У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 березня 2017року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, в с т а н о в и л а: У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 01 вересня 2013 року він надав відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 30 735 євро із зобов'язанням повернути їх до 01 жовтня 2014 року, про що останнім надано розписку. Посилаючись на те, що відповідач у встановлений строк кошти не повернув, просив суд стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 1 034 645 гривень 01 копійку, з яких: 1 024 086 гривень 57 копійок - сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10 558 гривень 44 копійки - 3 % річних. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в сумі 934 759,89 грн та судовий збір у розмірі 3775,80 грн, а всього 938 535,69 грн. В решті позовних вимог відмовлено. У касаційній скарзі представник ОСОБА_9 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і залишити позовну заяву без розгляду, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Досліджуючи борговурозписку, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судами встановлено, що 01 вересня 2013 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 30 735 євро із зобов'язанням повернути їх до 01 жовтня 2014 року, про що останнім надано розписку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки за нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, у зв'язку з чим норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не виконав зобов'язань щодо повернення отриманих у борг коштів, а тому з урахуванням вимог ст. 533 ЦК України дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за договором позики за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу та трьох відсотків річних, а також вірно вважав, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягає застосуванню до вимог щодо стягнення індексу інфляції, оскільки грошове зобов'язання визначено у іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - відхилити. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк