на час ухвалення судового рішення в даній справі не існувало рішень суду про визнання договорів позик недійсними або вироку суду щодо кредиторів відповідачки, а відтак, вказані договори позики є чиними і на теперішній час .Встановивши,що зобов'язання по поверненню боргів відповідачкою не виконані,суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відносно порушення судом норм процесуального закону при вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі не можуть бути прийняті до уваги.

Так,згідно з пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 3 частини першої статті 203 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі .

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання про стягнення боргу за договорами позики укладення та умови яких підтверджені розписками власноруч вчиненими відповідачкою.

У межах даної справи питання про визнання договорів позики недійсними відповідачкою не порушувалося, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, а також неможливість доведення нею своїх заперечень, не зазначалося.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761 /27923/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 11743 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_10

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.