Справа № 289/554/17
Номер провадження 2/289/477/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Невмержицького І.М.,

при секретарі Шуба В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Потіївської сільської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання в порядку спадкування за заповітом та за законом права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання в порядку спадкування за заповітом та за законом права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її двоюрідної тітки ОСОБА_2, яка померла 10 жовтня 2000 року, залишилось спадкове майно, яке успадкував її чоловік ОСОБА_3, який в свою чергу спадкове майно заповів ОСОБА_1, інших спадкоємців на дане майно не має, тому просила суд встановити факт родинних відносин між нею та її тіткою ОСОБА_2, та визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, право власності на спадкове майно, яке складається з :

- цілого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Полущенка №45, село Заміри, Радомишльського району, Житомирської області.

В судовому засіданні позивачка не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином,

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату,час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву,просив розгляд справи проводити без його участі,з позовними вимогами погодився.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог,виходячи з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаюча та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, є двоюрідною племінницею ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 62 роки в с.Заміри, Радомишльського району, Житомирської області.

У судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2000 року у віці 62 роки, померла спадкодавець ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів про смерть 12 жовтня 2000 року зроблено запис за №9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії- 1-ТП №150262 видане виконавчим комітетом Гуто-Потіївської сільської ради.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з поміж всього іншого з цілого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Полущенка №45, село Заміри, Радомишльського району, Житомирської області.

Спадщину у шестимісячний термін після смерті ОСОБА_2, прийняв її чоловік, ОСОБА_3, шляхом постійного проживання в спадковому будинку, обробітком земельної ділянки, тощо, але правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Полущенка №45, село Заміри, Радомишльського району, Житомирської області за свого життя не оформив, інші спадкоємці які б мали право чи претендували б на вищевказане майно відсутні.

Згідно довідки №219, виданої виконавчим комітетом Потіївської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_2 на день смерті 10 жовтня 2000 року була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 померлої у цьому житловому будинку разом з нею проживав та був зареєстрований на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті спадкодавці - її чоловік, ОСОБА_3. Крім вищеперерахованих у вищезазначеному будинку більше ніхто не проживав та не був зареєстрований на день смерті спадкодавиці та протягом шести місяців з дня її смерті.

Ст. 1217 ЦК України, передбачено: спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_3 на випадок смерті склав заповіт, який був посвідчений 29.07.2013 р. Гуто-Потіївською сільською радою Радомишльського р-ну Житомирської обл. за реєстром № 4, в якому він зробив наступне розпорядження: - «належний мені житловий будинок, будівлі і все моє майно де б воно не було і з чого не складалося б і взагалі все те що буде належати мені на день моєї смерті і на що я за законом матиму право я заповідаю своїй племінниці ОСОБА_1»

14 січня 2016 року у віці 80 років помер ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про смерть 16 січня 2016 року було зроблено відповідний запис за № «7», що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 276622, яке видане «16» січня 2016 року Виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району, Житомирської області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Полущенка №45, село Заміри, Радомишльського району, Житомирської області

Як вбачається з копії спадкової справи №29/2016 щодо майна померлого ОСОБА_3, на час смерті у померлого спадкодавця залишилась єдина спадкоємиця за законом та за заповітом племінниця ОСОБА_1, яка прийняла спадщину та претендувала на вищезазначене спадкове майно, інших спадкоємців за заповітом та за законом першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, не було.

Відповідно до відомостей, зазначених у Довідці № 220, виданої 17.10.2016 року Потіївською сільською радою Радомишльського р-ну Житомирської обл.:

«…гр. ОСОБА_1 за власний рахунок проводила обряд похорон свого дядька ОСОБА_3, який помер 14 січня 2016 року.»

Відповідно до пункту 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження по справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і а законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Таке ж правило має застосовуватись і до земельних ділянок.

При житті спадкодавець ОСОБА_3, своє право на житловий будинок та земельні ділянки у встановленому законом порядку не оформив, а саме: правовстановлюючий документ не отримав, у Державному реєстрі речових прав своє право власності не зареєстрував і при житті відповідні Витяги про реєстрацію права власності не одержав. Оригінал правовстановлюючого документу Державний акт на право приватної власності на землю втрачений і відновити його в адміністративному порядку неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи нотаріус розяснив позивачці, що відповідно до п.5.1 розділу 10 глави II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (зі змінами та доповненнями), при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі, а під час обовязкового надання правової оцінки та перевірки чинності заповіту, відповідно до якого чоловік двоюрідної тітки позивачки, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, заповів двоюрідній племінниці його померлої дружини - ОСОБА_1 ним встановлено, що документ не відповідає вимогам законодавства, а саме у заповіті ОСОБА_3 померлого 14 січня 2016 року, секретарем Гуто- Потіївської сільської ради Радомишльського району, Житомирської області 29 липня 2013 року за реєстром №4 помилково використана форма посвідчувального напису, яка затверджена Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами Рад народних депутатів» від 25.08.1994 р.№22, яка діяла до 02.12.2011 року до набрання чинності нового Порядку. Отже посвідчувальний напис у зазначеному заповіті не відповідає формі, яка затверджена у Додатку №5 «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», який введений в дію з 02.12.2011р.

Неможливість позивачці отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, за наявністю перешкод відсутності належних правовстановлюючих документів, є очевидним і не потребує додаткового предявлення позивачем суду Постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно вимог ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (скорочено «ЦПК України») суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину позивачі не в змозі також по причині наявності зазначених перешкод, факти по яким можуть бути встановлені тільки судом, за умови відсутності інших спадкоємців, тому це питання не можливо вирішити у позасудовому порядку.

Визнання судом права власності в порядку спадкування та перерозподіл спадщини між спадкоємцями (позивачами) за наявності перешкод для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом не суперечить закону, який передбачає порядок оформлення спадщини.

При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і просити суд ухвалити рішення у справі, у яких можуть бути порушені права спадкоємців на отримання спадкового майна, або оскаржені.

Право змінювати правовідносин, захищати порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси належить тільки суду, до компетенції якого згідно із законом є оформлення спадщини, оскільки в такому випадку вимоги про розподіл спадщини і визнання права власності на спадкове майно підлягають розгляду тільки судом.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси можуть переходити тільки ті права і обов»язки, носієм яких був спадкодавець і на момент відкриття спадщини вони не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до положень ч.ч.1,2 ст.1220, ч.1 ст. 1222, ч.3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,60,209,213-215, 218 ЦПК України,ст.ст.1216, 1217, 1221-1223, 1225, 1258, 1261, 1268-1270 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Потіївської сільської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання в порядку спадкування за заповітом та за законом права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаюча та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є двоюрідною племінницею, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 62 роки в с.Заміри, Радомишльського району, Житомирської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування, право власності на спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вулиця Полущенка №45, село Заміри, Радомишльського району, Житомирської області,

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів, починаючи з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І. М. Невмержицький