Справа № 583/3359/17
У Х В А Л А

про залишення без руху

01 грудня 2017 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникова Н.Б., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1

до Сонячненської сільської ради Охтирського району

про визнання права власності на земельну ділянку ,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2017 року представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1,0849 га, що розташована на території Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області.

Вказана позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме: згідно ч.2 ст. 119 ЦПК України - позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

З позовної заяви вбачається, що позивачкою заявлена позовна вимога майнового характеру, однак позивачем не зазначено ціну позову, не додано доказів про вартість земельної ділянки, право власності на яку просить визнати за нею позивач, що позбавляє суд можливості визначити належну суму судового збору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995 р. зі змінами та доповненнями від 25.05.1998 р. визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до п. 9 ОСОБА_3 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 25.09.2015 р. судам необхідно не допускати випадків прийняття позовних заяв без визначення ціни позову та без оплати судового збору.

Згідно п. 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - Пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI. Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Таким чином, позивачу необхідно визначити ціну позову відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України із посиланнями на відповідні докази, що підтверджують дійсну вартість спірного майна, та у разі необхідності доплатити судовий збір у належному розмірі.

Законом України «Про судовий збір» сплата судового збору за подання позову майнового характеру передбачена: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто, від 640,00 грн. до 8000,00 грн.).

Позивачкою до позовної заяви додано ксерокопію квитанції про сплату судового збору в сумі 640 грн., однак надана ксерокопія квитанції не є належним доказом сплати судового збору (п.26 Постанови ПВСС України № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»)

Відповідно до п.3 ч.1 Постанови ПВСС України № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина п'ята статті 119 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК) або залишення заяви без розгляду (пункт 8 частини першої статті 207 ЦПК).

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.6-10 ст.. 118 ЗК України - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Однак, позивачкою в позовній заяві не зазначено доказів її звернення у передбаченому законом порядку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність, та доказів про те, чи приймалось цим органом рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Враховуючи викладене, згідно ч. 2 ст. 121ЦПК України - позовну заяву ОСОБА_1 до Сонячненської сільської ради Охтирського району про визнання права власності на земельну ділянку слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сонячненської сільської ради Охтирського району про визнання права власності на земельну ділянку залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали, про що повідомити позивача.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: ОСОБА_4