печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Березовській К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» - про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

17.05.2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Київгаз», просить визнати відмову ПАТ «Київгаз» у призначенні дати проведення робіт (до 01.01.2018) та у безоплатному встановленні індивідуального лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1 для обліку фактично використаного природного газу з 01.01.2018 протиправною та незаконною та зобов'язати ПАТ «Київгаз» встановити конкретну дату проведення робіт (до 01.01.2018) та за рахунок коштів ПАТ «Київгаз» безоплатно встановити індивідуальний лічильник газу в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є споживачем газу, який встановлений в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. Оскільки він використовує газ тільки для приготування їжі, останній, відповідно до ст. 3 та ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533 звернувся до відповідача із заявами про призначення дати до 01.01.2018 для безоплатного встановлення індивідуального лічильника газу у вказаній квартирі з метою забезпечення обліку фактично використаного газу. Листами відповідача позивачу було відмовлено, у зв'язку з тим, що встановлення індивідуальних лічильників газу проводиться за рахунок коштів споживача газу в повному обсязі. Вважає відмову відповідача протиправною, оскільки суперечить нормам Закону №3533. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом його порушеного права.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з підстав, що викладені у ньому, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник ПАТ «Київгаз» проти вимог позивача заперечував у повному обсязі, посилаючись на викладене в письмових поясненнях. У письмових поясненнях, наданих до суду зазначив, що позивач не звертався до ПАТ «Київгаз» із заявами про встановлення газового лічильника за адресою: АДРЕСА_1. Надані позивачем копії відповідей на звернення позивача не містять підписи уповноважених представників відповідача. Крім того, зазначає, що особливості безоплатного встановлення лічильників газу визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яким передбачено, що фінансування робіт для встановлення лічильників здійснюється за рахунок коштів суб'єктів господарювання (газорозподільних підприємств), що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. Заходи зі встановлення будинкових лічильників газу та встановлення індивідуальних лічильників газу там, де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки, зокрема у I розділі таких планів-інвестиційних програмах на 2016 рік. При цьому, НКРЕКП передбачено відповідне фінансування на встановлення таких лічильників газу для населення у тарифах газорозподільних підприємств. Разом з тим, власні кошти товариства чи кошти бюджету для встановлення індивідуальних лічильників у квартирах побутових споживачів, які газ використовують тільки для приготування їжі, на даний момент відсутні. При цьому звернув увагу на те, що вказаний закон відокремлює категорії споживачів за видами споживання, та не передбачає обов'язку встановлювати індивідуальні лічильники в квартирі кожного споживача. Таким чином вважає твердження позивача про наявність підстав для безоплатного встановлення газового лічильника у квартирі позивача безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, встановивши обставини справи на підставі пояснень сторін та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на незаконну відмову відповідача у призначенні дати проведення робіт (до 01.01.2018) та у безоплатному встановленні індивідуального лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві власності для обліку фактично використаного природного газу з 01.01.2018.

Разом з тим, суд не може погодитись з заявленими позовними вимогами, виходячи з наступного.

Забезпечення населення природним газом здійснюється відповідно до вимог положень «Правил надання населенню послуг з газопостачання» (далі- Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246, та на підставі договору, який укладається за наявності у споживача відокремленої газифікованої споруди (житлового будинку, квартири, майстерні тощо), що належить йому на правах власності або користування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, належних та достатніх доказів того, що між позивачем та відповідачем укладено договір на споживання газу, а також, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 і що останній проживає у вказаній квартирі позивачем суду не надано і такі дані матеріали справи не містять.

Надані позивачем копії довідки Форми №3, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Слово-2» від 01.03.2016 №29 та договору дарування не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 58-59 ЦПК України, оскільки вказана довідка не є актуальною на дату подання позову, а договір дарування наданий позивачем в нечитабельному виді.

Крім того, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що він звертався до відповідача із заявами про призначення дати до 01.01.2018 для безоплатного встановлення індивідуального лічильника газу у вказаній квартирі з метою забезпечення обліку фактично використаного газу і відповідачем йому було відмовлено.

Суд не приймає до уваги надані позивачем відповіді на звернення позивача як неналежні та недопустимі докази в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, оскільки вказані документи не містять підписи уповноважених представників ПАТ «Київгаз».

Таким чином, твердження позивача про вчинення відповідачем протиправних дій щодо відмови позивачу як споживачу природного газу у призначенні дати до 01.01.2018 для безоплатного встановлення індивідуального лічильника газу у вказаній квартирі з метою забезпечення обліку фактично використаного газу є безпідставними та необґрунтованими.

По суті доводів позивача про наявність обов'язку відповідача на безоплатне встановлення індивідуального лічильника газу у вказаній квартирі слід зазначити наступне.

Особливості безоплатного встановлення лічильників газу визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». (далі- Закон)

Статтею 2 Закону встановлені умови комерційного обліку, за яких здійснюється постачання природного газу та кінцеві строки забезпечення обліку газу газовими лічильниками (комерційний облік).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону облік газу лічильниками повинен бути забезпечений споживачам, які газ використовують:

- для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;

- тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року;

- для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: забезпечити встановлення лічильників газу:

а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

- для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

- тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Виходячи з положень вказаної норми закону, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані в термін до 01.01.2018 для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних, так і загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

При цьому, Закон відокремлює категорії споживачів за видами споживання, та не передбачає обов'язку встановлювати індивідуальні лічильники в квартирі кожного споживача газу.

Крім того, будь-яких пільг для визначення черговості встановлення газових лічильників чинне законодавство не передбачає.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок:

- коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території;

- коштів відповідного бюджету;

- інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно наданого представником відповідача листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 26.04.2016 №4130/1611/7-16 адресованого обласним державним адміністраціям, міським державним адміністраціям та газорозподільним підприємствам, НКРЕКП зазначає, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. Заходи зі встановлення будинкових лічильників газу та встановлення індивідуальних лічильників газу там, де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки, зокрема у I розділі таких планів - інвестиційних програмах на 2016 рік. При цьому, НКРЕКП передбачено відповідне фінансування на встановлення таких лічильників газу для населення у тарифах газорозподільних підприємств. (а.с.55-56)

Отже, аналізуючи положення вказаних норм Закону, останній не покладає на відповідача ПАТ «Київгаз» обов'язку невідкладного, безоплатного встановлення газового лічильника у квартирі позивача.

Таким чином відсутні підстави стверджувати про наявність обов'язку відповідача невідкладного, безоплатного встановлення індивідуального газового лічильника у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, судом не встановлено і позивачем не доведено порушення прав позивача з боку відповідача, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6 України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 6, 10-11, 12, ст.ст.57-61, ст. 208, ч.1-3 ст. 209, ст.ст. 212-215, ст. 218, ст. 223, ст.ст. 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» - про зобов'язання вчинити дії, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко