Справа № 152/1934/17
У Х В А Л А

11 грудня 2017 року Суддя Шаргородського районного суду

Вінницької області

ОСОБА_1,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

встановив:

07.12.2017 року в провадження Шаргородського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Цивільна справа №152/1934/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2017 передана в провадження судді Славінської Н.Л.

Під час вивчення позовної заяви та доданих до неї матеріалів і вирішення питання про відкриття провадження у справі, суддею було встановлено підстави для самовідводу, передбачені п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України, про що було написано відповідну заяву про самовідвід до відкриття провадження у справі у звязку із наявністю обставин, що можуть викликати сумнів у обєктивності та неупередженості судді, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено одну із основних процесуальних гарантій, якою може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і якою є розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, під час вивчення матеріалів позовної заяви ОСОБА_2, було встановлено, що одним із відповідачів є ОСОБА_3, який засуджений вироком Шаргородського районного суду від 02.02.2016 року за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на девять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, зокрема за те, що 28.06.2015 року приблизно о 04 годині, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21101» з реєстраційним номером АВ 2687 ВК, рухаючись у темну пору доби по вул. Леніна у м. Шаргород Вінницької області у напрямку центру міста, у порушення пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ГАЗ 3307» з реєстраційним номером АВ 7265 АЕ під керуванням ОСОБА_4, який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті ДТП, вчиненої відповідачем ОСОБА_3, загинула племінниця судді Шейгець Яна Миколаївна, донька двоюрідної сестри судді Славінської Наталії Віталіївни.

Враховуючи, що в результаті ДТП, вчиненої ОСОБА_3 загинула моя племінниця, то вважаю це іншою обставиною, яка викликатиме у сторін у цивільній справі №152/1934/17, зокрема, у відповідача ОСОБА_3 сумнів та субєктивні побоювання щодо безсторонності,обєктивності та неупередженості судді Славінської Н.Л., так як позивачкою заявлено грошову вимогу до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 4 ч.1 ст.20 ЦПК України встановлено, що суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у обєктивності та неупередженості судді.

Згідно із ч.1 ст.23 ЦПК України, за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21, 22 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

З розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі застосування норм ЦПК України» вбачається, що на відміну від вирішення заяви про відвід (стаття 24 ЦПК України), у ЦПК не визначено процедури подання та вирішення заяви про самовідвід.

З огляду на розяснення, що містяться у вказаному інформаційному листі, з метою уникнення у сторін сумнівів щодо обєктивності та неупередженості судді, з врахуванням принципу цивільного процесуального права процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) можна зробити висновок про те, що заяву про самовідвід судді можна розглянути до відкриття провадження, якщо із матеріалів справи вбачається наявність підстав для самовідводу судді. Після цього справа підлягає повторному автоматичному розподілу без участі цього судді (стаття 25 ЦПК України).

Виходячи з вимог ст.ст.20, 23 ЦПК України, вказаних вище розяснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, з метою економії процесуального строку розгляду справи та забезпечення прав сторін на неупереджений і своєчасний розгляд справи і вирішення цивільних прав, вважаю за можливе розглянути заяву про самовідвід судді Славінської Н.Л. від 07.12.2017 року до відкриття провадження у справі.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.п.103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_5 проти України» від 09.01.2013 року (остаточне 27.05.2013 року), «Для того, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, слід звернути увагу…на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного… Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необєктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та (2) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності… Проте між субєктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати обєктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (обєктивний критерій), а й може бути повязана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій)… Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції субєктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога обєктивної безсторонності…».

Аналогічний правовий висновок зроблено Європейським судом з прав людини у п.п.49, 50 рішення у справі «Білуха проти України».

Таким чином, вважаю за можливе задовольнити заяву судді Славінської Н.Л. про самовідвід у цій справі до відкриття провадження, з врахуванням правового висновку ЄСПЛ про те, що сам суд та, серед інших аспектів, його склад, повинен забезпечувати достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності судді, що розглядатиме означену справу.

При цьому, у звязку із задоволенням заяви судді про самовідвід права позивача та відповідачів не порушуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 3, 20, 21, 23, 25, 210 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву судді Славінської Н.Л. про самовідвід задовольнити та відвести суддю Славінську Н.Л. від участі в розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Передати справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням до канцелярії Шаргородського районного суду для проведення повторного автоматичного розподілу справи автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: