АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олени Василівни на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про зняття арешту,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12188/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві, про зняття арешту, зупинено продаж (реалізацію) арештованого майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.В. подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення продажу (реалізації) арештованого майна: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Зазначають, що висновок суду першої інстанції є безпідставним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки судом не з'ясовано обсяг позовних вимог та застосовано не відповідний позовним вимогам вид забезпечення позову. Крім того, державний виконавець - Диких О.В. вказує на те, що ОСОБА_5 не є стороною виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 754/10390/16-ц від 27.10.2016; вона, позивач, не зверталася до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно, який подається одночасно з вимогами і про зняття з нього арешту; судом не враховано відсутність доказів на підтвердження наявності спору, а тому безпідставними є висновки суду, що між сторонами дійсно виник спір та в подальшому існує реальна загроза утруднення чи неможливість виконання судового рішення суду у разі задоволення позову.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.В. апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити з наведених в них підстав.

ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що питання про забезпечення позову вирішено судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_6 не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, який накладено на підставі постанови Деснянського районного відділу державної виконавчої служи м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08 вересня 2017 року ( постанова ВП № 52808857 про опис та арешт майна (коштів) боржника).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначає, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1 та володіє нею разом зі своєю донькою ОСОБА_6, у зв'язку з цим просила зняти арешт, накладений на вищезазначене майно.

Одночасно ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 порушила питання про забезпечення позову, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_6 (її доньки), ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 021 799, 00 грн. Отже, в подальшому на її думку, реалізація з прилюдних торгів частини квартири завдасть останній матеріальних збитків та порушить її права, а тому просила суд про забезпечення вказаного позову шляхом зупинення продажу (реалізації) Ѕ частини квартири.

Як убачається з матеріалів справи, за даним Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13 листопада 2017 року ОСОБА_5 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, а інша Ѕ частина квартири належить ОСОБА_6 ( а.с.36,37).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може утруднити або унеможливити виконання рішення суду та призведе до порушення прав позивача. При цьому, суд першої інстанції вважав, що обраний представником позивача вид забезпечення відповідає заявленим вимогам та є співмірним із цими вимогами.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, частинами першою та третьою статтi 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.5 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. При цьому, також повинні братися до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб щодо необґрунтованого обмеження їхніх прав і свобод.

В пункті 4 даної Постанови також роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи убачається, що 07 листопада 2016 року виконавче провадження № 52808857 відкрито на підставі виконавчого листа №754/10390/16-ц, виданого Деснянським районним судом м. Києва 27 жовтня 2016 року, про солідарне стягнення із ОСОБА_6, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1 021 799, 00 грн.

08 вересня 2017 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В. накладено арешт на майно, а саме на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 ( а.с.24-28,33,34).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом зупинення продажу (реалізацію ) арештованого майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції не переконався, що між сторонами дійсно виник спір, а також не звернув уваги на те, що фактично вжиття заходів забезпечення позову в даній справі зупинить виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.152 ЦПК України, п. 3 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» позов може бути забезпечено зупиненням продажу арештованого майна у разі подання позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту та/або зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Інших передбачених законом підстав для зупинення виконавчого провадження не передбачено.

Зі змісту позовної заяви убачається, що предметом позову є зняття арешту з усієї квартири, в той час як державний виконавець наклав арешт лише на Ѕ частину спірної квартири, що належить на праві власності ОСОБА_6, при цьому позовних вимог про визнання права власності взагалі не заявлено.

Ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, відсутність вимог про право власності на майно, на яке накладено арешт, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не відповідає заявленим нею вимогам.

При звернення до суду з відповідною заявою позивачем не зазначено жодних підстав на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Колегія суддів уважає, що фактично оскаржуваною ухвалою не забезпечено позов, а зупинено виконання судового рішення, яке набрало законної сили і знаходиться на примусовому виконанні, що є неприпустимим.

Таким чином, ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування з постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві Диких ОлениВасилівни задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль