АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/5210/14-ц Головуючий суддя І інстанції Смірнова Н. А.
Провадження № 22-ц/790/82/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

03 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22 квітня 2011 року ОСОБА_4 уклала кредитний договір б/н, за умовами якого отримала картковий рахунок з кредитним лімітом кредитної лінії у розмірі 23000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, в звязку з чим станом на 16.11.2014 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 34155 гривень 10 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 23174 гривні 92 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8877 гривень 56 копійок; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень та штраф (процентна частина) у розмірі 1602 гривні 62 копійки. Відповідачу направлялася претензія про погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В звязку з чим просив стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 34155 гривень 10 копійок, а також понесені судові витрати у розмірі 341 гривні 55 копійок.

12 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, який подалі уточнила та просила визнати недійсним укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № б/н від 22.04.2011 року, розірвати ніби-то укладений договір з дати звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду, а саме з 19.11.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 22 квітня 2011 року вона уклала кредитний договір б/н, згідно умов якого отримала картковий рахунок з кредитним лімітом кредитної лінії у розмірі 23000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На даний час в неї виникла заборгованість за даним договором, в звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що укладений договір є недійним, оскільки в спірному договорі відсутні обовязкові умови договору, передбачені чинним законодавством України, а саме: кредитний договір не укладено в письмовій формі.

Сторони взаємних вимог не визнали.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Уточнений зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено та визнано кредитний договір б/н від 22 квітня 2011 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, недійсним.

На вказане рішення суду першої інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Вказує на те, що у спірному договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, а відсутність підпису ОСОБА_4 в Умовах та правилах не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості за вказаним договором, оскільки підпис ОСОБА_4 міститься в заяві позичальника, який свідчить, що вона повністю згодна з умовами кредитування.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питания: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «КБ «Приватбанк» та задовольняючи зустрічні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «КБ «Приватбанк» не доведено наявності укладеного між ним та ОСОБА_6 кредитного договору б/н від 22.04.2011 року та досягнення його сторонами всіх істотних умов.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи у відповідності до змісту Анкети-заяви від 22.04.2011 року ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник ОСОБА_4 своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. (Т.1 а.с.8). Також, Умови та Правила надання банківських послуг були викладені на сайті банку та ОСОБА_4 зобов»язалась виконувати їх та регулярно ознайомлюватись зі змінами на офіційному сайті банку.

При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрала для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклала договір на запропонованих цим банком умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на анкеті-заяві.

Згідно з розясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує і визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту і угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому, відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. У разі коли після укладення угоди набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють договірні відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення угоди, сторони вправі керуватися умовами договору, а не цим нормативним актом, якщо останній не має зворотної сили.

Згідно п.п. 7, 8 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено,що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 про те, що кредитний договір не був укладений між нею та банком у письмовій формі, апеляційний суд відхиляє, оскільки волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача - на отримання кредиту, а з боку позивача - на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору б/н від 22 квітня 2011 року, ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів, що під час укладення оспорюваного договору банк не ознайомив її з вимогами щодо укладення кредитних договорів, зокрема, з тим, що укладення договору у вигляді, як вона стверджує, заяви, суперечить законодавству; що банк не надав їй детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, що вона була позбавлена можливості детально ознайомитись з умовами кредитування, а в кредитному договорі нечітко викладена необхідна для його укладення інформація.

Відповідно до розяснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

В додаткових запереченнях на позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.11.2015 року ОСОБА_4 посилається на невідповідність спірного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Матеріалами справи підтверджується, що сторони договору досягнули згоди щодо всіх істотних умов, що ОСОБА_4 було повідомлено всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», свідченням чого є її підписи в Анкеті-заяві від 22 квітня 2011 року.

Уклавши угоду, сторони приступили до її виконання, зокрема, банк надав кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а ОСОБА_4 з 2011 року до 2014 року користувалась виданою їй кредитною карткою, частково виконувала свої зобовязання за договором, сплачуючи кошти на погашення заборгованості, будь-яких спорів щодо умов договору у сторін не було.

Сторони договору погодили між собою і умови відповідальності, яка настає при невиконання ними умов договору. Зазначене спростовує доводи ОСОБА_4 про не відповідність спірному договору Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у кредитному договорі б/н від 22 квітня 2011 року передбачені істотні умови, визначені ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, умова договору про нарахування відсоткової ставки передбачена п.2.1.1.12.7 «Умов та правил надання банківських послуг», згідно з яким проценти за користування кредитом банк нараховує в розмірі, встановленому Тарифами Банку, що викладені на відповідному банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), повинен оплатити винагороду банку.

Відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи зі змісту ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст. 1050 та ч.2 ст. 1054 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 16.11.2014 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором ОСОБА_4 має заборгованість у розмірі 34155 гривень 10 копійок, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 23174 гривні 92 копійки; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8877 гривень 56 копійок, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1602 гривні 62 копійки (процентна складова).

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недійсність спірного договору та відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості з кредитним договором та відповідності вказаних нарахувань умовам кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому з передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». та відмовою у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 травня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт МК284033, і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» , рах.№1, МФО №305299) заборгованість за кредитом у розмірі 23 174 (двадцять три тисячі сто сімдесят чотири) грн. 92 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8 877 (вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 56 коп., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна частина) у розмірі 1602 (тисячя шістсот дві) грн. 62 коп., а всього 34 155 (тридцять чотири тисячі сто п»ятдесят п»ять) грн. 10 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт МК284033, і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рах.№1, МФО №305299) судовий збір в розмірі 341(триста сорок одна) грн. 55 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: