У х в а л а

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про стягнення витрат на санаторно-курортне лікування та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» ((далі - ПАТ «Київенерго») Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго») на користь позивача 40 тис. 600 грн витрат на санаторно-курортне лікування та 40 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 80 тис. 600 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив. Стягнув з ПАТ «Київенерго» (Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго») 806 грн судового збору в дохід держави.

Апеляційний суд Київської області 6 грудня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_4 10 тис. 80 грн витрат на санаторно-курортне лікування та 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 січня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

15 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року з передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини першої статті 58 Конституції України, частини п'ятої статті 11, частини першої статті 1195 Цивільного кодексу України; неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме частини третьої статті 213, пункту 4 частини першої статті 214 ЦПК України.

Обґрунтовуючи підстави перегляду вказаних судових рішень, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2012 року, 9 січня, 11 липня і 18 грудня 2013 року, 12 червня і 10 грудня 2014 року, 9 червня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального і процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є зокрема неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 січня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо зменшення суми витрат на санаторно-курортне лікування позивача, оскільки такі витрати підлягають стягненню з відповідача в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до законів України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і «Про державний бюджет України на 2015 рік» з урахуванням середньої вартості відповідних путівок (встановленої відповідно до наказів Міністерства праці та соціальної політики України від 8 квітня 2014 року № 203 та від 13 березня 2015 року № 279).

Крім того, касаційний суд погодився також з висновком суду апеляційної інстанції про зменшення суми відшкодування моральної шкоди з урахуванням засад розумності, виваженості, справедливості та пропорційності.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 9 січня і 11 липня 2013 року (які ухвалені в одній справі) суд касаційної інстанції, погодився з висновком апеляційного суду про наявність підстав для зменшення стягнутої судом суми за спричинену шкоду;

- в ухвалах від 18 грудня 2013 року і 10 грудня 2014 року касаційний суд, направивши справи на новий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 12 червня 2014 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, їй встановлена перша група інвалідності, вона змушена тривалий час лікуватися, втратила загальну працездатність і потребує стороннього догляду; при цьому апеляційний суд виходив із вимог розумності, з чим погодився й суд касаційної інстанції;

- в ухвалі від 9 червня 2015 року суд касаційної інстанції, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками суді про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення витрат на санаторно-курортне лікування та витрат на правову допомогу, оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами того факту, що її захворювання, придбання ліків, використання послуг таксі, понесення витрат за рентгенівські знімки знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача, вчиненими ним 18 червня 2008 року; крім того, касаційний суд погодився з висновками судів про часткове стягнення витрат на санаторно-курортне лікування позивачки з огляду на те, що один із санаторіїв (де лікувалась позивачка) не є профільним санаторієм для лікування захворювань позивачки, отриманих нею після травм.

Таким чином, правові висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведених судових рішеннях та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що позбавляє Верховний Суд України можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2012 року не є судовим рішенням суду касаційної інстанції в розумінні пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, оскільки зазначеним судовим рішенням вирішувалось питання допуску цивільної справи до провадження Верховного Суду України після її перегляду в касаційному порядку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Крім зазначеного, у поданій заяві ОСОБА_4 порушує також питання про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування касаційним судом норм процесуального права, зокрема частини третьої статті 213, пункту 4 частини першої статті 214 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі, не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачено пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки ця ухвала не перешкоджає провадженню у справі, а тому подана заява в частині її перегляду із зазначеної підстави підлягає поверненню заявнику.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про стягнення витрат на санаторно-курортне лікування та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Київської області від 6 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко