Справа № 333/4040/17
Пр. № 2/333/2035/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3, зареєстрованого 26.06.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області, актовий запис № 88, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Фактичні шлюбні відносини були припинені на початку 2017 року. Відповідач фактично проживає з іншим чоловіком, в іншому місці. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина буде проживати з позивачем. На даний час, спору з приводу поділу сумісно нажитого майна, не має.

У судовому засіданні позивач та його представник, посилаючись на обставини викладені у позові, на позовних вимогах наполягали і просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони 26.06.1998 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області було видано свідоцтво про одруження, серія НОМЕР_1 та в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 88 (а.с. 6).

Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем (а.с. 6).

Шлюбні відносини між сторонами припинені на початку 2017 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Питання про поділ спільного майна буде вирішено сторонами в окремому порядку. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо.

Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (10 місяців) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 111-115 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, зареєстрований 26 червня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області, актовий запис № 88 - розірвати.

ОСОБА_3 залишити прізвище «ОСОБА_3», яке було змінене під час державної реєстрації шлюбу між сторонами.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.Б. Кулик