АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство незалежних експертиз», ОСОБА_3, Регіональний сервісний центр МВС України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 09 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та стягнення витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилаються на те, що позивачка придбала в ТОВ «Донецьк-Авто» автомобіль «Опель Астра», 25 квітня 2008 року між позивачкою і банком (відповідач) було укладено кредитно-заставний договір, позивачка отримала кошти, встановлені відсотки за користування цим кредитом і дата повернення вказаних коштів. 23 квітня 2013 року відповідач протиправно, на думку позивача, заволодів вказаним автомобілем позивачки: працівники банку діяли на підставі заочного рішення суду, яке згодом було скасоване, а повторним рішенням по цій справі в задоволенні вимог банку було відмовлено. В квітні 2014 року рішенням суду визнано вказаний кредитно-заставний договір недійсним і ухвалою суду прийняті заходи до повернення вказаного автомобіля позивачці, але відповідач автомобіль так і не повернув. Позивачка звернулася до суду з позовом про витребування вказаного автомобіля і рішенням суду вказаний автомобіль було витребувано в банку, але за скаргою банку вказане рішення скасоване апеляційною інстанцією. Третьою особою Регіональним сервісним центром МВС України було видано дублікат рахунку і свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу вже на іншу особу. Отже на сьогодні автомобіль позивачці так і не повернуто, чим їй завдано не тільки матеріальну, але і моральну шкоду. Вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати саме відповідач, оскільки саме банк неправомірно відібрав автомобіль у позивачки та не повертає його і зараз та просив стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду в сумі вартості вказаного автомобіля, моральну шкоду і всі понесені позивачем і її представником витрати, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № DOMGAK92430007 від 25 квітня 2008 року позивач ОСОБА_2 25 квітня 2008 року отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 15938.51 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2015 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 25 квітня 2008 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави ОСОБА_2 надала банку в заставу автомобіль OPEL, модель: ASTRA 0TGF69, рік випуску: 2008 року, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: Y6D0TGF698X019144, реєстраційний номер: АН 56 81 СХ, що належить на праві власності ОСОБА_2. Останньою з дотриманням графіку проводилося погашення кредиту, сплачувалися необхідні по договору суми, мається заборгованість і вони звернулися до суду з позовом до позивача про стягнення цієї заборгованості і 12 березня 2013 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-БАНК», ОСОБА_2 про звернення стягнення задоволені частково: в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DOMGAK92430007 від 25 квітня 2008 року звернуто стягнення на предмет застави автомобіль OPEL, модель: ASTRA 0TGF69, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з правом його продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Що і було зроблено.

Зазначене рішення суду набрало чинності 22 березня 2013 року. Позивачем не надано жодного доказу отримання ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про скасування вищезазначеного рішення. До того ж, умовами ст. 12.2.2 кредитно-заставного договору передбачено обов'язок позичальника усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом за актом приймання - передачі за адресою, що вказана у статті 17.13 договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі. Якщо предмет застави не був переданий у володіння банку у порядку та строки, визначені ст. 12.2.2, згідно ст. 12.2.3 договору позичальник надає право банку здійснити доставку предмета застави за адресою, що вказана у статті 17.13 договору, у володіння банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобов'язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні банком предметом застави. Також ст. 12.2.3 договору передбачено, що підписавши цей договір, позичальник безумовно погодився на застосування процедурні визначеної у цій статті, і не має щодо неї жодних заперечень.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору у квітні 2013 року в присутності співробітників правоохоронних органів та представника ОСОБА_2 (ОСОБА_4Ю.) співробітниками ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2013 року вилучено предмет застави, про що складений відповідний Акт.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2013 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, а рішенням від 14 липня 2014 року суд відмовив ПАТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Київського районного суду м.Донецька від 22 квітня 2014 року, кредитно-заставний договір №DOMGAK92430007 від 25.04.2008року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було визнано недійсним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно керувався ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України; ст. 15, 16, 22, 23, 181, 316, 321, 328, 387, 526, 1166, 1167 ЦК України, та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з причин їх недоведеності та необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи, та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги на відсутність відповідних виконавчих проваджень з виконання заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.03.2013 року, на виконанні Київського РВДВС у м.Донецьку, не дає підстав для висновку про відсутність виконавчого провадження взагалі в будь якому іншому органі ДВС. Окрім того, апеляційний звертає увагу Позивачки також на лист судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська до Виконавчої служби Донецького міського управління юстиції, щодо повернення виконавчого листа 2/202/1969/2013, виданого для виконання зазначеного заочного рішення. В той же час, можливий факт відсутності виконавчого провадження не виключає виконання судового рішення, яке саме по собі є самостійним виконавчим документом.

Доводи скарги щодо того, що автомобіль не знято з обліку та щодо того, що право власності до третіх осіб не переходило апеляційний суд відхиляє, оскільки , 23 квітня 2014 року автомобіль OPEL, модель: ASTRA 0TGF69, рік випуску: 2008 року, тип ТЗ: легковий сєдан. № кузова/шасі: Y6D0TGF698X019144 було продано ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5. Дані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року у справі № 201/614/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування майна (спірного автомобіля OPEL, модель: ASTRA 0TGF69), яким ОСОБА_2 в задоволенні її вимог відмовлено у повному обсязі.

Колегія суддів також зазначає, що на момент продажу автомобіля ОСОБА_2 у 2014 р. законодавством України було передбачено такі варіанти оформлення купівлі-продажу транспортних засобів: нотаріальний договір купівлі-продажу або оформлення довідки-рахунка, яка виписується комісійним майданчиком, або автосалоном, які мають відповідний дозвіл від Департаменту ДАІ в Україні.

Довідка-рахунок це документ, який виконує функції договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно з довідкою-рахунком власник автомобіля зобов'язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той у свою чергу повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності. Довідка рахунок на автомобіль являє собою бланк суворої звітності, який повинен відповідати встановленому зразку.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Згідно із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2013 У» 243 "Про внесення змін до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери" продажі транспортних засобів продавцю не обов'язково знімати їх із обліку в МРЕВ ДАІ. Новий власник ставить автомобіль на облік на підставі довідки-рахунки, за місцем своєї реєстрації.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що довідка-рахунок і є по своїй суті передбачено законом, формою договором купівлі-продажу, що оформлюється лише в одному екземплярі, який видається покупцю при придбанні ним транспортного засобу.

В свою чергу, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не є особою, що зберігає або повинна зберігати оригінал довідки-рахунку від 23.04.2014 р. № 466634.

Посилання апеляційної скарги на ті обставини, що банку зазначеним заочним рішенням було відмовлено у передачі комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію, а отже надано право на зняття транспортного засобу з реєстрації, а не отримання дублікату свідоцтва апеляційним судом відхиляються, оскільки не мають правового значення для вирішення спору, а факт відчуження Банком транспортного засобу та як наслідок факт виконання заочного рішення 12.03.2013 року встановлені судовим рішенням від 06.07.2016 року у справі 201/614/16-ц .

Статтею 380 ЦПК України передбачений порядок вирішення питання про поворот виконання. Питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості нього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації.

Апеляційний суд зазначає, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не зверталась до суду з позовом щодо повороту виконання рішення, тому висновок суду є обґрунтованим оскільки, особою позивача обраний неналежний спосіб захисту права у даній справі.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.1166 ЦК України, якою Позивач обґрунтовує задоволення позову шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, за якими було б визнано ПАТ КБ «ПриватБанк» винною особою, на що також правильно звертав увагу Позивачки місцевий суд в мотивувальній частині рішення.

Враховуючи наведене, також вірним є висновок місцевого суду в частині відмови у позові в частині стягнення моральної шкоди, оскільки моральною шкода завдається фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб, наявність яких, з боку Відповідача судом не встановлена.

Суду не було надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача чи третьої особи, повязаними з описом чи арештом, вилученням чи не поверненням майна позивачу було завдано ушкодження, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідачів і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи.

Решта доводів апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду зводяться до субєктивного тлумачення заявником норм права, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та не впливають на встановлені судом обставини справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права під час розгляду справи, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_6