печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Новака Р.В.

при секретарі - Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання звільнення незаконним, зобов'язання вчинити дії, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання звільнення незаконним, зобов'язання вчинити дії та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували в трудових правовідносинах. 07.07.2016 позивач був безпідставно звільнений з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності, відповідно до ст. 7 КЗпП України. В зв'язку з чим просить визнати звільнення позивача на підставі наказу № 29-к «Про звільнення ОСОБА_1.» від 07.07.2016, на підставі ст. 7 КЗпП України незаконним; зобов'язати відповідача змінити формулювання підстав звільнення позивача, здійснивши запис до трудової книжки, що позивач звільнена у зв'язку з реорганізацією, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В ході розгляду справи, позивач збільшила позовні вимоги та простила, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46572,66 грн.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з наведених підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували в трудових правовідносинах.

01.08.2007 позивача було переведено на посаду виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу регуляторної політики та реформування відносин власності. Після чого, позивача неодноразово переводили на різні посади, як виконуючого обов'язки. Останнього разу позивача було переведено на посаду виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності.

Відповідно до розпорядження КМУ від 28.10.2015 № 1118-р НДЕІ підлягає реорганізації шляхом перетворення його у державне підприємство «Науково дослідний економічний інститут».

Мініекономрозвитку наказом від 23.11.2015 № 1489 «Про реорганізацію Науково дослідного економічного інституту шляхом його перетворення» розпочало реорганізацію НДЕІ в державне підприємство.

03.12.2015 позивача було письмово повідомлено про можливе наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією, керуючись п.1 ст. 40 КЗпП України, через винесення Міністерством економічного розвитку і торгівлі України наказу № 1489 від 23.11.2015 «Про реорганізацію Науково-дослідного економічного інституту шляхом його перетворення».

У встановлений законодавством України строк працівників та позивача звільнено не було.

18.02.2016 винесено наказ № 7-к «Про надання відпустки без збереження заробітної плати працівникам Науково-дослідного економічного інституту», на підставі якого, в тому числі, позивача було відправлено у відпустку з 22.02.2016 по 31.12.2016 без збереження заробітної плати.

07.07.2016 роботодавцем видано наказ № 29-к «Про звільнення ОСОБА_1.» у зв'язку з порушенням встановлених правил прийняття на роботу, ст. 7 КЗпП України.

Положеннями ст. 7 КЗпП України визначені особливості регулювання праці осіб, які працюють у районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я, тимчасових і сезонних працівників, а також працівників, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, додаткові (крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством.

Представником відповідача не було доведено та надано доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач, обіймаючи посаду виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності, працювала у районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я, була тимчасовим і сезонним працівником, а також, що була працівником, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами. Тому, звільнення позивача на підставі ст. 7 КЗпП України є безпідставним та незаконним.

При цьому слід зазначити, що ст. 40 КЗпП України визначено підстави та порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника, який у даному випадку підлягав застосуванню, саме звільнення у зв'язку з реорганізацією, керуючись п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на своєчасне отримання винагороди за працю.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку.

В порушення норм КЗпП України відповідач допустив незаконне звільнення, а саме невірно сформулювавши його причини, здійснив невірний запис у трудовій книжці та допустив затримки у виплаті вихідної допомоги.

Так при звільненні заборгованість із виплати вихідної допомоги складає 3740,00 грн.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З моменту звільнення відповідача, до подачі позову не був проведений розрахунок, тобто заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.07.2016 по 22.08.2017 складає у розмірі 46572,00 грн.

За таких обставин суд вважає дані позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Окремо слід зазначити, що правова позиція представника відповідача не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, повністю та беззаперечно спростовується матеріалами справи.

Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, їх слід стягнути з відповідача, в дохід Держави України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 40, 43, 44, 47, 83, 115-117 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 15, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання звільнення незаконним, зобов'язання вчинити дії, стягнення грошових коштів та моральної шкоди - задовольнити.

Визнати звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу № 39-к «Про звільнення ОСОБА_1.» від 07.07.2016, на підставі ст. 7 КЗпП України - незаконним.

Зобов'язати Науково-дослідний економічний інститут Міністерства економічного розвитку і торгівлі України змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1, здійснивши запис до трудової книжки, що ОСОБА_1 звільнена у зв'язку з реорганізацією, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) вихідну допомогу при звільненні у розмірі 3740 (три тисячі сімсот сорок) грн. 00 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 46572 (сорок шість тисяч п'ятсот сімдесят дві) грн. 66 коп.

Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України () в дохід Держави України (УДКСУ у Печерському районі м. Києва ) витрати з оплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. за подання до суду позовної заяви.

Рішення суду може бути оскаржене через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р.В. Новак