Єдиний унікальний номер 227/3854/16-ц Номер провадження 22-ц/775/489/2017
Головуючий I інстанції Хоменко Д.Є.
Категорія 26 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и в :

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 30 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано, що він виконував роботу по ліквідації аварій на підставі контракту, правил внутрішнього трудового розпорядку, наказу про введення режиму надзвичайної ситуації, графіків несення служби особовим складом ВГРЗ, тобто на виконання зазначених вимог між 10 ВГРЗ та ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про постійне та обов'язкове аварійне-рятувальне обслуговування об'єктів даного підприємства. Таким чином, в день аварії він виконував у відповідача рятувальні роботи відповідно до договору, укладеному між 10 ВГРЗ та відповідачем. З актів про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом вбачається, що причиною нещасного випадку є незадовільний стан виробничого середовища у відповідача, тобто останній і є заподіювачем йому моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 1190 від 24 березня 2017 року.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у даних правовідносинах між професійним рятувальником і підприємством, на якому він ліквідує аварію, відсутні підстави цивільної відповідальності відповідача. Відповідач, який не є роботодавцем позивача, не може відповідати за дотримання в період аварійної ситуації норм трудового законодавства відносно позивача. Отже, ризик пошкодження здоров'я, який є складовою належного виконання працівником службових обов'язків, та отримання такого ушкодження при ліквідації аварійної ситуації, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України.

З вказаним висновком погоджується апеляційний суд.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з десятим воєнізованим гірничорятувальним загоном з 06 травня 2015 року та обіймав посаду респіраторника 5-го розряду, звільнений 16 березня 2016 року за станом здоров'я (а.с.68-69).

Під час виконання трудових обов'язків на державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» 27 жовтня 2015 року стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт за формою Н-1 29 квітня 2015 року. У результаті нещасного випадку позивачу спричинено ушкодження здоров'я (а.с.8-23).

Висновком МСЕК від 18 лютого 2016 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності 40% та визнано інвалідом третьої групи (а.с55).

Правовідносини у сфері гірничорятувальних робіт регулюються Гірничим Законом України, Законом України «Про охорону праці», Положенням про Державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості, затверджену наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 19 жовтня 2012 року № 815, Положенням про проходження служби основним особовим складом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 22 січня 2002 року №25.

З п.1.1, п.2.1. Положення про Державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості вбачається, що Державна воєнізована гірничорятувальна служба у вугільній промисловості України - державна спеціалізована (воєнізована) аварійно-рятувальна служба, яка здійснює в установленому порядку обслуговування гірничих підприємств незалежно від форм власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації. Основними завданнями Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України є: проведення аварійно-рятувальних робіт під час виникнення надзвичайних ситуацій; ліквідація надзвичайних ситуацій та окремих їх наслідків; виконання робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та щодо захисту від них працівників та територій підприємств; захист навколишнього природного середовища та локалізація зони впливу шкідливих і небезпечних факторів, що виникають під час аварій та катастроф.

Пунктом 4.1 Положення про Державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості передбачено, що до складу Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України входять в тому числі воєнізовані гірничорятувальні загони, які є професійними гірничорятувальними підрозділами.

Відповідно до п. 5.1 Положення про проходження служби основним особовим складом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 22 січня 2002 року №25, трудовим законодавством України про працю, Уставами, затвердженими центральним органом виконавчої влади та цим положенням регулюються трудові взаємовідносини в підрозділах Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України тільки у міжаварійний період.

Відповідно до п. 4.6 Положення про проходження служби основним особовим складом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості усі дії оперативного складу, до якого відповідно до п. 2.4 відноситься респіраторник, в режимі надзвичайних ситуацій регламентуються статутом ДВГРС з організації і ведення гірничнорятувальних робіт. Порядок несення служби в професійних підрозділах у цей період визначається командиром загону, виходячи з наявних у його розпорядженні оперативних сил і засобів для ведення аварійно-рятувальних робіт та створення найбільш прийнятних умов для відпочинку оперативного особового складу.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що законодавство про працю в частині соціального захисту поширюється на особовий склад Державної воєнізованої гірничорятувальної служби тільки у міжаварійний період, оскільки при ліквідації аварій служба виконує завдання визначені її повноваженнями, а тому ризик пошкодження здоров'я у цей період є прямим наслідком виконання особовим складом покладених на нього функціональних обов'язків та не залежить від дотримання роботодавцем норм трудового законодавства щодо охорони праці.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України від 2 жовтня 2012 року № 5403-VI аварія - це небезпечна подія техногенного характеру, що спричинила ураження, травмування населення або створює на окремій території чи території суб'єкта господарювання загрозу життю або здоров'ю населення та призводить до руйнування будівель, споруд, обладнання і транспортних засобів, порушення виробничого або транспортного процесу чи спричиняє наднормативні, аварійні викиди забруднюючих речовин та інший шкідливий вплив на навколишнє природне середовище.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, ризик пошкодження здоров'я, який є складовою належного виконання працівником службових обов'язків, та отримання такого ушкодження при ліквідації аварійної ситуації, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у даних правовідносинах між професійним рятувальником і підприємством, на якому він ліквідовував аварію, відсутні підстави цивільної відповідальності відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що в день аварії він виконував у відповідача рятувальні роботи відповідно до договору, укладеному між 10 ВГРЗ та відповідачем, тому відповідач є заподіювачем йому моральної шкоди, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідач не є роботодавцем позивача та не може відповідати за дотримання в період аварійної ситуації норм трудового законодавства відносно позивача, крім того, ризик пошкодження здоров'я позивачем є складовою його професійних обов'язків.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, постановив обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Кішкіна

Судді О.М.Біляєва

В.В.Папоян