№ 2-1038/11
провадження 6/201/99/2017
УХВАЛА

05 квітня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала вище вказана цивільна справа.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. В задоволені іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовлено.

Справа слухалася різними судами неодноразово постановлювалися та ухвалювалися різні судові рішення.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 23 березня 2017 року звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Особи, які брали участь у справі, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. На підставі ч. 3 ст. 369 ЦПК України суд вважає можливим розглядати вказане питання за відсутності цих осіб.

Перевіривши матеріали справи № 2-1038/11 та заяви, оцінивши представлені і добуті докази, суд вважає цю заяву не підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи, справа слухалася різними судами неодноразово постановлювалися, ухвалювалися різні судові рішення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, а саме: стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 06/06/671М від 08 червня 2006 року станом 20 лютого 2012 року в розмірі 815 252 грн. 87 коп. (вісімсот пятнадцять тисяч двісті пятдесят дві грн. 87 коп.), яка складається з: заборгованості по кредиту 311 824 грн. 57 коп., заборгованості по процентам 301 713 грн. 33 коп., заборгованості по пені 201 714 грн. 97 коп.». Розподілено судові витрати по справі. В задоволені іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовлено, вказане рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили, з урахуванням вказаного судом на вимогу представника стягувача було видано виконавчі листи та останнім вони були подані до відповідної державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду.

Отже зазначеного витікає, рішенням встановлено і не потребує доказування те, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 06/06/671М від 08 червня 2006 року станом 20 лютого 2012 року в розмірі 815 252 грн. 87 коп. (вісімсот пятнадцять тисяч двісті пятдесят дві грн. 87 коп.), яка складається з: заборгованості по кредиту 311 824 грн. 57 коп., заборгованості по процентам 301 713 грн. 33 коп., заборгованості по пені 201 714 грн. 97 коп.», а отже це рішення повинно бути виконаним шляхом передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій державного виконавця, також слід зазначити, що видані судом виконавчі листи відповідають вимогам до виконавчих документів, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» і їх не було видано помилково; існує обовязок боржників, так як він не був припиненим чи добровільно виконаний боржниками чи іншою особою або наявні інші підстави.

В судовому засіданні також було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що стягувач не повідомляв у встановлений законом строк державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником чи інше, також слід зазначити, що заявник про це у своїй заяві не зазначає та на підтвердження не надає відповідних доказів.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що заявник в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачем цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині.

Не може суд прийняти до уваги позицію викладену у заяві стосовно наполягання заявника на своїх вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

На даний момент вказане рішення суду знаходиться на виконанні і підлягає виконанню. За таких обставин відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином суд вважає, що вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 293, 369 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -