Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Григоренко М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального закладу "Сарненська центральна районна лікарня" Сарненської районної ради на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Сарненська центральна районна лікарня" Сарненської районної ради про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення з роботи, переведення як внутрішнього сумісника на постійно, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року скасовано наказ головного лікаря КЗ "Сарненська центральна районна

лікарня" ОСОБА_2 №360 - ос від 31 липня 2017 року.

Скасовано наказ головного лікаря КЗ "Сарненська центральна районна

лікарня" ОСОБА_2 №364 - ос від 31 липня 2017 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді механіка КЗ "Сарненська центральна

районна лікарня" з 31 липня 2017 року.

Стягнуто з КЗ "Сарненська центральна районна лікарня" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за мінусом виплаченої йому при звільненні вихідної допомоги в сумі 10249 грн. 25 коп.

Стягнуто з КЗ "Сарненська центральна районна лікарня" на користь держави судовий збір в сумі 6400 грн.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі КЗ "Сарненська центральна

районна лікарня" покликається на його незаконність та необгрунтованість в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що дослідивши штатний розпис КЗ "Сарненська ЦРЛ", суд не ставив під сумнів виведення посади "механіка" із штатного розпису, а тому висновок суду про відсутність змін в організації і праці КЗ "Сарненська ЦРЛ" суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Висновок суду про не надання доказів того, що уповноважений власником орган завчасно сповістив виборчий орган профспілкової організації про звільнення працівника з причин ч.1ст.41 КЗпП України, повністю спростовується матеріалами справи.

Доводить, що КЗ "Сарненська центральна районна лікарня" дотримано всіх вимог чинного законодавства України, що регламентують вивільнення працівників, а саме: проведено консультації з виборним органом первинної профспілкової організації про майбутнє скорочення; отримано згоду виборного органу профспілкової організації на вивільнення позивача та враховано пропозиції профспілки; 31 травня 2017 року ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє вивільнення; дотримано умов переважного права на залишення на роботі; здійснено повний розрахунок та своєчасно видано трудову книжку в останній робочий день, а також запропоновано вакантні посади за професією та спеціальністю позивача.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з попередженням про вивільнення у звязку із скороченням штату, відмовився від запропонованого працевлаштування на посаді водія автотранспортних засобів або працевлаштування на посаді робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків, про що було складено Акт №458 від 31.05.2017р., в звязку з чим позивачу було направлено цінним листом з описом вкладення на його домашню адресу Попередження №457, Акт №458 та Заяву №459.

Посилання суду на те, що наказ №360-ос від 31 липня 2017 року не містить інформації про його зачитування вголос ОСОБА_1, повністю суперечить вимогам трудового законодавства.

Також, є безпідставними посилання суду на необхідність згоди позивача на його переведення постійно на посаду водія автотранспортних засобів, на умовах неповного робочого часу, а саме на 0,25 ставки, оскільки в даному випадку мало місце не переведення відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України, а переміщення, передбачене ч. 2 ст. 32 КЗпП України, яке не потребує згоди працівника.

Наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу всупереч запереченням відповідача судом не перевірявся.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить: 159 грн. 75 коп. (середньоденна заробітна плата) х 55 (робочі дні) = 8786 грн. 25 коп.

Крім того, стягнення з КЗ "Сарненська ЦРЛ" на користь держави судового збору в сумі 6400 грн. є значно завищеним та суперечить нормам Закону України "Про судовий збір".

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, просить її відхилити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Порушення зазначеного порядку є достатньою підставою для поновлення працівника на роботі.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено з займаної посади з порушенням встановленого законом порядку.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.03.2007 року працював на посаді механіка гаража в КЗ "Сарненська ЦРЛ".

Розпорядженням голови Сарненської районної державної адміністрації від 3.05.2017 року №184 "Про внесення змін до штатних розписів закладів охорони здоровя та розпорядження голови районної державної адміністрації від 10.11.2016 року №449 "Про внесення змін до штатних розписів закладів охорони здоровя та розпорядження голови районної державної адміністрації від 3.01.2013 року №4 "Про впорядкування структури та штатних розписів закладів охорони здоровя району, інформаційно-аналітичного центру, центральної бухгалтерії відділу охорони здоровя районної державної адміністрації" з метою підвищення ефективності використання наявних фінансових та кадрових ресурсів, організації контролю та надання якісної медичної допомоги на первинному рівні населенню Сарненського району, відповідно до розпорядження КМУ від 30.11.2016 року 1013 р "Про схвалення Концепції реформи фінансування системи охорони здоровя" з 1.08.2017 року головним лікарям комунальних закладів охорони здоровя району внести зміни до штатних розписів, згідно додатку №1, зокрема по КЗ "Сарненська центральна районна лікарня" - вивести 1,0 штатних одиниць; внести зміни до штатних розписів та подати на затвердження; попередити медичних працівників про зміну істотних умов праці, відповідно до чинного законодавства України (а.с.25-26).

Згідно додатку 1 до вказаного розпорядження списку посад персоналу, котрі виводяться із штату КЗ "Сарненська ЦРЛ" виводиться посада механіка - 1,0 штатних одиниць, а вводиться посада водій автотранспортних засобів - 1,0 штатних одиниць (а.с.28).

Наказом КЗ "Сарненська ЦРЛ" від 30.05.2017 року "Про внесення змін до штатного розпису" №241-ос з 01.08.2017 року виведено із штатного розпису КЗ "Сарненська ЦРЛ", а саме зі структурного підрозділу "спеціалісти та службовці" 1,0 штатних одиниць механіка та введено до штатного розпису КЗ "Сарненська ЦРЛ", а саме до підрозділу "водії" 1,0 штатних одиниць водія автотранспортних засобів.

Також, вказаним наказом передбачено, що у разі відмови ОСОБА_1 від працевлаштування (переведення) на іншу посаду звільнити його відповідно до чинного законодавства України 31.07.2017 р. (а.с.35-36).

Як пояснили представники відповідача у судовому засіданні апеляційного суду, на балансі відповідача знаходилося 12 одиниць автомобілів та один трактор і фактично обовязки механіка мали покладатись на особу, яка мала працювати на посаді водія автотранспортних засобів.

Відповідно ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, а тому висновок суду про те, що у відповідача були відсутні зміни в організації і праці є помилковим, однак він не призвів до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача є незаконним, оскільки матеріали справи свідчать про недотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді механіка та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заробітна плата за час вимушеного прогулу, а саме з 31.07.2017 року по день ухвалення судового рішення, тобто до 18.10.2017 року.

Відповідно до письмового попередження від 31.05.2017 року, ОСОБА_1 попереджувався про вивільнення в звязку з скороченням штату працівників та адміністрацією КЗ "Сарненська ЦРЛ", йому було запропоновано працевлаштування (переведення) на посаду водія автотранспортних засобів або працевлаштування на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків.

Однак, з даного попередження вбачається, що позивач відмовився від ознайомлення з ним, про що працівниками відповідача було складено Акт №458 від 31.05.2017 р. (а.с.32-33). В цьому акті міститься покликання на те, що позивач відмовився від ознайомлення і із вищезазначеним наказом №241-ос від 30.05.2017року.

Проте ОСОБА_1 заперечує факт ознайомлення його з попередженням про скорочення штату працівників, наказом і пропозиціями щодо вакантних посад водія автотранспортних засобів та робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків, і належних доказів ознайомлення його з такими документами матеріали справи не містять.

31.05.2017 року КЗ "Сарненська ЦРЛ" звернувся до профспілкового комітету КЗ "Сарненська ЦРЛ" з письмовим зверненням №454 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно витягу протоколу засідання №17 профкому КЗ "Сарненська ЦРЛ" від 2.06.2017 року було вирішено запропонувати ОСОБА_1 працевлаштування в КЗ "Сарненська ЦРЛ" в першочерговому порядку згідно ст. 49-2 КЗпП України та провести його звільнення згідно чинного законодавства з виплатою необхідної компенсації за невикористану відпустку та заробітної плати за відпрацьований час в повному обсязі.

2.06.2017 року відповідачем на адресу ОСОБА_1 було надіслано цінним листом з описом попередження №457, акт №458 та заяву №459, що підтверджується, наявними в матеріалах справи, копіями квитанції та опису (а.с. 88,89).

Однак, докази отримання позивачем вказаного поштового відправлення в матеріалах справи відсутні.

31.07.2017 року наказом №360-ос у зв'язку із внесенням змін до штатного розпису КЗ "Сарненська ЦРЛ" на підставі розпорядження голови Сарненської РДА від 3.05.2017 року ОСОБА_1 механіка КЗ "Сарненська ЦРЛ" звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників (а.с.37).

2.08.2017 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом №360-ос від 31.07.2017 року, про що свідчить його особистий підпис на вказаному наказі.

За наведеного, встановивши, що належних доказів того, що при звільненні позивача з посади механіка в зв'язку з скороченням чисельності або штату працівників йому було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві, від якої він відмовився, відповідачем не надано, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_1 з порушенням норм трудового законодавства та наявність підстав для його поновлення на роботі.

Частина друга статті 21 КЗпП України встановлює, що особа має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях.

Пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінфіну України від 28.06.1993 № 43 (далі Положення № 43), визначено, що сумісництво це виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час у тій же або іншій організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Таким чином, оскільки трудові договори за основним місцем роботи і за сумісництвом є самостійними трудовими договорами та укладаються окремо, то і припиняти такі трудові договори слід окремо за наявності законних підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

У п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що в звязку з тим, що на день звільнення з посади механіка КЗ "Сарненська ЦРЛ" ОСОБА_1 згідно наказу №49-ос від 31.01.2017 року був внутрішнім сумісником та обіймав посаду водія автотранспортних засобів КЗ "Сарненська ЦРЛ" на 0,25 ставки, 31.07.2017 року відповідачем було видано наказ №364-ос про переведення позивача як внутрішнього сумісника з вищевказаної посади на постійну посаду водія автотранспортних засобів КЗ "Сарненська ЦРЛ" на умовах неповного робочого часу, а саме 0,25 ставки з 1.08.2017 року (а.с.39).

Колегія суддів вважає, що переведення позивача як внутрішнього сумісника з посади водія автотранспортних засобів на цю ж посаду постійно є зміною істотних умов праці і потребує згоди працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач згоди ОСОБА_1 про переведення його із сумісника на постійну роботу на посаду водія автотранспортних засобів КЗ "Сарненська ЦРЛ" на 0,25 ставки не питав та належних доказів повідомлення позивача про відповідні зміни у строки, визначені у ч. 3 ст. 32 КЗпП України не надав.

За наведеного, правильним є висновок суду про незаконність виданого наказу №364-ос про переведення від 31.07.2017року.

Відповідно до наказу КЗ "Сарненська ЦРЛ" №413-ос від 17.08.2017 р. позивача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів КЗ "Сарненська ЦРЛ" за угодою сторін, на підставі його заяви від 2.08.2017 року (а.с.41-42).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про невідповідність вимогам трудового законодавства покликання суду на не оголошення вголос ОСОБА_1 наказу №360-ос від 31 липня 2017 року, так як чинним законодавством не заборонено такий спосіб ознайомлення із наказом працівника, який відмовляється від його ознайомлення, як оголошення змісту наказу в голос в присутності такого працівника.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 10249 грн. 25 коп. визначений судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так, згідно довідки відповідача від 21.08.2017 року заробітна плата ОСОБА_1 в травні 2017 року складала 4000 грн., а в червні 2017 року 3454,04 грн.(а.с. 51).

Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи позивача (20 робочих днів у травні та 20 робочих днів у червні) становить 186,35 грн. (4000+3454,04):40).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 липня 2017 року по 18 жовтня 2017 року становить 10249 грн. 25 коп. (186,35 грн. х 55 робочих днів).

Доводи відповідача про помилковий обрахунок судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який на його думку має становити 8786 грн. 25 коп., є безпідставними, оскільки ґрунтуються на доданій до апеляційної скарги довідці про середню заробітну плату позивача від 30 жовтня 2017 року, яка не досліджувалась судом першої інстанції та зміст якої суперечить, наявній в матеріалах справи, довідці, виданій КЗ "Сарненська ЦРЛ" 21.08.2017 року.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про стягнення з КЗ "Сарненська ЦРЛ" на користь держави судового збору в сумі 6400 грн., виходячи з наступного.

У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягуються з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 до ЗУ "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подачі позову) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пп.2 п. 1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3. ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Таким чином, оскільки судом задоволено дві немайнові вимоги та одну майнову вимогу ОСОБА_1, то із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1920 грн. (640 х 2)+640).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Сарненська центральна районна лікарня" Сарненської районної ради задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року в частині вирішення питання про судові витрати змінити, зменшивши суму стягнутого з Комунального закладу "Сарненська центральна районна лікарня" Сарненської районної ради в дохід держави судового збору з 6400 грн. до 1920 (однієї тисячі девятсот двадцяти)грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4