Справа № 591/5965/16-ц
Провадження № 2/591/508/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ :

10 листопада 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею, і знаходиться на її утриманні, а відповідач свого обов'язку по утриманню дитини не виконує, надавати допомогу в добровільному порядку відмовляється, хоча має таку можливість, так як є приватним підприємцем. Позивач вказує, що на даний час вона опинилась у скрутному матеріальному становищі, сама утримує сина та сплачує за комунальні послуги. Значні витрати робить на навчання, повноцінне харчування, одяг і т.п. Так як відповідач має нерегулярний мінливий дохід, то позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, пояснила, що вона на даний час проживає зі своїми батьками та дитиною, а відповідач іноді купує дитині одяг та оплачує розваги, частково оплатив відпочинок на морі та участь у спортивних змаганнях, також дає сину незначні кишенькові кошти. Під час розгляду справи позивач в усному порядку зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Відповідач проти позову заперечував повністю, зазначив, що він не згоден сплачувати аліменти колишній дружині, щоб вона розпоряджалась цими грошима, так як вона буде витрачати кошти не на сина, а на себе та на свого другого чоловіка, який не працює. Відповідач зазначив, що він не бажає, щоб його гроші, які йому достаються тяжкою працею, марно тратились чужими людьми. Він знає, що багато з того, що він купував сину з продуктів (горіхи, фрукти, тощо), сину не дісталось. Крім того, відповідач пояснив, що він приймає участь в матеріальному забезпеченні сина, оскільки оплачував його поїздку на змагання, також на відпочинок до м. Одеси, возив сина в м. Київ та в м. Харків до аквапарку, систематично купує сину дорогий одяг (куртки, штани, кросівки, тощо), купив годинник. Відповідач також пояснив, що його колишня дружина не має поняття, які речі та одяг необхідно купувати дитині, щоб дитина не почувала себе обділеною. Також відповідач пояснив, що на даний час його приватне підприємство майже не працює, не має доходу, несе збитки, він як ФОП має кредитну заборгованість перед банком, а також податковий борг. Тому він заперечує проти сплати аліменти у грошовій формі, і наполягає на тому, що він і так в повній мірі утримує дитину шляхом матеріального забезпечення одягом, продуктами, оплатою відпочинку, поїздок на змагання та розваг, тобто щоб він контролював, що ці кошти витрачаються безпосередньо на його дитину, а не дружиною на її потреби. Крім того, відповідач зазначив, що розмір аліментів 2000 грн. та 1500 грн. взагалі не обґрунтований, так як законом визначений мінімальний розмір аліментів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 24 квітня 2012 року сторони розірвали шлюб (а.с. 10).

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про народження батьком якого вказано відповідача - ОСОБА_2 (а.с. 5).

Позивач на підтвердження своїх витрат надала суду чеки на придбання продуктів харчування, ліків, спортивних товарів за період кінця 2016 року - початку 2017 року (а.с.58-72).

При вивченні поданих позивачкою доказів, суд вважає, що таке часте вживання дитиною суші та ролів не свідчить про повноцінне харчування неповнолітньої дитини та не підтверджує необхідності понесення таких витрат (а.с.58-59).

Відповідач на підтвердження своїх витрат та надання допомоги у натуральній формі надав суду чеки на придбання дитячого одягу, взуття, іграшки, годинника за період 2015-2017 років (а.с.76-79).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із ОСОБА_2 необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Приймаючи до уваги, що позивач просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, а відповідач в свою чергу не надав доказів про свій стабільний щомісячний дохід чи заробітну плату, про розмір доходу, більше того, відповідач сам в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що його підприємство майже не працює, несе збитки, і дохід є непостійним, суд вважає необхідним призначити аліменти у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач не надав суду довідки щодо розміру своїх доходів, тому визначаючи розмір аліментів, суд виходить з вимог розумності та співмірності та враховує те, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, є фізичною особою-підприємцем, має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав.

Суд також враховує, що дитина сторін є малолітньою: 2008 року народження, батьки зобов'язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення.

Крім того, суд при визначенні розміру аліментів на дитину враховує, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет Украни на 2017 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на 2017 рік становить з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Та обставина, що ФОП ОСОБА_2 має кредитну заборгованість перед банком, а також податковий борг (а.с. 73, 74-75) - не звільняє відповідача від його обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводи відповідача з приводу того, що він купує дитині дорогий одяг, взуття, годинник, несе витрати на оплату участі у змаганнях, оплачує поїздки, розваги, літній відпочинок, а тому не повинен сплачувати аліменти у грошовій формі - не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, з аналізу даної норми вбачається, що участь в утриманні дитини в натуральній формі, як цього бажає відповідач, можлива лише за домовленістю між батьками.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Ту обставину, що на даний час відсутня домовленість між батьками про сплату аліментів на дитину та існують суперечки щодо розміру і форми аліментів - позивач та відповідач самі підтвердили в судовому засіданні, а тому в даному випадку позивач реалізує надане їй законом право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів у грошовій формі.

Суд може визначити аліменти лише в грошовій формі, як це витікає з положень ч.3 ст. 181 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Доводи відповідача про те, що позивач буде витрачати аліменти не на потреби дитини - є лише припущеннями відповідача, і не підтверджені доказами.

Враховуючи всі вищезазначені обставини, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, буде розумним, достатнім і справедливим, та відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача.

Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 09 листопада 2016 року.

На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 180, 181, 182 СК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі 1500 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 09 листопада 2016 року.

Аліменти сплачувати матері - ОСОБА_1.

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова