ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1385/17
провадження № 2/753/2965/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р.Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря АВДЄЄНКО А.А.

сторін:

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА " НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ " ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ "ЮЖНО-УКРАЇНСЬКА АЕС" про визнання незаконним та скасувати розпорядження начальника цеху дезактивації ВП"Южно-Українська АЕС № 179 від 12.08. 2016 року в частині та сповіщення начальника цеху дезактивації ВП"Южно-Українська АЕС № ИИ.0.0025.1087 від 17.10. 2016 про внесення змін до посадової інструкції заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень ИД.0.0025.0024, затвердженої 14.01. 2014 року , суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 23.01. 2017 року звернувся до суду з позовом до ДП " Національна атомна енергогенеруюча компанія " Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу " Южно- Українська АЕС про визнання незаконним та скасувати розпорядження начальника цеху дезактивації ВП"Южно-Українська АЕС № 179 від 12.08. 2016 року в частині та сповіщення начальника цеху дезактивації ВП"Южно-Українська АЕС № ИИ.0.0025.1087 від 17.10. 2016 про внесення змін до посадової інструкції заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень ИД.0.0025.0024, затвердженої 14.01. 2014 року.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що він був прийнятий на роботу у ВП «Южно-Українська АЕС» у відповідності з Наказом № 874/лс від 02.11.1982 року

Станом на дату подання цієї позовної заяви він працює у Відповідача на посаді заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень. Його посадові обов'язки визначені посадовою інструкцією заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень ИД.0.0025.0024, затвердженою 14.01.2014 року, з якою він був ознайомлений 17.01.2014 року.

12.08.2016 року начальником цеху дезактивації Відповідача було видано Розпорядження № 179 про внесення змін до Положення про цех дезактивації, а також до посадових інструкцій працівників цеху дезактивації, в тому числі до його посадової інструкції .

Які саме зміни вносились до його посадової інструкції, було зазначено в іншому документі Відповідача - Сповіщенні № ИИ.0.0025.1087 від 17.10.2016 року , з яким він був ознайомлений 17.10.2016 року. Саме зі Сповіщення він дізнався про розширення своєї трудової функції, яке охарактеризувалось доповненням його існуючих посадових обов'язків новими, а саме: забезпечувати дезактивацію пластикатового спецодягу, що використовується персоналом ВП «Южно-Українська АЕС» у зоні суворого режиму (ЗСР); під час планово-попереджувального ремонту (ППР) контролювати видачу додаткових 313 (рукавичок, респіраторів, пластикатового спецодягу) персоналу, що виконує роботи у ЗСР.

Оскільки Розпорядження носить загальний характер і не містить конкретизації зміни його трудових обов'язків на відміну від Сповіщення, прийнятого на підставі Розпорядження, то днем, коли він дізнався про порушення своїх трудових прав, є день ознайомлення його зі Сповіщенням, тобто 17.10.2016 року . З урахуванням цього, дана позовна заява подається мною в межах тримісячного строку, передбаченого cт. 233 КЗпП України.

Крім того, враховуючи той факт, що Розпорядження і Сповіщення є пов'язаними між собою документами, він вважає, що вони мають оскаржуватись разом.

Отже, на його думку, Розпорядження і Сповіщення є незаконними і такими, що порушують його права, а отже підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах, при цьому пояснивши суду, що Розпорядженням та Сповіщенням без передбачених законом підстав були змінені його істотні умови праці шляхом внесення змін до його посадової інструкції, які суттєво вплинули на його посадові обов'язки, адже, якщо раніше за виконання окремих видів робіт він отримував доплату, то після внесення змін до його посадової інструкції він повинен виконувати нові види робіт за ту ж саму заробітну плату, що була встановлена йому Відповідачем раніше.

Відповідач не отримував його згоди на розширення (зміну його трудових обов'язків, які були викладені у Сповіщенні. Навпаки, він всіляко заперечував проти впровадження Відповідачем змін до Положення про цех дезактивації та посадових інструкцій працівників цеху, про що свідчать його листи до уповноважених осіб Відповідача - начальника цеху дезактивації ОСОБА_7 (автора Розпорядження і Сповіщення) № 76-375 від 29.09.2016, заступника головного інженера зі загальностанційних об'єктів ОСОБА_8 № 76-432 від 10.11.2016 та голови комісії з трудових спорів ОСОБА_9 №76-444 від 18.11.2016, які залишились без уваги. разом з тим, що у штатному розписі ВП «Южно-Українська АЕС» передбачена посада

заступника начальника цеху з дезактивації спецодягу та санобробки, котру наразі займає ОСОБА_10, і саме до кола обов'язків якого згідно з посадовою інструкцією ИД.0.0025.0057, затвердженою 14.04.2015, входить забезпечення персоналу Відповідача спецодягом та 313, а також їх дезактивація (п. 5.2 посадової інструкції заступника начальника цеху з дезактивації спецодягу та санобробки). Таким чином, обґрунтованість перерозподілення обов'язків викликає великий сумнів.

Проведення власником заходів по зміні організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Водночас, такі зміни не повинні означати примусу до праці, а тому частиною 3 ст. 32 КЗпП України на власника покладається обов'язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці. В останньому випадку працівник підлягає звільненню згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Зміна істотних умов праці без згоди працівника допускається тільки у випадках зміни в організації виробництва і праці. Якщо ж змін в організації виробництва і праці немає, власник не вправі в односторонньому порядку змінювати істотні умови праці.

Враховуючи положення КЗпП України, при змінах в організації виробництва і праці власник, як правило, повинен додержуватися такого порядку:

-спочатку видається наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці. У ньому розкривається зміст цих змін, даються відповідні доручення посадовим особам для здійснення таких змін;

-конкретні працівники, істотні умови праці яких у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні, персонально попереджаються про те, що з такого-то конкретного дня (але не раніше аніж через два місяці після персонального попередження) змінюються істотні умови їхньої праці. Відділу кадрів наказом дається доручення ознайомити

і відповідних працівників з майбутніми змінами істотних умов праці під розпис;

-протягом двох місяців від усіх відповідних працівників, як правило, має бути отримана письмова заява про згоду продовжувати роботу після зміни істотних умов праці або про відмову від цього;

-безпосередньо перед початком роботи відповідно до змінених істотних умов праці видається наказ, у якому визначаються щодо кожного працівника нові істотні умови праці, а також сам працівник ознайомлюється з новими інструкціями та іншими документами, що визначають нові умови проведення робіт. Працівники, які відмовилися продовжувати роботу у зв'язку зі зміною істотних умов праці, підлягають звільненню.

Він вважає, що передбачений частиною 3 ст. 32 КЗпП України порядок зміни істотних умов праці Відповідачем дотриманий не був, що призвело до порушення його трудових прав.

Як встановлено у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 04.07.2012 по справі № 6-59цс12, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Крім того, на дату прийняття оскаржуваних Розпорядження і Сповіщення йому вже виповнилося 60 років. Отже, він став громадянином похилого віку, будучи ще й пенсіонером відповідно до пенсійного посвідчення сер. НОМЕР_1 від 16.12.2005 року. Згідно із ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (60 років), а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Укладаючи трудовий договір з Відповідачем, він погоджувався виконувати роботу, визначену посадовою інструкцією заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень, що діяла у редакції до внесення Сповіщенням змін до неї. Ці зміни по суті є новою для нього роботою, на виконання якої він своєї згоди Відповідачу не надавав.

Він не вважає факт ознайомлення його зі зміненою посадовою інструкцією тотожним факту надання згоди на зміну його умов праці, оскільки, не ознайомившись з новими для себе посадовими обов'язками, він би не дізнався про порушення Відповідачем його трудових прав - про те, що у нього стало не просто більше роботи при колишній заробітній платі, а що й взагалі йому вмінили геть іншу трудову функцію.

