07.12.2017 Єдиний унікальний номер 205/9710/16-ц
Справа № 205/9710/16/2/205/348/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Сахончик Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 28.12.2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу.

Уточнивши позовні вимоги в редакції від 13.09.2017 року, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про стягнення коштів за договором про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу. В обґрунтування позову посилався на те, що 10.04.2015 року між ним (замовником) та ОСОБА_4 (виконавцем) був укладений договір про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу, відповідно до умов якого відповідач зобовязався виконати роботи, зазначені в технічному завданні (додаток № 1). Позивач зобовязання за договором виконав, сплативши 12375,00 грн. Вказана сума в іноземній валюті в розмірі 468,00 євро (еквівалентно 12376,00 грн.) була перерахована на рахунок відповідача ОСОБА_3 16.04.2015 року (з яким у позивача укладений договір про співробітництво). 22.05.2015 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу, відповідно до умов якого відповідач зобовязався виконати роботи, зазначені в технічному завданні (додаток № 1). Позивач зобовязання за договором виконав, сплативши 20746,00 грн. Вказана сума в іноземній валюті в розмірі 917,50 євро (еквівалентно 20746,00 грн.) була перерахована на рахунок відповідача ОСОБА_3 Той результат, який надав відповідач, потребував доопрацювання, тому що частина функціоналу була відсутня, частина працювала з помилками, а частина взагалі не відповідала макетам, у звязку з чим був сформований список помилок, які необхідно було усунути. У травні 2016 року на зустрічі з відповідачем був сформований список правок із 110 пунктів. Оскільки відповідачем не були виконані договірні зобовязання, позивачем 17.06.2016 року на адресу ОСОБА_4 направлена письмова претензія. Оскільки виконавцем в порушення умов договорів не був розміщений готовий веб-ресурс на сервері, зазначеному замовником, і сторонами не підписано акт прийому-передачі робіт, вказане свідчить про відсутність надання відповідачем послуг, обумовлених вказаними договорами, внаслідок чого позивачем не отримано результатів, на які він розраховував.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 33121,00 грн. та пеню в сумі 80815,24 грн., а всього 113936,24 грн., та судовий збір у розмірі 1139,36 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 10.04.2015 року між ОСОБА_1 (замовником) та ОСОБА_4 (виконавцем) був укладений договір № 1 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту), відповідно до умов якого Виконавець зобовязався виконати роботи, зазначені в технічному завданні (додаток № 1). Сукупна вартість виконуваних робіт становить 12375,00 грн. (а.с. 5-9).

22.05.2015 року між ОСОБА_1 (замовником) та ОСОБА_4 (виконавцем) був укладений договір № 2 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу, відповідно до умов якого Виконавець зобовязався виконати роботи, зазначені в технічному завданні (додаток № 1). Сукупна вартість виконуваних робіт становить 20746,00 грн. (а.с. 10-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а за ч. 1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом зазначив, що внаслідок неналежного виконання умов договору були порушені його права, просив стягнути з відповідача грошові кошти відповідно до ст. ст. 526, 546, 549, 610-612, 626, 628, 901, 903, 906 ЦК України.

Той результат, який надав відповідач, не задовольнив позивача, у звязку з чим був сформований список помилок, які необхідно було усунути (а.с. 22-25).

Враховуючи зазначене між сторонами виникли цивільні правовідносини з договору про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу, а тому на ці вимоги розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів»

Так, згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Отже, споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною третьою цієї статті. Тобто після виконання вказаних вимог закону позивач має право поставити питання перед судом.

Крім того, позивач посилався як на підставу задоволення позову на ст. 906 ЦК України, якою передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Разом з цим недоліки, які були виявлені позивачем не можна на даний час вважати істотними, оскільки істотність повинна бути встановлена відповідною експертизою, а без спеціального висновку експерта таку істотність встановити взагалі неможливо, однак експертизу проведено не було.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-75цс13, зазначено, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

В свою чергу, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені в договорі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи на підтвердження факту перерахування грошових коштів за договором № 1 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) від 10.04.2015 року в розмірі 12375,00 грн. та за договором № 2 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) від 22.05.2015 року в розмірі 20746,00 грн. позивачем надано виписку, згідно якої ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_6 16.04.2015 року 468,00 євро та 26.05.2015 року 971,50 євро. Тобто, позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України, взагалі не було надано доказів щодо виконання ним самим умов договорів.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а отже за рахунок відповідача не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 610-612, 626, 628, 651, 901-907 ЦК України, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 3-4, 10-11, 59-61, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Басова