АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання недійсним договору.

Зазначав, що 22 грудня 2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті, в сумі 212590 швейцарських франків, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених договором (п.1.1 договору).

Посилаючись на те, що п. 1.1 вказаного кредитного договору суперечить змісту ч.1 ст. 1046 ЦК України, остільки грошові кошти за договором передаються у користування, а не у власність, як визначено в законі, а сплата комісій ст. 1054 ЦК України взагалі не передбачена, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року у задоволенні позовувідмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішенням, яким позов задовольнити.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, клопотань щодо відкладення справи розглядом не заявлено, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, у сумі 212 590 швейцарських франків (а.с.5-8).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті, в сумі 212 590 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 882 461 грн. 94 коп. за курсом НБУ.

Згідно п. 9.13 договору про надання споживчого кредиту, підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з дотриманості банком вимог закону під час укладання з позивачем оспорюваного договору й відсутності правових підстав до визнання його недійсним.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про наявність суперечностей у п. 1.1 договору, неналежне викладення даного пункту та недодержання сторонами договору в момент вчинення правочину вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріалами справи не доведено недотримання вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України під час укладання оспорюваного договору, а отже жодне право позивача не порушене, оскільки під час підписання даного договору він мав змогу ознайомитись із всіма умовами оформлення кредитного договору попередньо.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що якщо позивачналежним чином не ознайомився із змістом кредитного договору, то в його діях вбачається власна недбалість, що не може слугуватипідставою для зміни договору в односторонньому порядку чи визнання його недійсним.

Отже, доказів, що кредитний договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 грудня 2006 року є недійсним, або ж що підпис, який міститься у договорі не належить ОСОБА_1, матеріали справи не містять.

Вказане узгоджується й з п. 9.13 оспорюваного договору, яким встановлено, що підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, відповідач у повному обсязі був обізнаний з істотними умовами договору, не заперечував проти отримання коштів у кредит.

Відповідно до справи, вибір умов кредитування з боку позивача носив добровільний характер.

За ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 627, 638 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими, безпідставними посилання апеляційної скарги про порушення банком цивільного законодавства під час укладання оспорюваного договору.

ОСОБА_1 у повному обсязі погодився зі змістом договору, отримавши у кредит грошові кошти, в сумі 212 590 швейцарських франків, зобов'язався їх повернути до 20 грудня 2013 року.

Протягом чотирнадцяти днів, як то передбачено ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не звернувся з заявою про відкликання згоди на укладення договору про надання кредиту.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/3560/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10182/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.