АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4114/17 Головуючий 1 інст. Мамалуй М.В.
Справа № 643/3062/16-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: звільнення майна з-під арешту
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, терті особи Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «Траст», Публічне акціонерне товариства «ВТБ ОСОБА_3», - про звільнення майна з-під арешту; за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» про захист права власності, -

в с т а н о в и в:

17 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, який в подальшому уточнило, та просило звільнити майно з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № HAE2GA00000034 від 17 грудня 2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 грудня 2027 року.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 17 грудня 2007 року укладений договір іпотеки № HAE2GA00000034, згідно пункту 7 якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 25,90 кв.м, житловою площею 13,60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить останнім на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року у цивільній справі № 643/12431/13-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» стало відомо, що на квартиру відповідачів, яка передана позивачу в іпотеку, накладено арешти, які позивач просив зняти на підставі статті 3 Закону України «Про іпотеку», статей 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження».

05 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_1, який діє також в інтересах ОСОБА_2, подав зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив припинити правовідношення по кредитному договору № HAE2GA00000034 від 17 грудня 2007 року, що укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк»; усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом: заборони обклеювати листівками вхідні двері до квартири, скасувати обяву на інтернет-сайті про продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити відповідачу відчужувати квартиру (укладати будь-які угоди, правочини) до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 25,90 кв.м, житловою площею 13,60 кв.м):

- накладеного 22 червня 2011 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 постановою про відкриття виконавчого провадження № 27242316, зареєстрованого 22 червня 2011 року за №11316772 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна;

- накладеного 03 червня 2012 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 32451177, зареєстрованого 07 травня 2012 року за №12467574 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна;

- накладеного 08 серпня 2012 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 33771505, зареєстрованого 08 серпня 2012 року за №12841677 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна;

- накладеного 10 червня 2011 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 27037295, зареєстрованого 10 червня 2011 року за №11279329 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та зареєстрованого 10 червня 2011 року за №11279414 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- накладеного 23 листопада 2011 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 29997427, зареєстрованого 23 листопада 2011 року за №11875741 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та зареєстрованого 23 листопада 2011 року за №11875905 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- накладеного 18 листопада 2015 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 48627832, зареєстрованого 19 листопада 2015 року за №15585027 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

В інших вимогах відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист права власності відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі, припинити правовідношення по кредитному договору № HAE2GA00000034, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалися на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із положень статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 3, 33, 41 Закону України «Про іпотеку» та тих обставин, що оскільки договір іпотеки, який забезпечує виконання зобовязань в першу чергу за кредитним договором № HAE2GA00000034, був укладений 17 грудня 2007 року, а постанови про обтяження винесені пізніше ніж було укладено договір іпотеки, то наявність таких арештів у подальшому буде перешкоджати виконанню рішення суду.

Апеляційний суд з таким висновком суду погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № HAE2GA00000034 від 17 грудня 2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 грудня 2027 року.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 грудня 2007 року укладений договір іпотеки № HAE2GA00000034, згідно пункту 7 умов якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 25,90 кв.м., житловою площею 13,60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, що належить останнім на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до статей 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до частини 3 статті 33 зазначеного Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідачі належним чином умови кредитних договорів не виконали, у звязку з чим у них утворилася заборгованість перед кредитором.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

04 липня 2014 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив рішення по цивільній справі № 643/12431/13-ц, за яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1033цс15 ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 11 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року та рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року, якими було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру 116 у будинку 76 на вул. Тимурівців у м. Харкові та виселено відповідачів з зазначеної квартири із зняттям її з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області без надання іншого жилого приміщення, скасовано в частині виселення ОСОБА_2, у цій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Згідно з правилом статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно інформаційної довідки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існують наступні обтяження, що перешкоджають відчуженню іпотечного майна (крім запису про іпотеку):

22 червня 2011 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 постановою про відкриття виконавчого провадження, № 27242316, зареєстрованою 22 червня 2011 року за №11316772 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна накладено арешт, обєктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки;

03 травня 2012 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, № 32451177, зареєстрованою 07 травня 2012 року за №12467574 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна накладено арешт, об'єктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки;

08 серпня 2012 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, № 33771505, зареєстрованою 08 серпня 2012 року за №12841677 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна накладено арешт, обєктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки;

10 червня 2011 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 27037295, зареєстрованого 10 червня 2011 року за №11279414 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та за №11279329 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна накладено арешт, об'єктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки;

23 листопада 2011 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 29997427, зареєстрованого 23 листопада 2011 року за №11875905 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та за №11875741 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна накладено арешт, обєктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки;

18 листопада 2015 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 48627832, зареєстрованою 19 листопада 2015 року за №15585027 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна накладено арешт, обєктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки.

Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до частиною 5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (стаття Закону України «Про виконавче провадження», яка діє на час розгляду справи).

Згідно правової позиції Верховного суду України (лист від 01 лютого 2015 року), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в статті 1 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених частиною 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у звязку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобовязання боржником на момент предявлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не повязується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Наведеними нормами права передбачено підстави, що створюють правову можливість для позивача у цьому провадженні звернути стягнення на заставне майно у позасудовому порядку та скасувати всі існуючи арешти, накладені на іпотечне майно.

Крім того, перелічені вище обтяження були накладені на іпотечне майно вже після підписання договорів іпотеки від 17 грудня 2007 року та реєстрації іпотеки, а тому, враховуючи положення чинного законодавства України, позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна.

Таким чином, арешти та заборону відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 59 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Виходячи з вищевикладеного, у звязку з тим, що всі вищезазначені арешти, перешкоджають позивачу у реалізації своїх прав та порушують його інтереси, у позивача є всі підстави для звільнення іпотечного майна з-під арешту.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо зустрічного позову, то апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останні фактично не погоджуються з попередніми рішеннями судів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, які набрали законної сили.

Крім цього, враховуючи правову позицію, яку висловив ВСУ та норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року (далі по тексту Закон «Про мораторій») кредитор має право до окремих категорій громадян, на яких поширюється дія Закону «Про мораторій» застосовувати тільки процедури досудового врегулювання заборгованості, надсилати вимоги, подавати позови до суду, отримувати судові рішення, вчиняти нотаріальні написи, та виконувати інші передбачені законом дії, спрямовані на отримання виконавчого документа.

Проте, сам виконавчий документ не може бути предявлений до виконання.

На час дії Закону «Про мораторій» зупиняється строк для його подачі. Тобто, органам державної виконавчої служби та їх посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заборонено вживати заходи, які спрямовані на виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію Закону «Про мораторій» на період його чинності.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_8