Справа № 747/767/17
Провадження № 2/747/367/17
РІШЕННЯ

іменем України

14.12.2017 року Талалаївський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Косенко Ю.Л.

з участю: секретаря Божко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Талалаївці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Талалаївського районного суду з позовом до Харківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, в якому вказав, що 06 листопада 1998 року в с. Лавіркове Талалаївського району Чернігівської області померла рідна сестра його батька, тобто його тітка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила земельна ділянка площею 5,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Харківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області. Також відповідно до рішення Харківської сільської ради від 30 січня 1997 року ОСОБА_2А було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку, надану їй у користування для обслуговування будівель та ведення присадибного господарства загальною площею 0, 45 га ( 0,25 га та 0,20 га). Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її брат ОСОБА_3 (батько позивача), який постійно проживав та був зареєстрований в одному господарстві разом із сестрою в с. Лавіркове, Талалаївського району Чернігівської області по вул. Гагаріна, 31. Спадщину після смерті сестри батько позивача не встиг оформити, так як помер 07 грудня 2001 року. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3, але позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно- земельні ділянки для обслуговування будівель та ведення присадибного господарства загальною площею 0,45 га, що були передані у приватну власність ОСОБА_2А через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Тому просить визнати за ним у судовому порядку право власності на вищевказані земельні ділянки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов.

Представник відповідача Харківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, але сільський голова надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника сільської ради, позов ОСОБА_1 визнають та не заперечують щодо його задоволення.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази у справі вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно даних свідоцтва про смерть серія 1-ЕЛ № 309206, виданого повторно 17.11.2017 року ОСОБА_2 померла 06 листопада 1998 року в с. Лавіркове Талалаївського району (а.с.6).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для прийняття спадщини необхідно, що спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР ( 1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, що повинно бути вчинено протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до довідки, виданої Харківською сільською радою Талалаївського району 30 березня 2016 року, ОСОБА_2 була зареєстрована і проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті 06 листопада 1998 року, разом з нею був зареєстрований та проживав в одному господарстві її брат ОСОБА_3 (а.с.12).

07 грудня 2001 року в с. Лавіркове Талалаївського району помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 25.11.2016 року у справі № 747/1001/16-ц, яке набрало законної сили 06.12.2016 року встановлено наступні факти, що мають юридичне значення: встановлено факт, що ОСОБА_3 був рідним братом ОСОБА_2, померлої 06 листопада 1998 року; встановлено факт, що ОСОБА_1, 23 травня 1949 року є рідним сином ОСОБА_3, померлого 07 грудня 2001 року в с. Лавіркове Талалаївського району; встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3, померлого 07 грудня 2001 року с. Лавіркове Талалаївського району (а.с.10-11).

При оформленні спадщини на нерухоме майно ОСОБА_1 державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори листом від 25.01.2017 року за №94/01-16 розяснено йому про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 07 грудня 2001 року ОСОБА_3 на спадкове майно земельну ділянку, що належала рідній сестрі спадкодавця - ОСОБА_2 і була успадкована ОСОБА_3, який спадщину прийняв, але не оформив, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.14).

Згідно рішення восьмої сесії двадцять другого скликання Харківської сільської ради народних депутатів від 30.01.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» сільська рада вирішила передати безкоштовно у приватну власність громадянам земельні ділянки, надані їм для обслуговування будівель та ведення присадибного господарства у відповідності з додатком № 1, у якому під № 17 значиться ОСОБА_2 та вказані розміри земельних ділянок, що передаються їй у приватну власність 0,25 га та 0,20 га (а.с.23-26). Згідно витягу з особового рахунку №158 з погосподарської книги Харківської сільської ради за 1996-2000 роки першим членом господарства записана ОСОБА_2(голова). Також членом господарства крім ОСОБА_2 записаний ОСОБА_3 (брат). Адреса господарства с.Лавіркове, суспільна група робітнича, номер по земельно-кадастровій книзі 18. В розділі «Земля в приватній власності та користуванні громадян» вказана площа 0,45 га (а.с.17-20).

Вказану земельну ділянку було передано у власність ОСОБА_2 під час дії ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції від 13 березня 1992 року), Закону України «Про власність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92.

Згідно ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 16.12.1993 року.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею акта на право приватної власності на землю.

Чинним на той час земельним законодавством, зокрема п. 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ, а також п. 6 розділу X «Перехідних положень» ЗК України від 25 жовтня 2001 року передбачалося, що отримані громадянами у власність земельні ділянки до введення в дію ЗК України від 25 жовтня 2001 року після закінчення строку оформлення права власності, тобто отримання правовстановлюючого документу, втрачають відповідні права на землю.

Зазначені положення на підставі рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 визнані такими, що не відповідають Конституції України та втратили чинність.

Пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-У «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно з п.7 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року, громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З рішення восьмої сесії двадцять другого скликання Харківської сільської ради народних депутатів Талалаївського району Чернігівської області від 30.01.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» випливає, що сільська рада, розглянувши заяви громадян, керуючись Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 передала безкоштовно у приватну власність громадянам земельні ділянки надані їм для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства згідно з додатком № 1 (списком), де за номером 17 зазначена ОСОБА_2, розміри земельних ділянок зазначені 0,25 га та 0, 20 га.

Наведене свідчить про те, що за життя ОСОБА_2 набула право власності на вищевказані земельні ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних справ може бути визнання права.

Уповноважений представник відповідача (сільський голова), визнав позов ОСОБА_1З повністю, що є проявом принципу диспозитивності, не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Харківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР( 1963 ), ст.ст. 16, 328 ЦК України, ст.ст.10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування за законом після смерті 07 грудня 2001 року ОСОБА_3, право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: с. Лавіркове вул. Гагаріна, 31, Талалаївського району Чернігівської області, що була передана в приватну власність ОСОБА_2, яка померла 06.11.1998 року, за рішенням восьмої сесії двадцять другого скликання Харківської сільської ради народних депутатів Талалаївського району Чернігівської області від 30.01.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам».

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування за законом після смерті 07 грудня 2001 року ОСОБА_3, право власності на земельну ділянку площею 0,20 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Лавіркове вул. Гагаріна, 31, Талалаївського району Чернігівської області, що була передана в приватну власність ОСОБА_2, яка померла 06.11.1998 року, за рішенням восьмої сесії двадцять другого скликання Харківської сільської ради народних депутатів Талалаївського району Чернігівської області від 30.01.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд Чернігівської області протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Ю.Л.Косенко