АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2186/17 Головуючий 1-ї інстанції Горчакова О.І.
Справа №644/6452/16-ц Доповідач Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Костенко Т.М.,

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 3 615,00дол. США, що еквівалентно 89 709,87грн. за курсом Національного банку України станом на 04.08.2016року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 02 жовтня 2009 року він передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3 615,00дол. США в рахунок продажу останнім своєї частки у статутному капіталі ТОВ «НВЦ Технологія ЛГМ» (надалі товариство) в розмірі 33,3%, про що відповідачем була власноручно складена розписка. Але, незважаючи на отримання грошових коштів, відповідач не здійснив передачі частки у статутному капіталі ТОВ «НВЦ Технологія ЛГМ», чим порушив взяті на себе зобовязання. 01.11.2013року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «НВЦ Технологія ЛГМ» із заявою про вихід зі складу учасників товариства та одночасно висунув вимогу про проведення з ним розрахунку шляхом виплати вартості частки у статутному капіталі товариства та частки прибутку, одержаного товариством в поточному році до дати виходу учасника. Позивач вказує на те, що оскільки ОСОБА_3 з 04.11.2013року вважається таким, що вийшов зі складу учасників товариства, та останній не має можливості виконати свої зобовязання щодо передачі на його користь частки в статутному капіталі вищевказаного товариства, тому з урахуванням положень ст.693 ЦК України повинен повернути йому безпідставно отримані кошти.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов не визнала, вказуючи на його безпідставність. У письмових запереченнях на позов виклала свої доводи та міркування з цього приводу. Зокрема зазначала, що розписка від 02.10.2009року не визнана договором купівлі-продажу корпоративних прав, будь-яких грошових зобовязань у ОСОБА_3 за вказаною розпискою немає. З моменту написання розписки 02.10.2009р. і до 04.11.2013р. включно ОСОБА_3 був повноправним учасником ТОВ «НВЦ Технологія ЛГМ». За цей період часу ОСОБА_1 жодного разу не звертався до ОСОБА_3 з вимогами про повернення йому грошових коштів. Позов подано за сплином строку позовної давності, що також є підставою для відмови в позові.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки оформлений у вигляді простої розписки договір-купівлі продажу корпоративних прав не породжує жодних юридичних наслідків.

Судовим розглядом встановлено, що 02 жовтня 2009 року ОСОБА_3 написав розписку про те, що він взяв у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3 615,00дол.США в рахунок продажу частки у статутному капіталі ТОВ «НВЦ Технологія ЛГМ» в розмірі 33,3%.

Як свідчать матеріали справи, 01 листопада 2013 року, а саме через чотири роки після написання вищеназваної розписки, ОСОБА_3 подав нотаріально посвідчену заяву про вихід за власним бажанням зі складу ТОВ «НВЦ Технологія ЛГМ», в якій просив провести державну реєстрацію відповідних змін до установчих документів товариства і виплатити йому вартість частини майна пропорційно його частки в статутному капіталі товариства, яка складала 33,34%. Вказана заява відправлена ним рекомендованим поштовим повідомленням і вручена товариству 04.11.2013р.

Отже, моментом виходу ОСОБА_3 з товариства у відповідності до положень ст.54 Закону України «Про господарські товариства» є 04 листопада 2013 року.

Вимоги заяви про сплату вартості частини майна, яка пропорційна частки відповідача 33,34% в статутному капіталі товариства та дивіденди не було задоволено, тому ОСОБА_3, як фізична-особа підприємець, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ «Торговий Дім «Науково-виробничий центр технологія ЛГМ» про зобовязання вчинити певні дії. Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.12.2013року в частині позовних вимог про зобовязання ТОВ «Науково-торговий центр технологія ЛГМ» про виключення відомостей про ОСОБА_3, як засновника ТОВ «Науково-торговий центр технологія ЛГМ», припинено. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.7-13).

Рішенням загальних зборів ТОВ «НВЦ Технологія ЛГМ», оформленим протоколом від 02.09.2014року, назва товариства була змінена на Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий Центр Європейські Технології Машинобудування», скорочено ТОВ «НВЦ ЄТМ».

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.11.2015року, залишеного без змін постановою Харківського Апеляційного господарського суду від 03.02.2016року, частково був задоволений позов ОСОБА_3 до ТОВ «НВЦ ЄТМ», з останнього на його користь стягнуто вартість частини майна, пропорційну його частці в статутному капіталі товариства в сумі 79 982,66грн., індекс інфляції у сумі 36 951,99грн., три процента річних в сумі 1 978,75грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вищевказаним рішенням було надано правову оцінку розписці від 02.10.2009року, а саме в рішенні зазначено, що «вказана розписка не може бути визнана ні договором купівлі-продажу корпоративних прав, який потягнув перехід їх до ОСОБА_1, з одного боку, і грошові зобовязання по сплаті коштів, з другого боку, ні договором позики. Недодержання вимог ч.3 ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» та ст.209 ЦК України означає, що оформлений у вигляді цієї розписки договір купівлі-продажу корпоративних прав є нікчемний і відповідно до ст.220 ЦК України не породжує жодних юридичних наслідків. Не відповідає названа вище розписка також і ознакам договору позики, оскільки не містять передбаченого законом в якості істотної умови договору позики обовязку повернути позичені кошти. (За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦКУ)».

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Також про нікчемність вказаної розписки свідчить те, що відповідно до ч.2 ст.198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях, в той час як в розписці грошові кошти визначені в доларовому еквіваленті.

Твердження позивача стосовно того, що грошові кошти, отримані відповідачем за цією розпискою, можуть також розцінюватись як попередня оплата за товар у розумінні ч.1 ст.693 ЦК України, колегією суддів не приймаються, оскільки для здійснення попередньої оплати за ст.693 ЦК України повинен бути чітко встановлений (зазначений у договорі, тощо) обовязок на здійснення такої оплати. Але, такого положення не має в розписці. Між тим, змістом розписки чітко визначено, що гроші отримані ОСОБА_3 не в якості продажу частки в статутному капіталі товариства, а в рахунок продажу ним корпоративних прав. Отже, в даному випадку, мова не йде про продаж частки в статутному капіталі товариства.

З моменту складання розписки - 02.10.2009р. та до 04.11.2013р. ОСОБА_3 був повноправним учасником ТОВ «НВЦ Технологія ЛГМ», однак за весь цей час позивач з будь-якими вимогами, в тому числі про повернення вказаних в розписці коштів, до нього не звертався.

Щодо застосування до даних правовідносин положень ст.1212 ЦК України, якою врегульовані загальні положення про зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, то з цього приводу ніяких обґрунтувань позовна заява не містить і лише приведене текст ч.1 зазначеної статті.

Вирішуючи заявлений спір, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді