АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/4433/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1845/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Спірідонової Т.В.,

суддів - Купельського А.В., Янчук Т.О.

секретар - Кошельник В.М.

з участю: апелянта - ОСОБА_1,

представника апелянта - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на об'єкт завершеного будівництва,

встановив:

В березні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та після зміни позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/2 об'єкта завершеного будівництва будинковолодіння АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку, літньої кухні - сараю, погріба, огорожі та колодязя питного.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 1989 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, а з 24 березня 1999 року по 05 грудня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Копистинської сільської ради від 29 квітня 1992 року ОСОБА_6 виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво площею 0,25 га. У зв'язку з цим, за спільні кошти та спільною працею вони почали будувати житловий будинок по АДРЕСА_1. Рішенням Копистинської сільської ради №55 від 28 жовтня 2004 року житловий будинок прийнятий в експлуатацію. Вважає, що побудований будинок є спільною сумісною власністю подружжя і вона має право на 1/2 частину об'єкта завершеного будівництва.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.02.2016 року до участі у справі залучено правонаступників ОСОБА_6- спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд не взяв до уваги те, що у період з 1993 по 1997 рік будівельні матеріали, які були використані під час будівництва будинку, отримувались нею за місцем роботи у ВАТ «Хмельницький постійно-діючий Будівельний поїзд №12» в рахунок заробітної плати. Крім того, свідки підтвердили факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_6 та будівництво житлового будинку у с.Копистин внаслідок їх спільної праці та спільних доходів.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце слухання справи, усудове засідання не з'явилися.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин спільної участі позивача та ОСОБА_6 у створенні спірного будинковолодіння.

Судом вірно з'ясовано фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 24 березня 1999 року по 05 грудня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

З 09 листопада 1978 року по 12 листопада 1997 року відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_7

Рішенням Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 29 квітня 1992 року №2-а ОСОБА_6 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво площею 0,25 га.

Рішенням виконавчого комітету Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 25 серпня 1993 року № 44 ОСОБА_6 наданий дозвіл на будівництво житлового будинку.

На виділеній земельній ділянці по вулиці Залізничній, 13 у с. Копистин Хмельницького району до 2004 року був побудований житловий будинок і рішенням сесії Копистинської сільської ради № 55 від 28 жовтня 2004 року він прийнятий в експлуатацію.

Право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку не зареєстроване.

22 червня 2015 року ОСОБА_6 помер, спадкоємцями після смерті якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 16 лютого 2017 року №82/16 ступінь готовності будинку по АДРЕСА_1 становить 87%. На час проведення дослідження експертом встановлено, що на земельній ділянці розташований двоповерховий будинок та господарські будівлі, земельна ділянка огороджена, приміщення житлового будинку експлуатуються частково, в приміщеннях першого та другого поверхів проводяться ремонтно-будівельні роботи.

Таким чином, будівництво спірного будинку розпочалося до укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 шлюбу, продовжилося і завершилося після реєстрації шлюбних відносин, а тому для вирішення заявленого позивачем питання про його поділ як об'єкта спільної сумісної власності суд мав встановлювати як обставини, передбачені ст. 17 Закону України «Про власність», так і факти за ст. 60 СК України.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Вказані правові висновки Верховного Суду України викладені у постановах №6-135цс13 від 25 грудня 2013 року, № 6-211цс14 від 11 березня 2015 року.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Стаття 331 ЦК України (в редакції на момент прийняття спірного будинку в експлуатацію) встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження її спільної участі коштами або працею у будівництві спірного будинку.

Частиною 1 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції при новому розгляді справи допит свідків не здійснював, а тому посилання апелянта на те, що їх показання не враховано судом, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до довідки, виданої ВАТ «Хмельницький постійно-діючий будівельний поїзд №12» під час роботи 1993-1997 р.р. ОСОБА_1 виписувались будівельні матеріали (плита, цегла, блоки фундаментні, панелі, плоский шифер), однак надати підтвердження відпуску матеріалів немає можливості, оскільки документи були знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, які будівельні матеріали та на яку суму були отримані нею, а також, на підтвердження того, що отримані будівельні матеріали використовувались при будівництві спірного будинку.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження її спільної участі у будівництві спірного будинколодіння, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/ Т.В.Спірідонова

Судді: /підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія 48