_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4172/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2017

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання договору споживчого кредиту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 2.11.2007 між АІКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 48199 доларів США. Погашення відповідачем кредиту за умовами договору повинно було здійснюватись щомісяця ануїтентними платежами по 575 доларів США відповідно до графіку та не пізніше 2.11.2028 року. Усі умови договору були погоджені між кредитором та боржником та викладені в письмовому договорі, що підписано його сторонами у день укладення.

Між АІКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 2.11.2007р. укладено договір поруки, за яким він зобовязався відповідати перед Банком за виконання зобовязань ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором .

В звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за вказаним договором, що виразилося у простроченні строкових платежів, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 50137,59 доларів США, що еквівалентно 1195358,51 грн. та пеню 59971,79 грн.

4.04.2016р. ОСОБА_1 до суду подано зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним, який вона вмотивувала тим, що умови кредитного договору виявилися несправедливими та обмежували її право, як споживача, на одержання необхідної та доступної інформації за кредитом.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав.

Відповідачі за первісним позовом та третя особа на стороні позивача за зустрічним позовом, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином шляхом надсилання судових повісток на їх адресу, зазначену у довідці з ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.48,50), у судові засідання повторно не зявилися, не повідомивши суд про поважність причини такої неявки. Судом було вжито заходів з метою забезпечення участі позивача за зустрічним позовом в розгляді справи і надання можливості підтримати позовні вимоги і довести ті обставини, на які позивач за зустрічним позовом посилалася як на підставу своїх вимог, проте, цим не скористалася. Аналіз судом вищевикладених обставин, а насамперед процесуальної поведінки позивача за зустрічним позовом та строків, протягом яких справа знаходиться у провадженні судів, дають підстави вважати, що зустрічний позов і справу в цілому слід розглянути без її участі.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та кореспондуючі ним правовідносини.

2.11.2007 року між АІКБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (боржником) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого боржник отримала кредит в розмірі 48199 доларів США.

Погашення відповідачем ОСОБА_1 позики за умовами договору повинно було здійснюватись щомісяця ануїтентними платежами по 575 доларів США, згідно погодженого сторонами графіку погашення кредиту із кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 2.11.2028 року. Усі умови договору були погоджені між кредитором та боржником та викладені в письмовому договорі, що підписано його сторонами у день його укладення.

Крім того, 2.11.2007р. в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_1 по вищевказаному Договору, Банком прийнята порука відповідача ОСОБА_4, згідно договору поруки №155268.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

В звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобовязань, що випливають з укладеного між сторонами Договору про надання споживчого кредиту, кредитор звернувся до відповідачів з вимогою про дострокове виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту (а.с.26-35), що кореспондується з положеннями статті 1050 ЦПК України та положенням розділу 12 кредитного договору, однак відповідач належним чином на таку вимогу не відреагував, зобовязання з повернення кредиту не виконав.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним договором про надання споживчого кредиту, заборгованість відповідача станом на 2.12.2015 року складає 50137,59 доларів США та пеня 59971,79 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 42772,39 доларів США, заборгованість за процентами 7365,20 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 11888,58 грн. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 48083,21, а тому на підставі ст.625 ЦК України підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову суд вважає зазначити наступне.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 як на недійсність кредитного договору посилається на те, що його умови не відповідають вимогам закону. При укладенні кредитного договору сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін. Всупереч вимогам закону відповідач не передбачив в договорі кредиту його сукупну вартість,не надано детального розяснення порядку надання та погашення кредиту. Крім того, договір містить інші несправедливі умови, зокрема споживчі кредити містять положення про право банку підвищувати відсотки, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить в тяжке несправедливе становище споживача в договірних зобовязаннях. Також посилається на те, що його введено в оману тим, що у п.2.1 Договору вказана порука ФОП ОСОБА_3, про якого не має жодної згадки.

У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Частиною 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним..

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається із договору кредиту, позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася із ними, підписавши договір без зауважень, отримала кошти в розмірі 48199 доларів США і лише у 2016 році, майже через вісім років після отримання кредиту, заявила позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного ОСОБА_1 не надано.

Щодо введення в оману, шляхом вказання у договорі поруки ФОП ОСОБА_3 суд зазначає, що з заперечень на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 представником Банку вбачається, що згадування у Договорі ФОП ОСОБА_3 є помилковим, а оскільки з Договору ніяких обовязків щодо вказаної особи перед ОСОБА_1, або навпаки, не випливає то це не є підставою визнання Договору недійсним.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами.

Суд не може погодитись з доводами ОСОБА_1, що спірний договір не відповідає вимогам закону України «Про захист прав споживачів» та порушує її права, як споживача, оскільки, ані нормами ЦК України, ані нормами Закону України «Про захист прав споживачів» не заборонено укладання кредитного договору з позичальниками.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, в розмір по 9414,98 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 14, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 2.11.2007р. у сумі 50137,59 доларів США та пені у сумі 59971,79 грн., з яких: 42772,39 доларів США заборгованість за кредитом, 7365,20 доларів США заборгованість за процентами, 11888,58 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та 48083,21 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати по 9414,98 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області упродовж 10 днів з дня отримання його копії через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.