ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5240/16-ц
Провадження № 2/210/634/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"22" березня 2017 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Чайкіної О.В.,
за участі секретаря: Куксенко О.В.
за участі сторін: не зявились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ОСОБА_1 ради про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання осіб, що втратили право користування житловим приміщенням, в подальшому який уточнила.
Позивач в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності без фіксації технічними засобами, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представники третіх осіб в судовому засіданні присутні не були, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 14 листопада 1991 року ОСОБА_4 видано Ордер на житлове приміщення № 665 на право зайняття приміщення, житловою площею 37,61 кв. м, яке складається із 3-х кімнат, за адресою АДРЕСА_2. На підставі ордеру в квартиру вселились ОСОБА_4 та члені її сімї чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_2 - позивач, та зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою (а.с.6).
Відповідно до довідки № 282 від 10.11.2016 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_3, та позивач ОСОБА_2І.(а.с.8). Як вбачається з довідки № 18 від 25.01.2017 року за адресою:АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_3, та позивач ОСОБА_2
Згідно акту від 11.11.2016 року, складеному мешканцями буд. 22 по вул. Володимира Бизова, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2010 року (а.с.7).
Серед основних прав і свобод людини і громадянина є право на житло. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України). Ця норма гарантує громадянам, які потребують соціального захисту, надання житла державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату, відповідно до закону. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист.
Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.
В контексті застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ЄСПЛ здійснив тлумачення поняття «майно» та визначив, що до майна відносять як рухому, так і нерухому приватну власність. Термін «власність» може означати або «існуючу власність» або претензії щодо яких заявник може довести, що він принаймні має «законні підстави» отримати можливість використати право власності.
Крім того, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.
У цій справі, спір стосується наявного майна, яке було передане у користуванні членів сімї позивача відповідно до рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів міста ОСОБА_1. Таким чином, відповідно до положень ст. 41 Коституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 1216 ЦК України, ОСОБА_2 має право на судовий захист свого порушеного права.
Статтею 6 ЖК УРСР визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Згідно ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Відповідно до ст. 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.
Відповідачем не надано доказів, що ордер на житлове приміщення, а саме квартиру № 113, секції 4, в будинку № 22 на вул. Володимира Бизова у м. Кривому Розі визнано недійсним у встановленому законодавством порядку, а отже й відсутні підстави вважати, що позивач не має права на користування спірним житлом.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР право користування житловим приміщенням зберігається за відсутнім наймачем понад шість місяців у випадках, прямо передбачених діючим законодавством, особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Так судом встановлено, що Відповідач, не будучи власником квартири, не будучі вписаною в Ордер від 14 листопада 1991 року за № 665, який був виданий ОСОБА_4 на право зайняття вищевказаного житлового приміщення, не будичи членом сім"ї наймача, залишається зареєстрованою за попереднім місцем свого проживання, з 2010 року не проживає у квартирі, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, поважні причини відсутності відповідача в квартирі понад встановлені строки судом не встановлено, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталася, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх в повному обсязі.
Відповідно до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, а саме 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-218, 223-230, ЦПК України, ст.ст. 6, 9 58, 59, 114-116 ЖК УРСР, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ОСОБА_1 ради про визнання осіб, що втратили право користування житловим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 113 у будинку № 22 по вул. Володимира Бизова (Якіра) в м. Кривий Ріг.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_5, на користь ОСОБА_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: О. В. Чайкіна