РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.

секретаря c/з ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Дельта Банк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (р/р № 373980009, МФО 380236, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитним договором у сумі 899761,03 грн. (вісімсот девятсот девять тисяч сімсот шістдесят одна гривня три копійки) та судовий збір.

При цьому посилається на те, що 23.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 31213,00 дол. США, що еквівалентно 157716,55 грн. на термін до 23.05.2016 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 23.05.2007 року укладено договір поруки, за яким вона зобовязалася відповідати в солідарному порядку з відповідачем за невиконання умов договору. У порушення умов договору позичальник зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим загальна сума заборгованості на 28.07.2015 року становить 899761,03 грн., яка складається з: 475257,43 грн. тіло кредиту, 424503,60 грн. відсотки. Оскільки боржником умови договору не виконані, а до позивача перейшло право вимоги за кредитом на підставі укладеного між кредитором та ним 08.12.2011 року договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, тому позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитом у розмірі 899761,03 грн.

Представник позивача, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо розгляду справу в заочному провадженні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 16.11.2017 р. не зявився, належним чином повідомлялись про день, час і місце розгляду справи.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 підтримує. В частині позовних вимог до ОСОБА_3 просить відмовити у звязку із припиненням поручительства.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі вимог ст.ст.158, 169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 31213,00 дол. США, що еквівалентно 157716,55 грн. на термін до 23.05.2016 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити передбачені договором платежі в строки та в порядку, що встановлені ним.

У зв'язку з невиконанням позичальником обовязку зі сплати коштів в рахунок погашення боргу за кредитним договором станом на 28.07.2015 року заборгованість становить 899761,03 грн., яка складається з: 475257,43 грн. тіло кредиту, 424503,60 грн. відсотки, що підтверджується розрахунком заборгованості.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором № 1, що вбачається з акта-прийому передачі документації від 03.01.2012 року.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 23.05.2007 року укладено договір поруки № 0/п1, згідно якого поручитель зобовязалася відповідати перед кредитором за належне виконання боржником ОСОБА_2 зобовязань, що виникають з указаного кредитного договору.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, станолениї статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В позовній заяві позивач , заявляючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості з поручителя обґрунтував свої вимоги ст..ст.554,610 ЦК України та укладеними з названим поручителем договором поруки.

Згідно ст..554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 559 ч.1 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої ст. 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що поручитель може ставити перед судом питання щодо визнання договору поруки припиненим, у разі реальної зміни Банком обсягу зобов'язання без згоди останнього, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього.

В укладеному кредитному договорі від 23.05.2007 року з ОСОБА_2 термін виконання основного зобовязання був визначений конкретною датою 23.05.2014 року.

25.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.05.2007 року, згідно якого було змінено кінцевий термін повернення кредиту за Договором до 23.05.2016 року, що стало порушенням п. 2.1 Договору поруки 0/п1 від 23.05.2007 року. Відповідно до якого кредитор не вправі без письмової згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником.

Предявлення вимоги до поручителя є як направлення, чи вручення йому листа вимогм про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову до суду.

При цьому у разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Відповідно до ст. 251 ч.1 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов"язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ст. 252 ч.1 ЦК України)

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує терміт, який визначається виключно календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання забовязань боржник не свідчить про те , що договором поруки установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ч.4, ст. 559 ЦК України, а тому в такому разі підлягають застосуванню норми ст. 559 ч.4 ЦК України про те , що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поруцителя..

Договором поруки, укладеним з відповідачем ОСОБА_3 не визнасчено строк, після якого порука припиняється, оскільки, відповідно до п. 3.1 договору поруки, він діє до повного виконання зобовязання боржника за основним договором.

Позивач звернувся до суду до боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 03.09.2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку виконання зобов'язання, а тому наслідком порушення кредитором строку предявлення вимоги до поручителя, згідно ст. 559 ЦК України є припинення поруки у звязку з чим підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення боргу за кредитним договором , виключно з боржника за основним договором ОСОБА_2

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору .

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 27, 30, 536, 551,610, 611, 627, 1054 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (р/р № 373980009, МФО 380236, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитним договором у сумі 899761,03 грн. (вісімсот девятсот девять тисяч сімсот шістдесят одна гривня три копійки).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 3654,00 грн. судового збору.

В частині солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_3 суми заборгованості за договором споживого кредиту № 0 від 23.05.2007 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г. Перекупка