Провадження № 2/161/994/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 05 березня 2015 року ОСОБА_2 отримав позику 7500 доларів США. У підтвердження отримання коштів від позивача, відповідач надав власноручно написану розписку.

04.07.2016 року на адресу відповідача була надіслана письмова вимога про повернення суми боргу. Проте ОСОБА_2 проігнорував дану вимогу і кошти позивачу не повернув.

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача суму отриманої та неповернутої позики в розмірі 7 500 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ на момент подання позовної заяви становить 197 238,38 грн., 2107,48 грн. суми 3% річних, а також покласти на відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1993,46 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав викладених у позовній заяві та згідно додаткових пояснень від 21.03.2017 року просила позов задовольнити, стягнути з відповідача отриману та неповернуту позику в розмірі 7 500 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ на момент подання позовної заяви становить 197 238,38 грн., 2107,48 грн. - 3% річних, а також витрати на правову допомогу в розмірі 3 650,00 грн. і судовий збір в розмірі 1 993,46 грн..

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом при розгляді справи встановлено, що 05 березня 2015 року ОСОБА_2 отримав у позику 7 500 доларів США. Факт передачі грошових коштів у сумі 7 500 доларів США відповідачу та його обовязок повернути їх підтверджується розпискою відповідача (а.с. 35).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між позивачем та відповідачем 05 березня 2015 року укладений договір позики.

Станом на час розгляду справи судом позика не повернута.

Згідно ч.1 п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України за субєктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем.

Крім того, оскільки оригінал договору позики знаходиться у позивача, то дане зобовязання вважається не виконаним боржником як зазначено ст. 545 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зі змісту ст. 533 Цивільного кодексу України вбачається, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобовязання з повернення грошових коштів ОСОБА_4 не виконав. В результаті чого в нього виникла заборгованість перед ОСОБА_4, яка становить 7 500,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 203 404,00 грн.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 203 404,00 грн. та 2107,48 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 993,46 грн. та в дохід держави - 40,58 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесено до судових витрат. Згідно договору № 5 від 01.02.2017 року про надання правової допомоги вартість надання правової допомоги складає 3 6500 грн. (а.с. 18-20), що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 16 від 21.03.2017 року (а.с. 39).

Врахувавши обставини справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 650,00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 11, 509, 526,610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 212 - 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 05 березня 2015 року в сумі 7 500 доларів США, що в еквіваленті становить 203 404,00 (двісті три тисячі чотириста чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1993,46 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 650,00 (дві тисячі шістсот пятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 40,54 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_5