Справа № 209/4007/16-ц
Провадження № 2/209/172/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 березня 2017 року м. Кам'янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участі секретаря Шепель О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ", Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду", Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, з подальшим її зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою та внесенням змін до особового рахунку, усунувши їй, як власниці, перешкоди у користуванні та розпорядженні об'єктом нерухомості, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири загальною площею 50,1 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на зазначену квартиру вона набула на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2016 року, укладеного між нею та ОСОБА_3, що діяла від свого імені та від імені Бажанової (колишнє прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4. У вищевказаній квартирі залишилась зареєстрованою дочка колишньої власниці квартири ОСОБА_3 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Їй, як покупцю, на момент купівлі квартири було відомо про реєстрацію у ній відповідача, проте перед укладанням договору нею та ОСОБА_3 було усно оговорено те, що ОСОБА_2 буде знято з реєстрації її матір'ю ОСОБА_3 за довіреністю строком до 01 жовтня 2016 року, на підтвердження чого ОСОБА_3 було власноручно написано розписку. Але, станом до теперішнього часу, ОСОБА_2 не було знято з реєстрації за вказаною адресою, їй було надано чисельні відмови, які мотивувалися тим, що у ОСОБА_3 немає змоги та бажання займатися волокітою, пов'язаною з документами. ОСОБА_2 у квартирі за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 12-48 не проживає з липня 2014 року, ніхто не чинив їй перешкод у користуванні даною квартирою. За комунальні послуги відповідач не сплачує взагалі, що ставить її у скрутне матеріальне становище, погіршує її стан здоров'я та її нервову систему. Продавці квартири скористалися її довірою, ввели її в оману, пообіцявши зняти з реєстрації ОСОБА_2, але знехтували своєю обіцянкою. На теперішній час вона має намір відчуджити дану квартиру, але реєстрація в ній відповідача перешкоджає вільному користуванню її власністю.

Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник третьої особи ТОВ "Абонент ХХІ" в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень проти позову не мають. Крім того надали заяву, що вони не можуть бути третьою особою, оскільки на теперішній час не надають абонентські послуги (а.с. 39).

Представник третьої особи КП КМР "Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду" в судове засідання не зявився, причини неявки до суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень проти позову не мають (а.с. 43).

Відповідач в судове засідання у справі повторно не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленою про день та час судового засідання і такою, що відсутня без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини та виниклі між сторонами спірні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 12-48, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2016 року, укладеного між нею та ОСОБА_3, що діяла від свого імені та від імені Бажанової (колишнє прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30 липня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, рестровий № 1120 (а.с. 11-12), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 64934298 від 03 серпня 2016 року (а.с. 13).

На момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2016 року у квартирі за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 12-48, була зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач була про це обізнана, що зазначено у п. 1.7 вказаного договору (а.с. 11 оберт).

Колишня власниця вказаної квартири, ОСОБА_3, зобов'язалася у строк до 01 жовтня 2016 року зняти з реєстраційного обліку у квартирі за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 12-48, свою дочку ОСОБА_2, але станом на 18 жовтня 2016 року остання ще значиться зареєстрованою за вказаною адресою, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 (а.с. 14) та довідкою ТОВ "Інфо-Ком" № 000965421 від 18 жовтня 2016 року (а.с. 10).

З липня 2014 року відповідач за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 12-48, не проживає, за місцем реєстрації до житлово-експлуатаційної організації та поліції з приводу вчинення їй перешкод у проживанні чи користуванні житловим приміщенням не зверталася, що підтверджується актом про не проживання від 20 жовтня 2016 року (а.с. 16), листом Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУНП МВС України в Дніпропетровськійобласті за вих. № 45.2/12-2579 від 10 березня 2017 року (а.с. 52).

Крім цього, як вбачаться з наданого позивачем ОСОБА_6 про проживання від 17.02.2014 року КП КМР "УКОЖФ", позивач ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_7 проживають більше шести місяців в квартирі по б-ру Будівельників, 12-48, що свою чергу підтверджує обставини не проживання відповідача у вказаній квартирі позивача.

З урахуванням викладеного суд вважає встановленим факт того, що відповідач не є та ніколи не була членом сім'ї позивача, добровільно залишила квартиру по б-ру Будівельників, 12-48 у м. Кам'янському, в липні 2014 року за місцем її реєстрації, без будь-яких поважних причин, та за відсутності вчинення їй будь-яких перешкод у проживанні, вибувши на інше постійне місце проживання. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує права та інтереси позивача, оскільки остання несе додаткові витрати по утриманню майна та не може вільно розпоряджатися своїм майном.

На момент пред'явлення позову минуло більше 2 (двох) років, як відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації в квартирі позивача. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, як власником квартири, судом не встановлено.

З цих підстав, суд вважає позовні вимоги частково обгрунтованими з наступних мотивів.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що на момент пред'явлення позову минуло більше двох років як відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, та після продажу квартири не відносяться до членів сім'ї нового власника житла або кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, як власником квартири, судом не встановлено.

З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем її права на проживання у квартирі позивача, тому позов підлягає задоволенню в цій частині в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання внести відповідні зміни до особового рахунку на квартиру, суд вважає їх необгрунованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду про визнання особи втратившою право у користуванні житловим приміщенням є підставою для внесення відповідних змін до особового рахунку на квартиру та додаткового зобов'язання судом не потребує.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 88, 158, 169, 212-214, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ", Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду", Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3 (інші відомості про боржника суду не відомі), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3 (інші відомості про стягувача суду не відомі) понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя Я.В. Замкова