Провадження № 2/641/177/2017 Справа № 641/7098/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді Григорєва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Міськелектротранссервіс», треті особи: Харківське тролейбусне депо № 3, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до КП «Міськелектротранссервіс», треті особи: Харківське тролейбусне депо № 3, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.12.2015 року о 23-45 годині він рухався на автомобілі ВАЗ 21099 по пр. Московському в сторону вул. Свістуна в м. Харкові. Під час руху в темну пору доби він не зміг побачити перешкоду та негайно прийняти дії до зменшення швидкості внаслідок чого сталося зіткнення з дротом електромережі тролейбусного руху та спричинено матеріальну шкоду. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2016 року був розглянутий матеріал про адміністративне правопорушення відносно нього, згідно з яким провадження у справі закрито в зв*язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Постановою апеляційного суду Харківської області від 18.10.2016 року постанова Фрунзенського районного суду м. Харкова була залишена без змін. В зв*язку з ДТП йому було спричинено матеріальну шкоду, яка згідно висновку авто-товарознавчого дослідження складає 7725,31 грн., також ними були понесені витрати на проведення дослідження, які склали 800,00 грн. Оскільки відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, тому повинен відшкодувати йому шкоду. Крім матеріальної шкоди, йому також було завдано моральну шкоду, оскільки після ДТП він відчував потужний стрес, від розуміння того, що автомобіль контактував з дротами, які мають високу напругу та до яких наслідків це могло призвести. Після ДТП він тривалий час знаходився в пригніченому стані, не мав змоги відразу відновити автомобіль, через брак коштів. Автомобіль до теперішнього часу не відремонтований. Після ДТП погіршився його стан здоров*я, йому було зроблено дві операції, в той час коли необхідно було проходити курс реабілітації, він був вимушений витрачати значний час на збір доказів на підтвердження своєї невинуватості. Спричинену моральну шкоду він оцінює у 18000,00 грн., крім того просить стягнути понесені судові витрати у розмірі 1102,40 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на необґрунтованість та незаконність заявлених вимог. Згідно з актом від 05.12.2015 року по випадку, що відбувся 04.12.2015 року о 23-39 годині по пр. Московському навпроти стадіону «ХТЗ» встановлено, що тролейбусна контактна мережа знаходилась в справному стані; причиною даного випадку є обрив контактного проводу «+» від механічної взаємодії штанги невстановленого тролейбуса, що випала, що підтверджується характером пошкодження контактного проводу. Таким чином обрив контактного проводу відбувся внаслідок непереборної сили, в даному випадку удару штанг, вина відповідача в заподіянні шкоди відсутня. Висновком автотехнічної експертизи від 28.04.2016 року № 558 встановлено невідповідність дій ОСОБА_1 вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України, встановлено, що мінімальна швидкість з якою рухався автомобіль ВАЗ 72,4 км/годину, при цьому допустима швидкість руху автомобіля за умовами видимості складає 58 км/годину. Таким чином експерт прийшов до висновку, що обрана водієм ОСОБА_1 швидкість руху не відповідала умовам видимості елементів проїзної частини, а його дії не відповідали вимогам п. 12.2 ПДР України, однак суд закрив провадження в зв*язку з відсутністю у діях позивача порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки суд не міг вийти за межі обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Проте експертним шляхом встановлено порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, то таке порушення може бути причиною ДТП або розцінюватись як груба необережність. Доказів на підтвердження того, що дії КП «Міськелектротранссервіс» були неправомірними, між ними і шкодою, завданою позивачу, є безпосередній причинний зв*язок та є вина підприємства, позивачем не надано, а тому вимоги позивача необгрунтовані та не підлягають задоволенню. Посилання позивача на наявність вини відповідача не відповідає дійсності і не підтверджується доказами. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи КП «Харківське тролейбусне депо № 3» в судовому засіданні, пояснила що їх підприємство не є особою, на утриманні, обслуговування та контролі якої знаходиться пошкоджена контактна тролейбусна електромережа, що є джерелом підвищеної небезпеки. До них надхожило повідомлення, що стався обрив дроту електромережі. Вважають, що позов заявлений до належного відповідача та з КП «Міськелектротранссервіс» підлягає стягненню шкода спричинена позивачу.

Третя особа ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутноті, підтримала позовні вимоги позивача.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що знаходився на місці обриву дроту приблизно о 23-30-23-40 годині, він побачив, що дрот обірваний та повідомив про це диспечеру, однак останній йому сказав, що вже знає про те, що сталося. Перед ним у депо заїзджав водій ОСОБА_4, він подзвонив йому та ОСОБА_4 йому сказав, що дрот обірваний вже давно.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 04.12.2015 року о 23 год. 45 хв. керував автомобілем ВАЗ 21099 номерний знак АХ 1705 АО по пр. Московському у бік вул. Свістуна, під час руху в темну пору доби водій не спромігся виявити об*єктивно перешкоди та негайно вжити заходів для зменшення швидкості для об*їзду перешкоди, внаслідок чого відбулося зіткнення з проводом електромережі тролейбусного руху, чим завдано матеріальні збитки.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2016 року провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1, що притягувався до відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв*язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

КП «Міськелектротранссервіс» було оскаржено постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова та постановою Апеляційного суду Харківської області від 18.10.2016 року апеляційну скаргу КП «Міськелектротранссервіс» залишено без задоволення, а постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова залишено без змін.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 220 від 15.01.2016 року встановлено, що розмір матеріальних збитків спричинених автомобілю ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, який був пошкоджений під час ДТП 04.12.2015 року складає 7725,31 грн.

Вартість проведеного дослідження становить 800,00 грн., які були сплачені позивачем ФОП ОСОБА_5, що підтверджується квитанцією № 197498 від 15.12.2015 року та актом виконаних робіт від 15.01.2016 року.

Згідно акту за випадком, який стався 04.12.2015 року в 23-39 год. по пр. Московському напроти стадіону «ХТЗ» встановлено, що до обриву контактного дроту, тролейбусна контактна мережа по пр. Московському навпроти стадіону «ХТЗ» знаходилась в справному стані; причиною даного випадку є обрив контактного проводу «+» від механічної взаємодії штанги невстановленого тролейбуса, що випала, що підтверджується характером пошкодження контактного проводу. Відсутність короткого замикання в мережі дало можливість невстановленому тролейбусу уїхати з місця обриву, не дочекавшись приїзду аварійної бригади. Акт складений комісією КП «Міськелетротранссервіс» в односторонньому порядку без залучення учасників ДТП.

Відповідачем було відремонтовано пошкодження обриву електричного дроту та в наданих документах замовником та виконавцем виконаних робіт вказаний КП «Міськелетротранссервіс».

Згідно договору № 28-02/17 про закупівлю послуг від 28.07.2017 року зазначено, що КП «Тролейбусне депо № 3» як замовник та КП «Міськелетротранссервіс» як виконавець. Уклали договір про наступне: виконавець зобов*язується надавати замовнику послуги з використання інфрастуктури наземного міського електричного транспорту для забезпечення замовником пасажироперевезень на тролейбусних марштрутах у місті Харкові протягом 2017 року, а замовник прийняти та оплатити такі послуги відповідно до умов Договору. Під інфраструктурою наземного електричного транспорту у цьому договорі розуміються об*єкти міського електротранспорту, а саме контактна мережа для тролейбусів, кабельна мережа, тягові підстанції, спеціалізований руховий склад та транспортні засоби.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що він працює водієм тролейбуса, 04.12.2015 року він проїзжав місце де сталося ДТП, ніякого автомобілю він там не бачив, нів бачив, що обірвався провод, у депо він заїзджав перед ОСОБА_2 та обрив вже був. Коли він заїхав у депо, він повідомив диспечера, що стався обрив, однак диспечер йому сказав, що йому це вже відомо та вже дали заявку.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо) (пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 8 липня 1994 року N 7, від 30 вересня 1994 року N 11,від 25 травня 1998 року N 15,від 24 жовтня 2003 року N 9).

Як вбачається з матеріалів справи дорожньо-транспортна сталась внаслідок обриву контактного дроту.

Слід зазначити, що пошкоджена контактна тролейбусна електромережа є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а тому така особа зобов'язана підтримувати цю мережу у належному технічному стані.

Відповідно до абзаца 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про міський електричний транспорт" перевізник зобов'язаний утримувати рухомий склад та інші об'єкти міського електричного транспорту у належному стані. До об'єктів міського електричного транспорту відносяться, зокрема, контактні мережі (абзац 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про міський електричний транспорт").

Технічний і санітарний стан рухомого складу, який працює на маршрутах (лініях), та інших об'єктів міського електричного транспорту повинен відповідати вимогам Правил дорожнього руху, Правил експлуатації трамвая та тролейбуса, Правил технічної експлуатації метрополітену, а також нормам та стандартам у цій сфері (частина 1 статті 17 Закону України "Про міський електричний транспорт").

Відповідно пункту 1.1 Правил експлуатації трамвая та тролейбуса, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 10 грудня 1996 року № 103, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1997 року за № 66/1870 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Правила) контактна мережа - це сукупність струмопровідних, ізолюючих, підтримуючих та опорних елементів, призначених для підведення електроенергії до струмоприймачів рухомого складу. До системи електропостачання трамвая та тролейбуса належать кабельні та повітряні лінії первинного електропостачання, тягові підстанції, які приймають змінний струм і перетворюють його на постійний, кабельні та повітряні лінії постійного струму й контактні мережі (підпункт 2.7.1.1. Правил). Контактна мережа трамвая та тролейбуса складається з таких основних елементів: опор; підтримуючих тросових систем (дротових або сталевих канатів) та кронштейнів; підвісної арматури спеціальних частин; контактних та підсилювальних проводів (підпункт 2.7.3.1.3. Правил).

Пунктом 2.1.1. Правил визначено, що споруди та обладнання міського ектротранспорту повинні забезпечувати безпечну роботу рухомого складу за умов дотримання встановленої швидкості руху.

На підприємствах, які здійснюють експлуатацію технічних засобів міського електротранспорту, покладаються, зокрема, наступні функції: забезпечення експлуатації технічних засобів відповідно до вимог чинних державних стандартів, Правил експлуатації трамвая та тролейбуса та інших нормативно-технічних документів; вивчення умов безпеки руху на маршрутах міського електротранспорту та в межах своєї компетенції вжиття заходів щодо усунення недоліків та перешкод для руху (підпункт 1.6.1. Правил). Експлуатацію, технічне обслуговування, планово-попереджувальні та непланові ремонти, реконструкцію та розвиток системи електропостачання здійснює електротехнічний і допоміжний персонал електрогосподарства. Повне управління здійснює керівництво відповідного структурного підрозділу підприємства міського електротранспорту (підп.2.7.1.2. Правил).

Актом складеним КП «Міськелеткротранссервіс» 05.12.2015 року за фактом пошкодження контактної мережі за адресою: м. Харків, пр. Московський навпроти стадіону «ХТЗ» встановлено, що причиною даного випадку став обрин контактного дроту «+» від механічної взаємодії штанги невстановленим тролейбусом, який залишив місце пригоди.

Враховуючи, що відповідач є особою, на утриманні, обслуговуванні та контролі якої знаходиться пошкоджена контактна тролейбусна електромережа, що є джерелом підвищеної небезпеки, то у даному випадку слід застосовувати ч.2 ст. 1187 ЦК України.

Належних доказів тому, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили, відповідач в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, суду не надав.

Згідно з ч. 1ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже,ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується із нормою ч. 1ст. 1172 ЦК України та ч. 2ст. 1187 ЦК України.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, то належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року № 6-108цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Матеріали справи не містять жодних відомостей про особу водія, який перебуває у трудових відносинах з ДП Харківське тролейбусне депо № 3 та винний у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, також відсутня докази притягнення такої особи до відповідальності.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Вказані правові висновки узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-108цс13 від 06.11.2013 року.

Твердження представника відповідача, що згідно висновку автотехнічної експертизи № 558 від 28.04.2016 року встановлено порушення ОСОБА_1М п. 12.2 Правил дорожнього руху України суд відхиляє, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов*язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, оскільки постановою суду, яка набрала встановлено, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, суд не перевірятиме посилання представника відповідача, які вона навадала в запереченнях, щодо винуватості у скоєнні ДТП ОСОБА_1 Такими діями представник відповідача фактично намагається повторно розглянути справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди,а також витрат на проведення експертного дослідження знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 8постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду,заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якоюцейпрацівникперебуває у трудових відносинах,а останній відповідаєпереднею в порядку регресу (ст. ст.130,132-134 КЗпП України),якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Враховуючи, що позивачу завдано моральної шкоди, яка виявляється в душевних стражданнях, переживаннях, порушення звичайного способу життя, розмір компенсації моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, виходячи із глибини та тривалості душевних страждань, вимог розумності та справедливості, суд визначає в сумі 1000 грн., тим самим позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задовольнивши частково.

З відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати по сплаті державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 22, 23, 1172, 1187, 1188 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з КП «Міськелектротранссервіс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 8525 (вісім тисяч п*ятсот двадцять п*ять) грн. 31 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Стягнути з КП «Міськелектротранссервіс» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_6