Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1855/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 30 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Овруцької районної ради Житомирської області, Управління державної казначейської служби в Овруцькому районі про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31.12.2015 року був звільнений з посади директора КП «Дитяче харчування» у звязку із закінченням дії контракту. В подальшому з 01.01.2016 року по 20.05.2016 року виконував обовязки голови ліквідаційної комісії згаданого підприємства. Всупереч вимогам п.7 додатку №2 до рішення шостої сесії VII скликання Овруцької районної ради №116 від 20.05.2016 року «Положення про порядок управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста району» відповідачем не було прийнято рішення про його звільнення з посади директора КП «Дитяче харчування» Овруцької районної ради, що мало для нього певні негативні наслідки. Зокрема, не були внесені зміни щодо керівника підприємства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і він продовжував рахуватись керівником директором КП «Дитяче харчування». Це в свою чергу перешкоджало його працевлаштуванню, ставило під сумнів отриманий ним статус безробітного, викликало кепкування з боку деяких посадовців на кшталт «вєчного директора» або «безсмертного директора». Допущені порушення процедури при його звільненні внаслідок бездіяльності Овруцької районної ради спричинили значну шкоду його моральному здоров»ю, тому що за весь період намагання поновити порушені права життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року у задоволені позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 31 грудня 2015 року наказом Овруцької районної ради Житомирської області №6-к ОСОБА_2 був звільнений з посади директора КП «Дитяче харчування» Овруцької районної ради, у звязку з закінченням дії контракту за ст.36 п.2 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії АС №183471 (а.с18).

01.01.2016 Наказом Овруцької районної ради Житомирської області №1-к він прийнятий на посаду Голови ліквідаційної комісії КП «Дитяче харчування» Овруцької районної ради (а.с.18).

20.05.2016 ОСОБА_2 звільнений з посади голови Ліквідаційної комісії КП «Дитяче харчування» Овруцької районної ради за власним бажанням (а.с.19).

23.05.2016 його тимчасово прийнято на роботу по строковому договору на період щорічної відпустки основного працівника, робітником по обслуговуванню адмінбудівлі Овруцької районної ради (а.с.19), а 15.06.2016 розпорядженням Голови Овруцької районної ради позивач звільнений у звязку з закінченням строку трудового договору за ст.36 п.2 КЗпП України (а.с.20).

З 06.07.2016 ОСОБА_2 призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується записом в трудовій книжці серії АС №183471 (а.с.20).

Рішенням 9 сесії 7 скликання Овруцької районної ради за №159 від 28.10.2016 року було внесено зміни до рішення №603 від 24.03.2015 року, який пункт 2 доповнено підпунктом 2.1 «Звільнити ОСОБА_2 з посади директора комунального підприємства «Дитяче харчування» Овруцької районної ради, по закінченню терміну дії контракту.» (а.с.55), на підставі чого були внесені зміни у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в частині виключення інформації щодо ОСОБА_2 як керівника підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди в контексті загальних підстав настання цивільно-правової відповідальності в сфері даних правовідносин.

На думку колегії суддів такий висновок відповідає вимогам цивільного процесуального закону, нормам матеріального права та матеріалам цивільної справи.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо застосування законів, що регулюють відшкодування моральної шкоди, у постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, із послідуючими змінами. Так, у пункті 2 цієї постанови роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист права споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 постанови).

Згідно пункту 10-1 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов»язковому з»ясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Також при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності крім наявності такої шкоди, обов'язковому з'ясуванню підлягають: протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Дійсно, звільнення позивача з посади директора КП «Дитяче харчування» Овруцької районної ради, у звязку з закінченням дії контракту за ст.36 п.2 КЗпП України відбулось без повного дотримання процедур, передбачених п.7 додатку №2 до рішення шостої сесії VII скликання Овруцької районної ради №116 від 20.05.2016 року «Положення про порядок управління об»єктами спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста району», тобто відповідачем своєчасно не було прийнято рішення про його звільнення з посади директора КП «Дитяче харчування» Овруцької районної ради. Проте, позивачем не доведено, що вказані процедурні порушення призвели до моральних страждань ОСОБА_2, перешкодили його працевлаштуванню, поставили під сумнів отриманий ним статус безробітного, викликало кепкування з боку деяких посадовців тощо, як на то посилається ОСОБА_2 у своєму позові. Так, ОСОБА_2 після звільнення з посади директора КП «Дитяче харчування» продовжував працювати в Овруцькій районній раді на різних посадах до 15.06.2016 року. Доказів того, що наявність у ЄДРР відомостей відносно ОСОБА_2 як керівника КП «Дитяче харчування», перешкодило його працевлаштуванню та викликало глузування з боку будь-яких осіб, позивачем не надано.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: