РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Невядомського Д.В.

при секретарі Кузнецовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості у спадкуванні та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну черговості у спадкуванні після смерті бабусі ОСОБА_3, яка померла 27.03.2016 року, надання їй права, як спадкоємцю другої черги на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 та визнання права власності на 7,75/100 частин квартири, розташованої за адресою: м. Харків Пушкінський вїзд,6 кв. 51 в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування свого позову вказала, що вона зареєстрована та проживає спільно зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_4 08.05.2012 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: Пушкінський вїздАДРЕСА_1 в м.Харкові. Після одруження 16.04.2010 року із ОСОБА_6 змінила прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_6.

Спільно з ними проживала її рідна бабуся ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 27.03.2016 року у віці 90 років.

Відповідно до Договору дарування частини квартири від 29.09.2009р., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2065, ОСОБА_3 подарувала позивачці 20/100 частини комунальної квартири №51 з відповідною частиною місць загального користування, що знаходиться в м. Харкові по Пушкінському вїзду, буд.№6.

На момент смерті ОСОБА_7 їй відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1994р. зі змінами, реєстраційний №2-94-21143-М-1, спільно з відповідачем ОСОБА_2, належало на праві спільної сумісної власності 31/100 частини вищевказаної квартири.

Фактично, починаючи з 29.10.2002 року позивачка зареєстрована та проживає разом із моїми малолітніми дітьми ОСОБА_4 із 05.07.2012р. та ОСОБА_5 із 06.08.2011р в двох кімнатах квартири №51 по Пушкінському вїзду, буд.№6 в м. Харкові, а саме в кімнаті, площею 14,3 кв.м., що складала 20/100 частини квартири, яка належала позивачці на праві власності, а також в кімнаті, площею 20,7 кв.м., що складала 31/100 частини квартири, в якій проживала ОСОБА_3

При цьому, відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, взагалі в ній не проживав починаючи з 1985 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_2, а ОСОБА_1, як рідна онука померлої ОСОБА_3, яка прожила з нею однією сімєю строком понад 5 років, є спадкоємицею наступних черг.

ОСОБА_3 останніх 7 років, приблизно з вересня 2009 року, дійсно перебувала в безпорадному стані. Приблизно в 2009 році у неї загострилися серцево-судині захворювання, що суттєво вплинуло на її можливість самостійно пересуватися, також бабуся скаржилася на постійні болі в ногах, проблему з зором, що суттєво ускладнило її пересування навіть в межах квартири, особливо в вечірній та нічний час. Різке погіршання стану здоровя ОСОБА_3 потребувало сторонньої допомоги, в тому числі придбання ліків для підтримання її нормального фізичного стану. В силу свого віку (90 років) та стану здоровя вона не спроможна була самостійно забезпечувати свої життєві потреби, а саме бабуся не могла самостійно прибирати своє помешкання, не могла готувати собі їжу, не могла самостійно митися та в цілому підтримувати особисту гігієну. На протязі останніх 7 років вона внаслідок суттєвої втрати зору в основному знаходилася в квартирі та не виходила на вулицю. Позивачка забезпечували потреби ОСОБА_3 у спілкуванні, прибирала за нею, доглядала, готувала їжу, купляла продукти харчування, а відповідач ОСОБА_2 усунувся від цих обовязків, рідко відвідував свою матір ОСОБА_3 та ніколи не допомагав їй, як в матеріальному, так і в моральному плані.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, а відповідач проти позову заперечував з наступних підстав.

Так, позивачка умисно спотворює обставини справи. Проте, відповідач із дружиною та донькою ОСОБА_8 мешкають поруч, на вул.. Пушкінській в м. Харкові. ОСОБА_3 подарувала позивачці кімнату, так як позивачка дуже хотіла заміж, але у її обранця не було свого житла. Мати могла б пустити їх жити, але вона хотіла підкреслити, що у позивачки буде своя справжня сім'я зі своїм власним житлом. Позивачка приховала той факт, що весь час з 2010 року проживала не тільки зі своїми дітьми, але і зі своїм чоловіком ОСОБА_9. ОСОБА_3 дала позивачці гроші на весілля, придбала всю побутову техніку, включаючи трикамерний холодильник, морозильну камеру для заморожування фруктів і овочів, пральну машинку- автомат, водонагрівальний бак, а також меблі в кімнату і, навіть, дитячу коляску. Крім того, оплатила навчання позивачки за контрактом в Харківському Авіаційному Інституті. У 2012 році ОСОБА_3 відразу особисто зняла всі гроші одночасно в Ощадбанку з декількох депозитів. Крім того, кімнати, в яких проживала ОСОБА_3 та позивачка зі своєю родиною, є окремими. Крім того, матеріальне забезпечення є одним з обов'язкових умов при зміні черговості за законом. Проте, ОСОБА_3такого забезпечення не потребувала, а навпаки, сама надавала позивачці матеріальне забезпечення, оскільки позивачка протягом майже 6-ти років двічі перебувала у відпустці по догляду за дитиною з 2010 року по 2015 рік, тобто не працювала, а жила на допомогу, яке становило приблизно 500грн. на місяць.

В судовому засіданні були досліджені надані сторонами докази та допитані свідким.

Так, в судовому засіданні позивачка була допитана як свідок. Так,ОСОБА_1 зазначила, що вона разом зі своїми малолітніми дітьми зареєстрована за адресою: м. Харків, Пушкінській вїздАДРЕСА_2. З 2002 року спільно з ними проживала її бабуся ОСОБА_3, з якою свідок вела спільне господарство та побут, купувала ліки та мала спільний бюджет. Всю хатню роботу виконувала свідок, допомагала бабусі підтримувати особисту гігієну, отримувати пенсію, оскільки у бабусі були проблеми зі здоровям та остання на протязі останніх семи років не могла обслуговувати себе самостійно. Ремонт в квартирі робила свідок. З 2010 року по 2015 рік в спірній квартирі проживав чоловік свідка. Її батько ОСОБА_10 не спілкувався зі своєю матірю ОСОБА_3, не домагавав матеріально, не приймав участі у вирішенні соціально побутових питаннях, не вітав зі святами, не цікавився її особистим життям та здоровям.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_1, оскільки працювала листоношою та з серпня 2009 року по квітень 2016 рік приносила пенсію ОСОБА_3 Оскільки на протязі останніх трьох років ОСОБА_3 мала проблеми зі здоровям, ОСОБА_1 завжди була присутня при отриманні пенсії. Свідок зазначила, що крім ОСОБА_1 та дітей в квартирі не бачила інших родичів, ОСОБА_3 ніколи про них не розповідала та з ОСОБА_2 вона зустрілась вперше в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_12 зазначила, що з 2003 року вона особисто знайома року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Останні проживали разом, мали спільний побут, ОСОБА_1 допомагала бабусі в особистій гігієні. Разом з чоловіком ОСОБА_1 займалась утриманням квартири, зробили ремонт у ванній кімнаті, поставили водонагрівальний бойлер. На протязі останній трьох років ОСОБА_3 мали проблеми зі здоровям, майже нічого не бачила.

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_1 З 2010 року по 2016 рік він разом зі своєю дружиною, малолітніми дітьми та ОСОБА_3 проживали за адресою: м. Харків, Пушкінській вїздАДРЕСА_2. Він купував продукти харчування, ліки, одяг ОСОБА_3, купував матеріальні цінності в квартиру: телевізор, водонагрівальний бойлер, морозильну камеру. Надавав кошти на сплату комунальних послуг. Зазначив, що за останні пять років стан здоровя ОСОБА_3 погіршився, вона майже нічого не бачила, ОСОБА_6 допомагала бабусі підтримувати особисту гігієну, прибирала за бабусею, прала, готувала їжу. ОСОБА_2 не спілкувався зі своєю матірю ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_6, не домагавав матеріально, на протязі останніх років свідок бачив його не більше пяти раз.

В судовому засіданні свідок зазначила, що вона є онукою ОСОБА_3, в них були теплі взаємовідносини. Позивачка є її сестрою. З 2002 року ОСОБА_8 з бабусею проживала разом в одній кімнаті за адресою: м. Харків, Пушкінській вїздАДРЕСА_2, проте у 2011 році у неї з її сестрою ОСОБА_1 та чоловіком останньої почали виникати постійні сварки та ОСОБА_8 була змушена переїхати з цієї квартири. Бабуся була проти переїзду. ОСОБА_3 подарувала кімнату ОСОБА_6 Зазначає, що ОСОБА_6 погано доглядала за бабусею, не готувала їжу, не прибирала за останньою. Свідок приблизно два рази на тиждень приходила до бабусі, щоб принести їжу та допомогти у побуті.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що з 2014 вона є дільничним терапевтом ОСОБА_3, остання мала багато хронічних захворювань, на протязі 2015-2016 років загострилась проблема серцево судинної системи та набрякали нижні кінцівки. Виклики лікаря робила ОСОБА_1 та призначення потрібні для лікування ОСОБА_3 робила теж вона. З ОСОБА_2 свідок познайомилась вже після смерті пацієнтки ОСОБА_3, раніше його ніколи не бачила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживала у комунальній квартирі за адресою: м. Харків, Пушкінській вїздАДРЕСА_2. Кімнату в зазначеній квартирі ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1994р. зі змінами, реєстраційний №2-94-21143-М-1, спільно з відповідачем ОСОБА_2, належало на праві спільної сумісної власності 31/100 частини вищевказаної квартири.

Відповідно до Договору дарування частини квартири від 29.09.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2065, ОСОБА_3 подарувала позивачці ОСОБА_1 20/100 частини комунальної квартири №51 з відповідною частиною місць загального користування, що знаходиться в м. Харкові по Пушкінському вїзду, буд.№6.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла 27.03.2016 року у віці 90 років.

Позивачка зареєстрована та проживає у вказаній квартирі спільно зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_4 08.05.2012 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно дост. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з вимогами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2

ОСОБА_1, як рідна онука померлої ОСОБА_3, яка прожила з нею на день смерті є спадкоємицею наступної черги.

Відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Проте, підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Судом встановлено, що позивачка мешкала в одній квартирі з спадкодавицею, яка подарувала їй кімнату і іншого житла позивачка не мала. Спадкодавиця ОСОБА_3 була матеріально забезпечена, отримувала пенсію, мала депозити в банках, не потребувала забезпечення від інших осіб, а сама позивачка перебувала у декретній відпустці тривалий час, мала на утриманні двох малолітніх дітей і не мала можливості здійснювати забезпечення іншої людини. Захворювання ОСОБА_3 є захворюваннями літньої людини і її стан не можна визначити, як безпорадний. Суд сприймає піклування позивачки про ОСОБА_3 як звичайний догляд онуки за бабусею, не пов'язаний із матеріальним забезпеченням безпорадної людини, без якого було б неможливе або дуже ускладнення існування цієї людини. Таким чином, підстав для зміну черговості у спадкуванні та визнанні за позивачкою права власності у порядку спадкування за законом суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 1216, 1258, 1259 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 88, 114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України,-

В и р і ш и В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості у спадкуванні після смерті бабусі ОСОБА_3, яка померла 27.03.2016 року, надання їй права, як спадкоємцю другої черги на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 та визнання права власності на 7,75/100 частин квартири, розташованої за адресою: м. Харків Пушкінський вїзд,6 кв. 51 в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Невядомський