Провадження № 2/679/394/2017
Справа № 679/632/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І., при секретарі Обуховській Ю.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, в березні 2012 року позивачка ОСОБА_1 уклала з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір позики, на підтвердження якого останні надали дві розписки. Відповідно до договору позики, позивачка передала відповідачам грошові кошти в загальному розмірі 4000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 18.03.2013 року. Однак у встановлений договором строк відповідачі борг не повернули. В квітні 2015 року ОСОБА_2 просив відстрочити сплату боргу до квітня 2017 року, однак до цього часу борг не повернуто. В телефонних розмах відповідач ОСОБА_2 запевняв, що виконає свої зобов'язання пізніше, оскільки на даний час у нього відсутні гроші. Позивачка зазначила, що гроші за договором позики передавались відповідачам саме в іноземній валюті - доларах США. Таким чином ОСОБА_1 вважає, що відповідачі зобов'язані повернути їй борг з відсотками встановленими договором, а також інфляційні втрати, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, згідно проведених нею розрахунків.

На підставі наведеного, позивачка просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 107240 гривень, 5% річних від простроченої суми в розмірі 28390 гривень, встановлений індекс інфляції в розмірі 15192 гривні 34 копійки та 50000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просили їх задоволити. Крім того представник позивачки пояснила, що протягом п'яти років відповідачі жодної суми коштів за договором позики позивачці не повернули незважаючи на те, що мають у власності рухоме та нерухоме майно, є працюючими. Діями відповідачів, які свідомо ухиляються від взятих на себе зобов'язань щодо повернення позики, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона тривалий час не може розпоряджатися власними кошти, які мала намір витратити на проведення ремонтних робіт помешкання в якому проживає, через брак коштів змушена була позичати гроші на похорон матері, в зв'язку з неповерненням боргу пережила нервові потрясіння, її мучить безсоння.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, пояснив, що не заперечує щодо стягнення з нього боргу за договором позики в розмірі 4000 доларів США, що еквівалентно 107240 гривень, а також 5% річних від суми позики в розмірі 28390 гривень. Вказав на те, що дійсно позичав у позивачки гроші на придбання пошкодженого автомобіля, мав намір його відремонтувати та продати, із зароблених від продажу коштів повинен був повернути борг позивачці. Однак, вказаний автомобіль у нього було викрадено, у зв'язку з чим на даний час проводиться досудове розслідування. Коли знайдуть викрадений автомобіль, або ж особу яка його викрала, він поверне борг позивачці.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надіслала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. В своїй заяві відповідачка зазначила, що не має ніякого відношення до предмету спору, оскільки вже протягом двох років з ОСОБА_2 не проживає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Як вбачається зі ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно умов якого відповідачі отримали у позику від позивачки 3000 доларів США, зобов'язавшись повернути їх з 18.09.2012 року до 18.03.2013 року, та 1000 доларів США, зобов'язавшись повернути їх з 16.11.2012 року до 18.03.2013 року. Сторонами досягнуто згоди про те, що кошти надаються під 5 % річних. Вказані обставини підтверджуються оригіналами розписок за підписами сторін та не оспорюються сторонами.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив факт отримання ним від позивачки позики в розмірі та на умовах, що зазначені в розписках.

Відповідачка ОСОБА_3 у своїй письомвій заяві вказала, що не має відношення до предмету спору, оскільки з ОСОБА_2 не проживає.

Про факт отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 1000 доларів США та 3000 тисячі доларів США від ОСОБА_1 за договором позики свідчить вказівка про це в розписках, в яких наявні підписи сторін.

Так, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13.

При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачами від позивачки грошових коштів зазначених в розписках.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення відповідачки ОСОБА_3 щодо того, що вона останні два роки не проживає разом з ОСОБА_2, а тому не має відношення до предмету спору, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами. Такі її пояснення спростовуються дослідженими в судовому засіданні розписками про отримання позики, факт написання яких ОСОБА_3 не оспорює.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так як відповідачі договірні зобов'язання щодо повернення позивачці грошових коштів у встановлені строки не виконали - це є порушенням зобов'язання.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язання за договором позики не виконали і отримані кошти в загальній сумі 4000 доларів США ОСОБА_1 не повернули. Вказане також підтверджується наявними у позивачки розписками відповідачів.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК України, та при застосуванні ст.625 ЦК України.

Вказана правова позиція передбачена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14.

Відповідно до офіційних даних Національного банку України курс долара США станом на день проведення ОСОБА_1 розрахунку - 10.03.2017 року складав: 1 долар США = 26,9086 українських гривень.

Таким чином, 4000 доларів США, згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 10.03.2017 року, становить 107634 гривні 40 копійок.

Однак, позивачкою при переведенні долара США в українську гривню допущено арифметичну помилку, в зв'язку з чим ставиться вимога про стягнення 107240 гривень, що за розрахунком позивачки еквівалентно 4000 доларам США.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що солідарному стягненню з відповідачів на користь позивачки підлягає заборгованість саме в розмірі 107634 гривня 40 копійок, оскільки станом на 10.03.2017 року (день проведення позивачкою розрахунку) 4000 доларів США еквівалентно саме такій сумі українських гривень.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Договором позики встановлено обов'язок відповідачів сплатити проценти за користування позикою в розмірі 5% від суми боргу.

Позивачка просить стягнути з відповідачів проценти від суми позики, що становить 28390 гривень відповідно до проведених нею розрахунків.

Так, розрахунок процентів за договором позики проводився позивачкою із суми боргу в розмірі 107240 гривень шляхом множення на 5 років.

Суд не погоджується з доводами позивачки у цій частині, оскільки договір позики, який оформлено розписками не містить дати його укладення. Судом лише встановлено, що договірні зобов'язання виникли між сторонами в березні 2012 року. Позивачкою не надано належного та обґрунтованого розрахунку суми нарахованих процентів за договором позики, що позбавляє суд можливості визначити дату з якої проведено нарахування відсотків за договором, а також перевірити правильність проведення їх обрахунку.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що суд не може брати на себе функцію доказування при розгляді цивільної справи, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Водночас, згідно ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Оскільки індекс інфляції - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні.

Оскільки між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті - долар США, положення ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідачів суми нарахованих позивачкою інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди, то згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а в договорі позики сторонами не було передбачено відшкодування моральної шкоди, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що відповідачі добровільно у встановлений строк не повернули позивачці борг за договором позики, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 107634 гривні 40 копійок, а в задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 53,60 %, тому з відповідачів на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі по 538 гривень 20 копійок з кожного (2008,22 грн. х 53,60%/2).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.524 - 526, 530, 533, 610, 617, 625, 1046 - 1050 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 107634 (сто сім тисяч шістсот тридцять чотири) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 538 (п'ятсот тридцять вісім) гривень 20 копійок з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.І. Базарник