Незважаючи на погіршення умов праці, він продовжував ходити на роботу, водночас намагаючись переконати керівництво переглянути питання переведення обов'язків заступника начальника цеху з дезактивації спецодягу та санобробки на нього, проте у відповідь отримав утиски, цькування та психологічний тиск на нього з боку начальника цеху дезактивації ОСОБА_7, заступника головного інженера зі загальностанційних об'єктів ОСОБА_8, заступника начальника цеху з дезактивації спецодягу та санобробки ОСОБА_10, який у листопаді 2016 року виконував обов'язки начальника цеху дезактивації, за висловлену ним позицію щодо захисту трудових прав не тільки його, а й підлеглого йому персоналу.

Необгрунтовані, необ'єктивні та відверто наклепні службові записки вказаних осіб про те, що він начебто порушував трудову дисципліну та вимоги внутрішньостанційних нормативних документів призвели до видання Генеральним директором ВП «Южно-Українська АЕС» наказу про зняття з нього надбавки за високі досягнення у праці № 1225-к від 09.11.2016, про оголошення догани і призначення позачергової перевірки знань № 1272-к від 23.11.2016 та про оголошення догани та невиплату премії за листопад 2016 р. № 1384-к від 20.12.2016 року, які він має намір оскаржувати, адже вони ґрунтуються на неправдивій інформації та видані незаконно.

Розуміючи, що його хочуть змусити звільнитися та намагаючись захистити себе і персонал цеху, він звернувся до Генерального директора ВП «Южно-Українська АЕС» Лісніченка В.А. з рекомендованим листом, в якому просив втрутитися у ситуацію та провести службове розслідування конфліктної ситуації, що склалася у цеху дезактивації після прийняття Розпорядження та Сповіщення (вручено 30.12.2016 року). Аналогічний лист з повідомленням про вручення він також відправив на ім'я Президента ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Недашковського Ю.О. (вручено 28.12.2016 року).

Не отримавши жодного реагування на зазначені листи і розуміючи, що спливає строк позовної давності, він просто змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Звертає увагу суду на те, що він ніколи не був конфліктним працівником, порушником трудової дисципліни чи тим, хто недбало ставиться до своїх посадових обов'язків. Він чітко дотримуючись посадової інструкції, внутрішньостанційних документів, завжди сумлінно та своєчасно виконує усі доручення керівництва і навіть має позитивну Характеристику-відзив від Відповідача від 14.09.2015року. Він не проти виконання своїх посадових обов'язків згідно з посадовою інструкцією - але у редакції, що діяла до внесення до неї змін Розпорядженням та Сповіщенням. А тому просить:

- Визнати незаконним та скасувати Розпорядження начальника цеху дезактивації ВП «Южно-Українська АЕС»№ 179 від 12.08.2016 в частині, що стосується внесення змін до посадової інструкції заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень ИД.0.0025.0024, затвердженої 14.01.2014 року.

- Визнати незаконним та скасувати Сповіщення начальника цеху дезактивації ВП «Южно-Українська АЕС» № ИИ.0.0025.1087 від 17.10.2016 про внесення змін до посадової інструкції заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень ИД.0.0025.0024, затвердженої 14.01.2014 року. Судові витрати Позивача покласти на Відповідача.

Представник позивача ОСОБА_4, яка діє за довіреністю НМІ 603441 від 15.09. 2017 року позовні вимоги та позицію свого довірителя підтримала та просила задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5, яка діє за довіреністю від 26.04. 2016 року позовні вимоги не визнала , оскільки позов заявлений безпідставно та задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення позивача, його представників , представника відповідача, допитавши свідків під присягою ОСОБА_7 -начальника цеху дезактивації та ОСОБА_8- заступника головного інженера зі загальностанційних об"єктів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, аналізуючи викладені обставини, з урахуванням заперечень відповідача та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист свого права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_3 був прийнятий на роботу у ВП «Южно-Українська АЕС» у відповідності з Наказом № 874/лс від 02.11.1982 року та працює у Відповідача на посаді заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень. Його посадові обов'язки визначені посадовою інструкцією заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень ИД.0.0025.0024, затвердженою 14.01.2014 року, з якою він був ознайомлений 17.01.2014 року.

12.08.2016 року начальником цеху дезактивації Відповідача було видано Розпорядження № 179 про внесення змін до Положення про цех дезактивації, а також до посадових інструкцій працівників цеху дезактивації, в тому числі, як вважає позивач , і до його посадової інструкції, шляхом Сповіщення № ИИ.0.0025.1087 від 17.10.2016 року , з яким він був ознайомлений 17.10.2016 року.

Згідно ч. З ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю,кваліфікацією чи посадою.

Щодо твердження Позивача стосовно порушення Відповідачем норми ст.32 КЗпП України в частині не попередження Позивача зі зміною істотних умов праці, то судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу рішення, оскільки обов'язки, які були внесені до посадової інструкції Відповідача розпорядженням №79 від 12.08.2016 та сповіщенням № ИИ.0.0025.1087 від 17.10.2016 Відповідач фактично виконував і так на протязі багатьох років, не відмовляючись та не заперечуючи, даний факт підтвердили у судовому засіданні допитані під присягою свідки: начальник цеху дезактивації ОСОБА_7, заступник головного інженера ВП ЮУ АЕС ОСОБА_8, які зазначили, що внесення даних змін лише формально було закріплено в посадовій інструкції Позивача, саме з метою захисту трудових прав Позивача.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач , навіть коли дізнався про зміну до своїх посадових обов'язків не припинив трудові правовідносини, а продовжив працювати більш аніж два місяці виконуючи нові додаткові обов'язки. Тобто, працюючи понад два місяці після внесення змін до посадової інструкції Позивач підтвердив свою згоду з даними змінами. вказаний факт не спростовував у судовому засіданні і сам позивач.

Отже, в даному випадку відбулося не зміна істотних умов праці, а закріплення в посадовій інструкції Позивача, фактично виконуваних обов'язків впродовж 10 років роботи ним та підлеглим персоналом на ВП ЮУ АЕС, саме з метою захисту трудових прав Позивача. Даний факт підтверджується також, і актом службового розслідування від 24.01.2017 року.

Щодо твердження Позивача, що Відповідач не отримував його згоди на розширення (зміну) його трудових обов'язків, які були викладені у Сповіщені. Навпаки, він всіляко заперечував проти її впровадження, то як вбачається із матеріалів справи, доповідні записки позивача були предметом службового розслідування ( а.с. 157-172).

Водночас, у випадку зміни істотних умов праці та незгодою їх виконання позивач мав право у відповідності до п.6 ст. 36 КЗпП «Припинення трудового договору» припинити трудові відносини з Відповідачем, оскільки досяг пенсійного віку.

Як зазначено в ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що права позивача порушені не були, а в даному випадку відбулася не зміна істотних умов праці, а закріплення в посадовій інструкції Позивача, фактично виконуваних обов'язків впродовж 10 років роботи ним та підлеглим персоналом на ВП ЮУ АЕС, саме з метою захисту трудових прав Позивача та відповідно проведено у відповідності до вимог закону, а тому в позовних вимогах слід відмовити.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст. ст.43, 55 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 13, 58 - 60, 209, 212- 218 ЦПК України, ст. ст. 12, 16 ЦК України; ст. ст. 32, 232, 233 КЗпП України, п.19 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів " , ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА " НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ " ЕНЕРГОАТОМ" в особі ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ "ЮЖНО-УКРАЇНСЬКА АЕС" про визнання незаконним та скасувати розпорядження начальника цеху дезактивації ВП"Южно-Українська АЕС № 179 від 12.08. 2016 року в частині та сповіщення начальника цеху дезактивації ВП"Южно-Українська АЕС № ИИ.0.0025.1087 від 17.10. 2016 про внесення змін до посадової інструкції заступника начальника цеху з дезактивації обладнання, приміщень ИД.0.0025.0024, затвердженої 14.01. 2014 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 26 вересня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК