Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №328/3831/16 Головуючий у 1 інстанції: В.М. Курдюков
Провадження № 22-ц/778/1023/17 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«28» березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 03.08.1985 року по 15.01.1987 рік.

У 1985 році, при виконанні службового обов`язку в Демократичної республіки Афганістан, отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку - 1985 року), наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 721/Ж від 27.04.2015 року, що в подальшому призвело до розвитку: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді посттравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії II-III ст., прогресуючого, кризового (перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіперттензивні, вертебро-базілярні),мнестичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю. Посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло - атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією II-III ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. Органічного тривожного розладу. Остеоартрозу з переважним ураженням кістей, променево-зап`ястних суглобів, Rо І ст., ПФС І ст. ГХ І ст., артеріальної гіпертензії І ст., помірного КВР», що підтверджується медичними та військовими обліковими документами.

У зв`язку з хворобою, отриманою під час захисту Вітчизни, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. У нього постійно виникає головна біль, запаморочення, шум у голові, що виникають при зміні погоди, фізичних психоемоційних навантаженнях, що супроводжуються підвищенням цифр артеріального тиску (мах до 190/120 мм.рт.ст.) тривожність, порушення сну, біль в поперековому відділі хребта, що посилюється при нахилах тулуба, загальна різка слабкість.

Зазначає, що його заробітна плата була основним засобом існування його родини, а на теперішню пенсію забезпечити себе та свою родину хоча б самим необхідним є просто неможливим. Це додає йому багато неприємних відчуттів, він змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров`я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів відмовляють, а платні ліки він не може придбати через їх високу ціну. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров`ї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Він постійно знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновлення здоров`я не має і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами.

Посилаючись на наведене, просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби.

Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, позивач виходить із тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також з фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я, оскільки ушкодження здоров`я він зазнав проходячи військову службу в ДРА з 1985 року, саме з цієї дати він і отримав чисельні хвороби, які турбують його і по сьогоднішній день. Після чисельних лікувань стан здоров`я позивача не покращився. За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена 3 група інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби.

Заочним рішення Токмацького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів протиправної поведінки відповідача в завданні йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача.

З таким висновком суду не можна погодитись, оскільки вони суперечать вимогам закону і зібраним по справі доказам, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач у період часу з 03.08.1985 року по 15.01.1987 року проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.03.2015 року №1/771 ( а.с. 22).

Як вбачається, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом з посиланням на норми ст.17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та положення ст.ст.23,170, 1167 ЦК України.

Так, статтею 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Згідно з вимогами ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

З матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення інвалідності у ОСОБА_1 стали травми, які пов`язанні з проходженням ним військової служби. У 1985 році, при виконанні службового обов`язку в ДРА, ним отримано множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку - 1985 року), наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 721/Ж від 27.04.2015 року, що в подальшому призвело до розвитку: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді посттравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії II-III ст., прогресуючого, кризового (перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіперттензивні, вертебро-базілярні),мнестичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю. Посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло - атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією II-III ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. Органічного тривожного розладу. Остеоартрозу з переважним ураженням кістей, променево-зап`ястних суглобів, Rо І ст., ПФС І ст. ГХ І ст., артеріальної гіпертензії І ст., помірного КВР», що підтверджується медичними та військовими обліковими документами.

За результатами медичного огляду, згідно довідки медико-соціальної експертної комісії Серія АВ № 028096 від 06.07.2015 року ОСОБА_1 була встановлена 3 група інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії ( а.с. 17).

Витягом з протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України № 1562 від 28 квітня 2014 року по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, підтверджується, що травми та захворювання, як їх наслідки, колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 1966 року народження, - це травми пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії ( а.с. 23).

Висновок суду першої інстанції про те, що чинним законодавством не передбачена відповідальність Міністерства оборони України у відшкодуванні моральної шкоди є помилковим.

Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, у даному випадку, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

На підставі п.9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди Міністерством оборони України суд дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі №3-86гс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Крім того, за змістом частини п`ятої статті 88 ЦПК України, так як задоволена основна вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2ч.1 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Міністерства оборони України в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: