Ухвала

іменем україни

06 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Гримич М.К., Закропивного О.В.,

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про витребування майна з чужого незаконного володіння; за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 01 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») та просив витребувати від відповідача на свою користь належний йому автомобіль «Toyota Avensis».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 травня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав йому кредит для придбання автомобіля «Toyota Auris».

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між сторонами було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль «Toyota Auris». У подальшому зазначений автомобіль ним було змінено на інший - «Toyota Avensis», внаслідок чого між ним та банком було укладено договір застави від 12 липня 2007 року.

У січні 2011 року, після того як його запросили до банку з метою огляду автомобіля, представниками банку з його володіння було вилученоналежне йому заставлене майно, що мотивовано наявністю простроченнявиконання грошового зобов'язання за кредитним договором.

Посилаючись на те, що банк незаконно заволодів автомобілем, шляхом його вилучення поза процедурою звернення стягнення за заставлене майно, що є незаконним та порушує його права, просив позов задовольнити.

У червні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11 травня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останньому надано кредит для придбання автомобіля у розмірі 21 000 доларів США на 60 місяців під 12 % річних. Крім того, 12 липня 2007 року укладено договір договором застави, предметом якого є придбаний ОСОБА_3 автомобіль.

З огляду на те, що ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язань, покладених на нього кредитним договором, у зв'язку з чим банк звернувся до суду та заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку 25 803, 86 доларів США.

Проте вказане рішення суду не набрало законної сили, оскільки Красилівським районним судом Хмельницької області було відмовлено у видачі виконавчих листів з підстав неотримання копії рішення боржником, відтак рішення залишається невиконаним.

Посилаючись на наведені обставини та на те, що банк не позбавлений права отримати належні йому суми за рахунок звернення стягнення та предмет застави, просив, із урахуванням уточнених позовних вимог, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 травня

2007 року у розмірі 25 803, 86 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

11 травня 2007 року № 143 в загальному розмірі 25 803,86 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 15 219,96 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом -

5 626,12 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 4 957,78 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Toyota Avensis», державний номерний знак

НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 шляхом продажу на прилюдних торгах у порядку процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, що буде встановлена в процесі виконавчого провадження.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 01 лютого

2017 року рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет застави змінено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

11 травня 2007 року № 143 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах у порядку процедури виконавчого провадження.

Початкова ціна продажу автомобіля - 213 999 грн.

З вартості предмета застави ПАТ «Державний ощадний банк України» має бути сплачено 20 846, 08 доларів США, з яких:

15 219, 96 доларів США - неповернутий кредит, 5 626, 12 доларів

США - проценти, та 127 774 грн 39 коп. - пеня.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 11 травня 2007 року між

ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит в розмірі 21 000 доларів США на термін до 11 травня 2012 року під 12 % річних для придбання автомобіля марки «Toyota Auris».

Цього ж дня між сторонами укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Toyota Auris», НОМЕР_2.

12 липня 2007 року між сторонами укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 11 травня 2007 року № 143, яким внесено зміни в частині зазначення цілі надання кредиту, а саме: відповідно до п. 1.3 кредитного договору у новій редакції, кредит надано для здійснення оплати за автомобіль марки «Toyota Avensis».

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави транспортного засобу від

12 липня 2007 року № 143/1, умовами якого ОСОБА_3 передав банку в заставу придбаний ним автомобіль «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1.

Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у сумі

25 803, 86 доларів США. Зазначене рішення не виконано.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу банку відхилено, заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2012 року залишено без змін.

Із січня 2011 року автомобіль «Toyota Avensis», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, знаходиться в

ПАТ «Ощадбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_3 не виконав належним чином покладених на нього зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яку банк не позбавлений стягнути у спосіб звернення стягнення на предмет застави.

При цьому, зазначено, що відсутні підстави вважати, що автомобіль «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1, вибув з володіння ОСОБА_4 поза його волею, оскільки остаточних рішень за результатами звернення останнього до правоохоронних органів відсутні.

Зміннючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зазначення в резолютивній частині рішення початкової ціни предмета застави, що підлягає зверненню у рахунок стягнення заборгованості.

Крім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, зазначив про безпідставність доводів ОСОБА_3 щодо пропуску позовної давності, оскільки відповідно до вимог

ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

При цьому зазначено, що рішення суду, яким стягнуто заборгованість, набрало законної сили після розгляду в суді апеляційної інстанції 08 грудня 2016 року, а банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у червня 2016 року.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У вересні 2016 року ОСОБА_3 подав письмові заперечення на зустрічну позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України», в яких ставив питання наслідків пропуску строку застосування позовної давності (а. с. 83-84).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1

ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи

(ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності може бути пов'язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до положень ст. ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У договорі застави сторони узгодили (п. 6.1), що заставодержатель має право вимагати виконання зобов'язання за кредитним договором (як такого, строк платежу за яким настав, так і такого строк платежу за яким ще не настав) шляхом звернення стягнення на предмет застави та його реалізації у випадку, якщо у момент настання платежу зобов'язання (або будь-яка його частина) не буде виконано, а також у будь-який незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих заставодавцем у відповідності з цим договором, виявиться недійсною.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 11 травня 2012 року.

Разом із тим сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань (п. 2).

При цьому сторони передбачили, що зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань настає протягом

30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (п. 2.4).

Судами встановлено, що заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у сумі 25 803, 86 доларів США.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування у спірних правовідносинах позовної давності, суди вказаної норми закону в повному обсязі не врахували, не звернули уваги на те, що позовна давність переривається не набранням чинності рішенням у справі, а поданням відповідного позову.

Разом з тим суди обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (в тому числі щодо строку виконання зобов'язання та відповідно моменту виникнення у позивача права на позов, часу звернення із позовом про стягнення заборгованості) не встановили, із термінами перебігу позовної давності не визначилися.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суди, як на підставу відмови посилались на те, що останнім не надано доказів на підтвердження обставин щодо незаконного вилучення банком автомобіля, належного позивачу, тоді як поза увагою суду залишилось наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважного перед іншими кредиторами.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Пунктом 1.5 договору застави від 12 липня 2007 року передбачено, що на період дії цього договору предмет застави залишається у володіння та користуванні заставодавця.

Відповідно до п. 2.1 заставодавець зберігає за собою право володіння, користування та розпорядження предметом застави з урахуванням обмежень, встановлених цим договором.

Однак суди не з'ясували, на якій правові підставі у період дії договору застави, укладеного між сторонами, а також за відсутності підстав для стягнення на предмет застави, передбачених договором, а також ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», автомобіль «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1, фактично перебував у володінні банку.

При цьому ПАТ «Державний ощадний банк» не довів правомірність утримання автомобіля.

Враховуючи, що судами не встановлено фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 01 лютого 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: М.К. Гримич

О.В.Закропивний

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко