АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №639/120/17 Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/790/2670/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.17 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Малінської С.М.,

суддів : Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний ОСОБА_1 «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмір 8 184,05 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.03.2011 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Також зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір.

07.05.2015 року позичальник ОСОБА_3 помер.

Спадкоємцем ОСОБА_3, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_2.

Позивач вказує, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. ОСОБА_3, у свою чергу, зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, не вносив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим станом на дату смерті заборгованість позичальника становить 8 184,05 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу задовольнити; скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Апелянт посилається на ч. 4 ст.10, ч. 2 ст. 160 ЦПК України, ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273ч. 1 ст. 1282 ЦК України та вважає, що висновок суду про те, що у відповідача не виникло обовязку задовольнити вимоги кредитора за нормами ч. 1 ст. 1282 ЦК України є передчасними, оскільки на момент смерті відповідач проживала зі спадкодавцем, що підтверджується належними документами.

Таким чином, апелянт вважає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, на підставі Анкети-заяви ОСОБА_3 від 21.03.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. (а.с. 10)

ОСОБА_3 погодився, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно пункту 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється на підставі наданих позичальником документів, за рішенням банку.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 встановлено, що у разі порушення строків платежів, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 помер 07.05.2015 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 08.05.2015 року зроблено відповідний актовий запис №7423. (а.с.62).

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором від 21.03.2011 року становить 8 184,05 грн., з яких: 7847,62 грн. заборгованість за кредитом, 336,43 заборгованість за відсотками. (а.с.7-9)

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.01.2016 року позивачем було направлено претензію кредитора до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори з метою виявлення спадкоємців після померлого ОСОБА_3 та включення кредиторської вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу. (а.с. 37)

Згідно відповіді П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 24.02.2016 року №410/01-16, вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.01.2016 року до спадкоємців ОСОБА_3, померлого 07 травня 2015 року, що проживав на день смерті за адресою м. Харків, вул. Клапцова, б. 7 кв. 104, зареєстрована в книзі обліку спадкових справ 24.02.2016 року за № 243 та заведено спадкову справу №126/2016. Спадкоємці померлого до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори не зверталися, будь-які заяви щодо прийняття та оформлення спадкового майна після померлого ОСОБА_3 не подавалися. (а.с. 40)

На думку позивача, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять у тому числі, кредитні зобовязання померлого ОСОБА_3 Спадкування відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилася від спадщини у встановлений чинним законодавством строк.

ОСОБА_5 уклав із позивачем кредитний договір б/н 21.03.2011 року.

Як вбачається із копії паспорта ОСОБА_2, наданої суду позивачем, а також із копії свідоцтва про розірвання шлюбу 1-ВЛ №242995, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 14 вересня 2004 року. (а.с. 35, 63).

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Тобто у розумінні зазначеної статті, той із подружжя, який пережив спадкодавця, визнається спадкоємцем лише за умови, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із померлою особою.

Оскільки кредитний договір укладено 21 березня 2011 року, а шлюб між сторонами розірвано ще раніше, 14 вересня 2004 року, тобто на момент смерті ОСОБА_3 07.05.2015 року та відкриття спадщини, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вже не були подружжям, а тому колишня дружина не має права на спадкування майна колишнього чоловіка.

Крім того, на час смерті чоловіка, ОСОБА_2 дійсно була зареєстрована за його адресою у квартирі АДРЕСА_1, однак як зазначила представник відповідача в запереченнях, з часу розірвання шлюбу вони разом не проживали. Юридичний факт проживання однією сімєю зі спадкодавцем протягом пяти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений рішенням суду. Такого рішення суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 не є спадкоємицею померлого боржника ОСОБА_3, а тому і не має відповідати за кредитним договором, який був укладений за його життя.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» слід відмовити в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог правильним.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний ОСОБА_1 «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :