Справа № 569/4908/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі :судді Кучиної Н.Г.

з участю секретаря судового засідання Довбенко Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Радковського В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об»єднання МВС України по Рівненській області про визнання незаконним наказу про скорочення 0, 25 ставки , поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, -

встановив:

28 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Державної установи «Територіальне медичне об»єднання МВС України по Рівненській області» ( далі по тексту ДУ «ТМО»). 03 листопада 2017 року в порядку ст. 31 ЦПК України, збільшивши позовні вимоги позивач ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним наказ Начальника Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Рівненській області» № 116 о/с від 30 грудня 2016 року в частині призначення її на 0,75 ставки посади молодшої медсестри поліклініки лікарні на 60 ліжок (з поліклінікою) та поновити її на тих умовах праці та порядку оплати праці, які існували до 30.12.2016 з оплатою праці 1,0 ставки посади молодшої медичної сестри Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Рівненській області». Стягнути з Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Рівненській області» різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи у сумі 8357 грн. 20 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 07.11.2015 року працює на посаді молодшої медичної сестри поліклініки Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Рівненській області». Зазначає, що з 09.10.2007 року вона працювала в УМВС України в Рівненській області, з 12.08.2015 р. переведена на 0, 25 ставки посади молодшої медсестри поліклініки.

03 листопада 2016 року після виходу з відпустки їй повідомили про те, що керівництво ДУ ТМО МВС України по Рівненській області вирішило скоротити її посаду, звільнивши з посади на 0,25 ставки посади молодшої медсестри поліклініки. При цьому офіційного документа про причини скорочення їй не вказали і не роз'яснили чому скорочуватимуть саме її, у зв'язку з чим проставити свій підпис щодо попередження про ознайомлення вона відмовилась.

30 грудня 2016 року її знову викликали та поставили перед фактом, що скорочено 0,25 ставки та видали витяг з наказу про скорочення №116 0/с від 30.12.2016р., однак наказу який став підставною такого скорочення знову не надали.

Вважає, що наказ №116 о/с від 30.12.2016 року в частині скорочення її з 0,25 ставки посади молодшої медичної сестри поліклініки є незаконним та прийнятим з порушенням норм трудового законодавства України, та підлягає скасуванню , оскільки не було враховано переважне право на збереження ставки посади,так як при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. Вона розлучена, проживає сама, інших працівників, що отримували б дохід в її сім'ї немає, її заробітна плата є єдиним джерелом існування

Зазначає, що при винесенні оспорюваного наказу було порушено принцип рівності трудових прав, оскільки згідно Переліку змін у штатах МВС щодо ДУ ТМО МВС України по Рівненській області серед посад, які скорочуються визначено «Молодший медичний персонал - молодша медична сестра - 0,5 ставки». Разом з тим у Переліку вказано два структурних підрозділи вказаної установи - Лікарня на 80 ліжок (з поліклінікою) та поліклініку, яких стосується таке скорочення та чому не вказаний 3 підрозділ СЕС.

В складі Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Рівненській області» на той час працювало 19 молодших медсестер, 10 з яких працювали у лікарні з поліклінікою на 80 ліжок, 8 у поліклініці та 1 у СЕС

Таким чином, загальна кількість медсестер ДУ ТМО МВС України по Рівненській області на момент прийняття наказу становила 19 осіб, що мали повну ставку, а отже підпадали під скорочення.

Однак, відповідач при прийнятті рішення про скорочення застосував наказ лише щодо молодших медсестер поліклініки, що порушує рівні права працівників однакових посад та свідчить про вибіркове ставлення керівництва до співробітників при прийнятті рішення про скорочення штату.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу в частині її скорочення став Наказ МВС України від 11.10.2016 року №1076 «Про організаційно-штатні зміни у МВС» (далі - наказ №1076), яким затверджено Перелік змін у штатах МВС.

Сам наказ №1076 не містить жодних обґрунтувань необхідності та підстав скорочення визначених у ньому посад, а отже й оскаржуваний наказ № 116 о/с від 30.12.2016 року безпідставно змінює істотні умови праці на її посаді.

Враховуючи вищевикладене вважає, що наказ №116 о/с від 30.12.2016 року не мав правового підґрунтя, винесений з порушенням порядку попередження про зміну істотних умов праці, без дослідження належних документів про переважне право особи на залишення на роботі при скороченні штату працівників, а тому повинен бути скасованим.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, з моменту прийняття оскаржуваного наказу вона виконувала нижчеоплачувану роботу, у зв'яку із неправомірною зміною істотних умов праці - скороченням ставки її посади з 1,0 на 0,75 та за період з 03.01.2017 року по 03.11.2017 року на її користь підлягає стягненню різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в сумі 8357 грн. 20 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали, дали пояснення аналогічні наведеному, просили позов задоволити.

Представник відповідача Радковський В.А. в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що 31 жовтня 2016 року до Державної установи «Територіальне медичне об»єднання МВС України по Рівненській області» надійшов наказ МВС України « Про організаційно- штатні зміни у МВС» від 11 жовтня 2016 року № 1076, яким скорочено 0, 5 ставки посади молодшої медичної сестри поліклініки лікарні на 60 ліжок( з поліклінікою) з 8 ми посадами згідно штатного розпису. 03 листопада 2016 року позивачу доведено зміст вказаного наказу та запропоновано поставити підпис про попередження про організаційно- штатні зміни, однак остання відмовилась від підпису, про що складено акт. Зазначає, що у наказі МВС України «Про організаційно- штатні зміни у МВС» від 11.10.2016 року № 1076 вказано, що введення або скорочення будь яких посад у лікарні не провадиться, а в поліклініці передбачено скорочення 1 посади лікарського персоналу та введення замість неї однієї посади 0. 5 ставки та дві посади на 0, 25 ставки, введення 0, 5 посади середнього медичного персоналу та скорочення 0, 5 посади молодшого медичного персоналу, зокрема, молодшої медичної сестри. Оскільки ОСОБА_1 була прийнята на роботу в ДУ ТМО 11 серпня 2015 року і в неї був найменший безперервний стаж роботи, тому 03 листопада 2016 року її було попереджено про організаційно - штатні зміни: звільнення з 1,0 ставки посади молодшої медичної сестри поліклініки лікарні на 60 ліжок ( з поліклінікою) та призначення на 0, 75 ставки цієї посади ( наказ начальника установи від 30.12.2016 року № 116 о/с). Таким чином, при звільненні позивача дотримано усіх процедур, передбачених чинним трудовим законодавством України. Просить у задоволені позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Судом встановлено, що відповідно до особової картки працівника ОСОБА_1 з 09 жовтня 2007 року працювала на різних посадах в УМВС України в Рівненській області, зокрема з 11.08.2015 року молодшою медичною сестрою на 0, 25 ставки поліклініки лікарні ( з поліклінікою) , з 05.11.2015 року також молодшою медичною сестрою на 0, 25 ставки поліклініки лікарні ( з поліклінікою). 06 листопада 2015 року переведена до ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області на посаду молодшої медичної сестри, а з 03.01.2017 року на 0, 75 ставки посади молодшої медичної сестри ( а.с.7-8)

Відповідно до наказу ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» № 116о/с від 30.12.2016 року ОСОБА_1 призначена на 0, 75 ставки посади молодшої медичної поліклініки лікарні на 60 ліжок ( з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області зі збереженням раніше встановлених посадового окладу, надбавок і доплат, звільнивши її з посади молодшої медичної сестри поліклініки лікарні на 60 ліжок ( з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС України по Рівненській облаті» з 03 січня 2017 року підстава: наказ МВС України від 11.10.2016 року № 1076 « Про організаційно- штатні зміни у МВС», подання заступника налальника лікарні ( з поліклінікою, експертизи тимчасової непрацездатності - лікаря ОСОБА_4 ) ( а.с. 5)

Відповідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

З оглянутого в судовому засіданні акту про відмову ставити підпис в попередження про організаційно- штатні зміни, передбачені наказом МВС України від 11 жовтня 2016 року № 1076 вбачається, що 03 листопада 2016 року ОСОБА_1 в кабінеті начальника був доведений вказаний наказ № 1076 та запропоновано поставити підпис про попередження про організаційно-штатні зміни, зокрема, про скорочення 0, 25 вакантної посади молодшої сестри поліклініки та в термін до двох місяців після попередження у відповідності до вимог КЗпП України будуть проведені організаційно - штатні зміни в частині скорочення 0, 25 ставки, однак, від підпису про ознайомлення з наказом остання відмовилась. ( а.с.12)

В судовому засіданні встановлено, що наказ МВС № 1076 від 11.10.2016 року ОСОБА_1 для ознайомлення особисто та вручений не був, не було роз»яснено, чому саме її 0, 25 ставки має бути скорочено, у зв'язку з чим остання відмовилась поставити свій підпис.

Даний факт відповідачем по справі не спростований належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Як зазначено вище, підставою оспорюваного наказу являється наказ МВС України від 11.10.2016 року № 1076 « Про організаційно- штатні зміни у МВС», відповідно якого скороченню підлягали, зокрема: молодша медсестра 0,5 ставки

Проте, з витягу змін у штатах МВС, затвердженого наказом МВС 11.10.2016 року № 1076 не зазначено причин та підстав проведення відповідачем змін у штатному розписі.

Представник відповідача не надав суду повний текст наказу МВС № 1076 від 11.10.2016 року, в якому, як стверджує останній, було зазначено про скорочення 0,25 молодшої медичної сестри поліклініки і що дане скорочення лікарні не стосувалось.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.92 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Сам наказ №1076 не містить жодних обґрунтувань необхідності та підстав скорочення визначених у ньому посад, а отже й оскаржуваний наказ № 116 о/с від 30.12.2016 року безпідставно змінює істотні умови праці на посаді молодшої медичної сестри.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що наказ №116 о/с від 30.12.2016 року не мав правового підґрунтя, винесений з порушенням порядку попередження про зміну істотних умов праці, без дослідження належних документів про переважне право особи на залишення на роботі при скороченні штату працівників, а тому повинен бути скасованим.

Крім цього, з дослідженого в судовому засіданні переліку ( витяг) змін у штатах МВС (а.с.10)вбачається, що серед посад, які скорочуються визначено «Молодший медичний персонал - молодша медична сестра - 0,5 ставки». Разом з тим у Переліку вказано два структурних підрозділи вказаної установи - Лікарня на 80 ліжок (з поліклінікою) та поліклініку, яких стосується таке скорочення.

Судом встановлено, з оглянутого штату ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» ( а.с.6), що в складі Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Рівненській області» на той час працювало 19 молодших медсестер, 10 з яких працювали у лікарні з поліклінікою на 80 ліжок, 8 у поліклініці та 1 у СЕС

Таким чином, загальна кількість медсестер ДУ ТМО МВС України по Рівненській області на момент прийняття наказу становила 19 осіб, що мали повну ставку, а отже підпадали під скорочення.

Однак, відповідач при прийнятті рішення про скорочення застосував наказ лише щодо молодших медсестер поліклініки, що порушує рівні права працівників однакових посад та свідчить про вибіркове ставлення керівництва до співробітників при прийнятті рішення про скорочення штату.

Покликання представника відповідача на той факт, що скорочення посад молодшої медичної сестри стосувалась лише поліклініки, в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджено, а з витягу про перелік змін у штатах МВС не вбачається, що скорочення стосувалось лише поліклініки, оскільки витяг містить лише перерахування структурних підрозділів, зокрема зазначено лікарня на 80 ліжок ( з поліклінікою), поліклініка, перераховано лікарський персонал та молодший медичний персонал, який підлягає скороченню та знизу містить посилання як на поліклініку, так і лікарню та загалом в установі.

Таким чином, з даного наказу про скорочення штату не слідує беззастережно, що скороченню підлягав лише молодший медичний персонал по поліклініці, а не загалом по лікарні чи установі.

Крім цього, представник відповідача не представив суду будь-яких належних чи допустимих доказів, що при звільненні позивача з 0, 25 ставки молодшої сестри, ним були виконані вимоги вищезгадані вимоги чинного законодавства.

Зокрема, судом встановлено, що при вирішенні питання про звільнення позивача з роботи керівництвом ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» не було враховано також те, що ОСОБА_1 працювала з 09.10.2007 року в УМВС України в Рівненській області, з 12.08.2015 року була переведена на 2,25 ставки молодшої медичної сестри поліклініки, тобто безперервно працювала в УМВС з 2007 року, сектор медичного забезпечення УМВС України в Рівненській області, правонаступником якого на даний час є ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» був структурним підрозділом УМВС України в Рівненській області, а відтак судом приймається до уваги, що ОСОБА_1 саме з 09.10.2007 року є працівником УМВС.

Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 є особою, яка має найменший безперервний стаж роботи в ДУ ТМО МВС України по Рівненській області судом не приймається до уваги, оскільки вона безперервно працювала в УМВС з 2007 року, структурний підрозділ якого, було перейменовано у ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області.

Оскільки, в судовому засіданні представником відповідача не доведено той факт, що скорочення чисельності штату стосувався лише молодшого медичного персоналу поліклініки та з поданої до суду інформації щодо безперервного стажу молодших медичних сестер ( а.с.40-41) вбачається, що після ОСОБА_1А.( 09.10.2007) на роботу в УМВС були прийняті молодша медична ОСОБА_5 ( 26.05.2010 ), ОСОБА_6 (01.06.2016)

Крім цього, судом встановлено що при звільненні 30.12.2016 року позивача з 0,25 посади молодшої медсестри відповідачем не було враховано її переважне право на залишення на роботі. З поданих відповідачем документів вбачається, що при її звільненні навіть не розглядалось та не вирішувалось питання про переважне право на залишення позивача на роботі при вивільнені відповідно до ст. 42 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що працюють разом із ОСОБА_1, остання є відповідальним працівником, жодного разу до будь якої відповідальності не притягувалась, завжди виконувала свою роботу належним чином. Підтвердили, що керувництво ДУ « ТМО УМВС України по Рівненській області» при здійснення скорочення 0, 25 ставки ОСОБА_1 жодного порівняльного аналізу продуктивності праці з іншими працівниками, які займають аналогічні посади не проводили.

Представник відповідача не надав суду доказів про проведення порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці молодших медичних сестер при вивільнення 0, 25 посади молодшої медичної сестри.

Таким чином, скорочення 0, 25 ставки позивача на момент проведення скорочення, було проведено без порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці молодших медичних сестер установи.

Крім того відповідно до ч. 3 ст. 42 КЗпП України перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Судом також встановлено, що відповідачем при скороченні 0, 25 ставки посади ОСОБА_1 не було враховано, що остання проживає сама, інших працівників, що отримують дохід в її сім»ї немає, її заробітна плата є єдиним джерелом її існування

Таким чином, суд вважає, що позивача було незаконно вивільнено з 0, 25 ставки молодшої медичної сестри, а тому вона відповідно до вказаних вимог закону має бути поновлена на тих умовах праці та порядку оплати праці, які існували до 30 грудня 2016 року, з оплатою 1,0 ставки посади молодшої медичної сестри.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі приймається рішення про виплату працівникові різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Згідно розрахунків заробітної плати ДУ ТМО МВС України по Рівненській області виданих при її виплаті, розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці що передували скороченню ставки (листопад, грудень 2016 р.)становить:

(3455, 51 грн. (зарплата за листопад 2016р.) + 4007,14 (зарплата за грудень 2016р.)) / 2 міс.= 3731,33 грн.

Розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 за два місяці після скорочення ставки (січень, лютий 2017 року) становить:

(2895,61 грн. (зарплата за січень 2017р.) + 2895,61 грн. (зарплата за лютий 2017р.)) / 2 міс. = 2895,61 грн. грн. за місяць

Розмір різниці в заробітку заробітної плати ОСОБА_1 (за місяць) після скорочення складає:

3731,33 грн. (середня зарплата до скорочення) - 2895,61 грн. (середня зарплата після скорочення) = 835,72 грн.

Період виконання нижче оплачуваної роботи:03.01.2017р.- 03.11.2017р.=10 місяців.

Сума різниці в заробітку за 10 місяців: 835,72 грн. х 10 місяців = 8357грн. 20 коп.

Таким чином, за період з 03.01.2017 року по 03.11.2017 року на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в сумі 8357грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294,367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об»єднання МВС України по Рівненській області" про визнання незаконним наказу про скорочення 0, 25 ставки , поновлення на посаді та стягнення заробітної плати - задоволити повністю.

Визнати незаконним наказ начальника Державної установи «Територіальне медичне об»єднання МВС України по Рівненській області» № 116о/с від 30 грудня 2016 року в частині призначення ОСОБА_1 на 0, 75 ставки посади молодшої медсестри поліклініки лікарні на 60 ліжок ( з поліклінікою) та поновити ОСОБА_1 на тих умовах праці та порядку оплати праці, які існували до 30 грудня 2016 року з оплатою праці 1, 0 ставки посади молодшої медичної сестри Державної установи «Територіальне медичне об»єднання МВС України по Рівненській області".

Стягнути з Державної установи «Територіальне медичне об»єднання МВС України по Рівненській області" на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи у сумі 8357 грн. 20 ( вісім тисяч триста п"ятдесят сім грн. 20 коп)

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на тих умовах праці та порядку оплати праці, які існували до 30 грудня 2016 року з оплатою праці 1,0 ставки посади молодшої медичної сестри Державної установи «Територіальне медичне об»єднання МВС України по Рівненській області та стягнення різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за один місяць допустити до негайного виконання

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина