Ухвала

іменем україни

07 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що зі змісту договору фінансового лізингу вбачається, що він не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та укладений внаслідок нечесної підприємницької практики з боку відповідача. За своєю юридичною природою договір фінансового лізингу, укладений між сторонами у справі мав бути нотаріально посвідчений, а відтак, в силу не дотримання форми угоди, є нікчемним, тому позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Враховуючи викладене, просив визнати недійсним з моменту укладення договір фінансового лізингу від 26 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»; стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 48 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 березня 2017 року, позов задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення договір фінансового лізингу від 26 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 48 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 липня 2016 року між сторонами у справі було укладено договір фінансового лізингу. Предметом лізингу є трактор Dongfeng 244, вартістю 58000 грн. (а.с.5-21).

Відповідно до умов договору, вартість предмета лізингу на момент укладення договору та розмір авансового платежу вказується в додатку №1, який є його невід'ємною частиною. На виконання умов договору позивач відповідно до квитанції №62-48к від 26 липня 2016 року, позивачем сплачено 8000 грн в якості реєстраційного платежу згідно договору фінансового лізингу від 26 липня 2016 року, та згідно квитанції №0.0.595199888.2 від 08 серпня 2016 року на рахунок відповідача сплачено платіж у розмірі 40000 грн. (а.с. 24 - 25).

12 серпня 2016 року та 23 вересня 2016 року відповідач звернувся до позивача з повідомленням про те, що у зв'язку з збільшенням вартості предмета лізингу та з посиланням на п. 5.4 договору, укладеного між сторонами, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем (а.с. 22 - 23).

Задовольняючи позов, суди правильно застосувавши положення ст. ст. 806, 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу за своєю природою не відповідає принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що договір фінансового лізингу від 26 липня 2016 року, укладений між сторонами, в порушення вимог ст. 799 ЦК України, нотаріально посвідчено не було.

Вказаний висновок відповідає висловленій Верховним Судом України позиції у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич