Справа № 500/67/17
Провадження № 2/500/1365/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 на момент смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належить по 1/6 частці вищевказаного житлового будинку. 28.03.1980 року ОСОБА_6 залишив заповіт, згідно з умовами якого все своє майно заповів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємцем вищевказаного спадкового майна стала ОСОБА_5, оскільки на час відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. 20.08.1987 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно умов якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1 Позивач прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем, здійснювала за нею догляд. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено, у зв'язку із тим, що необхідно було протягом шести місяців із дня її смерті подати в Ізмаїльську державну нотаріальну контору Одеської області заяву про прийняття спадщини.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належить 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 25.01.1951 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 34/142 від 03.03.1977 року.

Згідно до довідки № 205 від 16.02.2017 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», до складу 1/3 частки, яка належить власникам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 входить житловий будинок літ. «В», загальною площею 16,9 кв.м., житловою площею 5,4 кв.м., літ. «Ж» - сарай, №№ 9, 11 - надвірні споруди.

Відповідно до актового запису про смерть № 697 від 15.11.1982 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/6 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. 28.03.1980 року, ОСОБА_6 заповів усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону - ОСОБА_5.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 на час відкриття спадщини мешкала разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено записами в будинковій книзі на будинок АДРЕСА_1, тобто ОСОБА_5 вважається такою, яка фактично прийняла спадщину.

Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.01.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно до заповіту від 20.08.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., зареєстрованого в реєстрі за № НОМЕР_2, ОСОБА_5 заповіла все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона матиме право за законом - ОСОБА_1.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 25764765 від 27.12.2010 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт ОСОБА_5 від 20.08.1987 року, зареєстрований за № НОМЕР_2 не змінювався та не скасовувався.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Допитані в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, пояснили, що ОСОБА_5 мешкала разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 здійснювала за нею догляд.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 27.12.2010 року за № 2856/01-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що необхідно було протягом шести місяців із дня її смерті подати в Ізмаїльську державну нотаріальну контору Одеської області заяву про прийняття спадщини.

За змістом ст. 1216, ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкуванням є перехід спадщини від спадкодавця до спадкоємців. Спадкоємець має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про відмову у її прийнятті.

Відповідно до ч.2 ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. При цьому у п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач довів та підтвердив достовірними доказами факт постійного проживання із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тому вважається такою, яка фактично прийняла спадщину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213-215 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 1220, 1222, 1233, 1234, 1235, 1268, 1270 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 на момент смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування, право власності на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Я.Присакар