Головуючий суду 1 інстанції - Тарасов Д.С.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 420/2487/15-ц
Провадження № 22ц/782/141/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі

головуючого - Луганської В.М.,

суддів - Коротенка Є.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря: Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє через представника ОСОБА_3 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

31 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист гідності, честі ділової репутації в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса в присутності близько 200 осіб, шляхом публічного виступу відповідач відносно нього поширив недостовірну інформацію про те, що куплена за гроші колгоспу в Марківській сільгоспхімії техніка, перейшла до його особистого користування в смт. Білолуцьк. Вказана інформація не відповідає дійсності, вся техніка, у відповідності до діючого на той час законодавства перейшла до колгоспу. Також відповідачем було заявлено, що позивач особисто продав жестянобаночне обладнання, а також обладнання по виробництву сиру Старобільському маслозаводу. Це є неправдою, так як вказане обладнання було власністю СП «Айдар-Ан-Мясо», та було реалізовано керівництвом вказаної юридичної особи, коли він вже був на пенсії. Також ОСОБА_2 було заявлено, що позивачем, керівнику підрядної організації ОСОБА_5, сплачувались грошові кошти у розмірі 10% від вартості виконаних робіт, а також між ними був конфлікт з бійкою. Це також є неправдою, та не відповідає дійсності. Відповідач заявив, що позивач купив будівлю магазину за 28 000 гривень, а продав за 1 500 000 гривень. Це також не відповідає дійсності та є наклепом.

Позивач зазначив, що інформація, що була поширена відповідачем не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв'язку з тим, що був ображений та принижений в присутності односельчан, примушений був виправдовуватись перед ними.

Просив суд визнати недостовірною інформацію поширену відповідачем відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса, зобов'язати відповідача спростувати інформацію, вказану в позовній заяві, шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТВО ім. Енгельса. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Суд визнав недостовірною інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_2: «він (ОСОБА_4) випробував яким чином можна брати незаконно гроші у людей… Я вам скажу…. він свого часу брав гроші за кожну Форму 2 (Об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав… ». Суд зобов'язав відповідача спростувати вказану інформацію шляхом публічного виступу на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса. Стягнув з відповідача на користь позивача 1250 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 60,90 грн. в рахунок відшкодування судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року в частині, якою були задоволенні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростування вказаної інформації, стягнення моральної шкоди в розмірі 1 250 грн. та судових витрат у сумі 60,90 грн. і в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог позивачу відмовити. Відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважає, що підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не має.

Заслухавши доповідь судді, вислухав осіб, які з'явилися до судового засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині задоволення заявлених вимог позивача про визнання інформації недостовірною, зобов'язання відповідача спростувати вказану інформацію, стягнення моральної шкоди у розмірі 1 250, 00 грн. та судових витрат у сумі 60, 90 грн., а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Колегія суддів судової палати вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що з наданого позивачем диску з відеозаписом загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса вбачається, що у виступі відповідача поширено негативну інформацію щодо позивача, що «він (ОСОБА_4) свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав…». Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, розповсюджуючи негативну інформацію про позивача на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса не висловлював оціночні судження, а стверджував, що позивач свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав і ці відомості можливо перевірити на предмет їх достовірності, тому ствердження відповідача про позивача в частині того, що «він (ОСОБА_4) свого часу брав гроші за кожну форму 2 (об'єм виконаних робіт), брав готівку за кожний кошторис, 10% вилучав…» не може вважатися оціночним судженням.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно ч.4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. (п. 19 Постанови від 27.02.2009 №1).

З огляду на викладене колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у виступі на загальних зборах власників майнових та земельних паїв СТОВ імені Енгельса відповідач розповсюдив відносно позивача недостовірну інформацію.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулися загальні збори власників майнових та земельних паїв СТОВ ім. Енгельса.

Так, з відеозапису загальних зборів вбачається, що ОСОБА_2 під час свого виступу зазначив: «он (ОСОБА_4)опробывал как можно брать деньги у людей… Я вам скажу…. Он брал деньги за каждую форму 2, брал деньги за каждую смету…» .

Колегія суддів вважає, що такі слова є конкретним твердженням щодо певних фактів, які можуть бути перевірені на предмет їх правдивості і достовірності, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та принижує ділову репутацію позивача

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом не було враховано, що відповідач задавав питання і у відповідача не було умислу принижувати гідність та честь позивача, оскільки у виступі відповідача в частині надання інформації стосовно сплати грошових коштів під час будівництва, бійки з ОСОБА_5, відповідач спочатку формулював запитання, однак у другій частині свого виступу почав відповідати на своє питання та поширив інформацію: «он (ОСОБА_4) опробывал как можно брать деньги у людей… Я вам скажу…. Он брал деньги за каржую форму 2, брал деньги за каждую смету…». Тобто, відповідач висловив свої твердження щодо певних фактів, які можуть бути перевірені на предмет їх правдивості і достовірності.

Наявність чи відсутність вини відповідача у даному випадку не має значення, оскільки відповідно до ч.6 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Не заслуговують уваги посилання апелянта на рішення Апеляційного суду Луганської області від 21.04.2016 року, оскільки при розгляді вказаної справи не були предметом судового розгляду вимоги, які заявлені позивачем у цій справі і вони не є однаковими.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди та самої суми, яку визначив суд першої інстанції, колегія суддів також погоджується з висновками суду, з огляду на таке.

Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв'язку з поширенням недостовірної інформації відповідачем стосовно позивача, позивачу завдано моральну шкоду у зв'язку з приниженням його честі та гідності. Поширення відповідачем такої інформації порушує особисті немайнові права позивача.

Розмір моральної шкоди, судом першої інстанції визначено з урахуванням роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». При цьому суд виходив виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги посилання представника апелянта на те, що судом не було враховано міжнародну судову практику, а саме рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кастеллс проти Іспанії», «Прагер і Обершлік проти Австрії», «Торгейр Горгейрсон проти Ісландії», «Далбан проти Румунії», оскільки обставини вказаних справ не є тотожними з даною справою та є суб'єктивним тлумаченням рішень представника апелянта.

Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції були встановлені фактичні обставини справи, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а тому суд при ухваленні вказаного рішення в оскаржуваній частині дійшов до правильних висновків з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим у відповідності до ст.213 ЦПК України, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308,315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє через представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 січня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: