Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 322/142/16 Головуючий у 1 інстанції: Гасанбеков С.С.
Провадження № 22-ц/778/3425/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В,

ОСОБА_2,

секретаря Фесенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Фермерського господарства «Партнер» про розірвання договорів оренди та стягнення орендної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 грудня 2006 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_9, спадкоємцем якого є ОСОБА_3. уклали із фермерським господарством « Партнер» ( далі ФГ « Партнер») окремі договори оренди землі. 20 жовтня 2007 року договори оренди із відповідачем уклали ОСОБА_10, спадкоємцем якої є ОСОБА_7 та ОСОБА_6. У 2014 році вони усно узгодили розмір орендної плати на рівні 8000 грн. на рік, проте інші орендодавці, які укладали із відповідачем аналогічні договори, отримали орендну плату у розмірі 15000 грн. за рік. Крім того, позивачі вважали, що відповідач системно та істотно порушує умови договорів оренди, що виразилось, зокрема, у несплаті орендної плати та допущенні ним погіршення стану земельних ділянок, тому просили розірвати укладені з ними договори оренди у відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 ЗУ "Про оренду землі".

Враховуючи вкладене та посилаючись на те, що договорами оренди землі визначено порядок сплати орендної плати, зокрема до 01 грудня поточного року, проте ФГ «Партнер» розрахувалось із ними у серпні-вересні, а також на те, що відповідач наполягає на укладенні із ними додаткових угод та погрожує у разі відмови зменшити розмір орендної плати до 5 тис. грн.., позивачі просили розірвати зазначені договори оренди землі та стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати: на користь ОСОБА_4 17220 грн.; на користь ОСОБА_5 17220 грн., на користь ОСОБА_3 17220 грн., на користь ОСОБА_6 17220 грн., на користь ОСОБА_7 -34440 грн.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у звязку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги всіх позивачів задовольнити у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення орендної плати скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ФГ «Партнер» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 орендну плату за 2015 рік по 5344 грн. кожному. Стягнуто з ФГ «Партнер» на користь ОСОБА_7 орендну плату за 2015 рік у розмірі 10688 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 серпня 2016 року у частині вирішення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення орендної плати скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення суду в частині відмови в позові про розірвання договорів оренди не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядалися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що орендна плата за договорами встановлена на рівні 1 200 грн. та 2 400 грн. на рік та обчислюється з урахуванням інфляції. При цьому ФГ "Партнер" 26 листопада 2015 року поштовим переказом надіслав орендну плату у розмірі 5 344 грн. ОСОБА_4, ОСОБА_6, та ОСОБА_5, проте вони відмовились від її прийняття, а ОСОБА_9, та ОСОБА_7 орендну плату не виплатив з підстав ненадання ними доказів набуття ними права власності на орендні землі в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Суд також зазначив, що усні домовленості щодо розміру орендної плати позивачами не доведені. Відмовляючи в задоволенні позову про розірвання договорів оренди землі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено порушення відповідачем умов договорів оренди, на які як на підставу для їх розірвання посилаються позивачі, зокрема, ними не надано доказів щодо погіршення стану їх земельних ділянок відповідачем, а від отримання орендної плати позивачі відмовляються, що підтверджується матеріалами справи та самими позивачами.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9, спадкоємцем якого є ОСОБА_3, уклали із ФГ "Партнер" окремі договори оренди землі.

20 жовтня 2007 року договори оренди землі із ФГ "Партнер" уклали ОСОБА_10К, спадкоємцем якої є ОСОБА_7, та ОСОБА_6

Пред'являючи позов, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3О, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 посилались на те, що ФГ "Партнер" невчасно та не у повному обсязі сплачує орендну плату у тому розмірі, який усно з господарством узгоджено.

Пунктами 4.1, 4.2 договорів оренди, укладених із ОСОБА_4, ОСОБА_5І та ОСОБА_9М,, спадкоємцем якого є ОСОБА_3, ОСОБА_6, встановлено, що орендна плата сплачується у грошовій формі у розмірі 1200 грн. за користування земельною ділянкою у рік. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

У договорі оренди землі, укладеному із ОСОБА_10, спадкоємцем якої є ОСОБА_7, розмір орендної плати встановлено у розмірі 2 400 грн.

Згідно з п. 4.4 договорів оренди розмір орендної плати переглядається один раз на три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено відповідними документами; в інших випадках, передбачених законом.

За вимогами п. 12.1 договорів, зміна умов договорів здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв"язується у судовому порядку.

У відповідності до умов п. 12.3 договорів, дія договору припиняється шляхом його розірвання за згодою сторін, за рішенням суду на вимоги однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов"язків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, договором оренди визначений фіксований розмір орендної плати у грошовому виразі, але передбачена можливість зміни розміру орендної плати один раз у три роки, а сама зміна умов договору має відбуватись у письмовій формі.

В матеріалах справи мається копія Додатку до договору оренди земельної частки (паю), згідно з якою ФГ "Партнер" зобов"язується на протязі оренди земельної частки (паю) виплачувати орендну плату в грошовій формі в сумі 2 000 грн., а в натуральній: зерна - 4 тони, соняшника - 200 кг, цукру - 25 кг. Ця копії не містить підпису орендодавця. Інших додаткових угод, про які зазначено в апеляційній скарзі, матеріали справи не містять.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів про перегляд розміру орендної плати сторонами договорів, а наданий позивачами розрахунок орендної плати не відповідає умовам договорів, оскільки ними не передбачено отримання грошового еквіваленту натуральної форми орендної плати, а грошова форма є визначеною у конкретній сумі. Тобто в такому разі розмір орендної плати, визначений позивачами, не може бути стягнутий з відповідача як такий, що не відповідає умовам договорів оренди.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З умов договору вбачається, що строки виплати орендної плати встановлені до 1 грудня поточного року, тому ФГ "Партнер" має право сплачувати орендну плату в будь-який час, виходячи із своїх можливостей та інших обставин, але не пізніше 1 грудня поточного року.

В межах вказаного строку, обумовленого договорами, ФГ "Партнер" у листопаді 2015р. визначив орендну плату у сумі 6 638 грн., з якої відрахував податок з фізичних осіб та військовий збір, які були перераховані до бюджету, а решту коштів у сумі 5 344 грн. поштовими переказами направив позивачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, але орендодавці відмовились від їх отримання, внаслідок чого кошти повернулись.

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 орендна плата не була надіслана одночасно з вищезазначеними орендодавцями, оскільки вони в 2015р. успадкували земельні ділянки, що належали орендодавцям, але не повідомили ФГ "Партнер" про ці обставини. Тому відповідач не мав можливості перерахувати орендну плату новим власникам земельних ділянок.

Після звернення з позовом до суду позивачів ФГ "Партнер" у травні 2016р. повторно перерахувало поштовими переказами орендну плату всім позивачам, але від її отримання останні відмовились.

Вказані обставини намагання відповідача виконати умови договорів зі сплати орендної плати підтверджуються матеріалами справи, зокрема, фіскальними чеками від 26.11.2015р. про направлення поштового переказу в сумі 5 405,44 грн. ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 ( т.1 а.с. 137) фіскальними чеками від 05.05.2016р. про направлення поштового переказу всім п'ятьом позивачам на суму 5 397,44 грн. кожний ( Т. 1 а.с. 138); випискою поштового відділення від 10.12.2015р. про відмову від отримання переказу адресатами ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_6 ( Т. 1 а.с. 139).

Виходячит з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що будь які усні зобовязання, взяті на себе сторонами договору оренди землі, в тому числі щодо розміру орендної палати, не мають обовязкового характеру для них, а відтак позивачі мають право на отримання орендної плати лише в розмірі, передбаченому пунктом 1.4 вищезазначених договорів оренди землі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4М, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не погоджуються з розміром орендної плати за 2015 рік, яка передбачена умовами договорів оренди, та яка була визначчена в більшому розмірі відповідачем, самостійно відмовилися приймати цю орендну плату від відповідача на виконання його обовязку зі сплати орендної плати, в позові наполягають на стягненні орендної плати, яка не передбачена умовами договорів оренди землі, усні домовленості щодо розміру орендної плати позивачами не доведені, тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивачів орендної плати за 2015 рік, яка зазначена в позові, є обґрунтованим та відповідає положенням ст. 11 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог про розірвання договору через його істотне порушення відповідачем, то колегія в цій частині погоджується з висновками суду, яким повно та всебічно з"ясовано заявлені для цього підстав та відмовлено в позові через його недоведеність.

Так, суд правильно визнав, що права позивачів не порушені відповідачем в частині сплати орендної плати, оскільки відповідач в межах обумовленого договором строку спрямовував перекази по орендній платі позивачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а іншим позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з моменту як йому стало відомо про них як спадкоємців в травні 2016р., але всі позивачі самі відмовились від її отримання.

Погоджується колегія також з тими висновками суду, що погіршення стану їх земельних ділянок внаслідок господарської діяльності відповідача, позивачами не доведено.

Відповідно до ст. 37 ЗУ "Про охорону земель", з метою здійснення контролю за динамікою родючості грунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами грунтів і рівні їх забруднення.

Обов"язкова агрохімічна паспортизація земель сільськогосподарського призначення передбачена і Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Відповідно до п. 10 Положення про агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Мінсільгосппроду України від 30.11.1993р. № 321, чинного на час укладення спірних договорів оренди землі, наявність паспорта є обов"язковою при передачі земельних ділянок у власність, наданні у користування.

Аналогічне положення закріплене у п. 3.5 чинного Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011р. № 536, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2011р. за № 1517/20255. Пунктом 3.2 Порядку визначено, що агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки використовується при розрахунку, зокрема, нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільскогосподарських регіонах.

При цьому, згідно з п. 2.1 Порядку, завданням агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення є визначення показників якісного стану грунту, їх зміни внаслідок господарської діяльності.

Позивачі пояснювали, що вони особисто не отримували агрохімічних паспортів на свої земельні ділянки ані в момент отримання землі у власність, ані в подальшому, таких паспортів вони не передавали орендарю. А отже, порушивши вимоги вищезазначених законів та підзаконних нормативних актів, позивачі не отримали агрохімічних паспортів, де був би зазначений первісний стан їх земельних ділянок, а тому позбавили себе можливості відслідковувати стан своїх земельних ділянок в подальшому, зокрема, під час господарювання на них орендаря. Не маючи визначеного первісного стану земельної ділянки на час передачі її орендарю, не можна визначити, як він змінився в результаті його господарської діяльності.

Крім того, про погіршення стану їх земельних ділянок жодного висновку компетентного органу позивачі не надали. А отже зазначення позивачами, що орендарем погіршено стан їх земельних ділянок є лише їх припущеннями, на яких у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватись доказування.

Беручи до уваги всі вищевикладені обставини, колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи безпідставні, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Голдовуючий

Судді: