У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 13 вересня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 вересня 2016 року, в с т а н о в и л а: У січні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 08 жовтня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк»; банк), та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 399-170/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 27 865 доларів США. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальникові терміном з 08 жовтня 2008 року до 08 жовтня 2015 року зі сплатою 13,99 % річних. Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця включно до 10-го числа шляхом внесення грошових коштів у відповідності з графіком погашення кредиту, встановленим в додатку № 2 до даного договору. Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного у п. 1.2 даного договору. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 399-170/08Р. Посилаючись на те, що боржник належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, забезпеченого порукою, у зв'язку з чим станом на 17 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 28 518 доларів США (653 452 гривні 93 копійки), яку позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь у солідарному порядку. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ПАТ «Правекс-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що останній платіж за кредитним договором здійснено 03 серпня 2010 року, а тому вважав, що за умовами 9.2 кредитного договору строк користування кредитом припинився достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають. Судами встановлено, що 08 жовтня 2008 року банком та позичальником укладено кредитний договір № 399-170/08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 27 865 доларів США терміном з 08 жовтня 2008 року до 08 жовтня 2015 року зі сплатою 13,99 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 399-170/08Р. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з п. 4.4 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця включно до 10-го числа шляхом внесення грошових коштів у відповідності з графіком погашення кредиту, встановленим у додатку № 2 до цього договору. Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного у п. 1.2 даного договору. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ‒ до моментувиконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність ‒ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року (справа № 6-990цс15). При вирішенні спору суд першої інстанції не перевірив належність виконання позичальником зобов'язань за кожним із платежів до кінцевого терміну повернення коштів та, пославшись на те, що останній платіж відповідачем здійснено 03 серпня 2010 року, у зв'язку з чим позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права, не врахував, що кінцевий термін повернення коштів - 08 жовтня 2015 року, позов банком пред'явлений 26 січня 2016 року, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, за змістом п. 9.2 кредитного договору сторони, шляхом його підписання, дійшли згоди, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та (або) сплатою відсотків, строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2, припиняється достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд викладеного не врахував, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» задовольнити. Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович Л.М. Мазур О.В. Попович