Ухвала

іменем україни

18 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_5, скориставшись складною ситуацією, у якій опинились ОСОБА_4 та ОСОБА_6, оскільки останнім терміново була потрібна велика сума грошей на лікування, та знаючи, що позивач майже нічого не бачить, а його дружина - щойно з лікарні з діагнозом хронічний панкреатит в стадії загострення, навмисно ввела в оману продавців щодо ціни квартири АДРЕСА_1 та незаконно заволоділа нею. Після укладення договору купівлі-продажу від 20 листопада 2014 року позивач кошти за квартиру не отримав. Вказані обставини встановлено рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 травня 2016 року, яким договір купівлі-продажу від 20 листопада 2014 року визнано недійсним. Виконувати рішення апеляційного суду, яке набрало законної сили 25 травня 2016 року, відповідач відмовляється, приміщення спірної квартири не звільнила, ключі та технічну документацію на квартиру законному власнику не повернула, навмисно ігнорує звернення позивача до неї з вимогою звільнити приміщення квартири та повернути її законним власникам, на письмову вимогу від 31 травня 2016 року не надала відповіді, зміст вимоги не виконала.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2016 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 20 листопада 2014 року між подружжям ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 травня 2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 листопада 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

Відповідач зареєстрована у АДРЕСА_2.

31 травня 2016 року позивач надсилав відповідачу вимогу про звільнення спірної квартири, повернення ключів та технічної документації.

Статтями 41, 55 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що відповідач не має законних підстав володіти та користуватися спірним нерухомим майном, оскільки заволоділа ним внаслідок обману, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Позивач як власник квартири має право на захист свого права власності шляхом виселення відповідача, яка незаконно заволоділа цим майном.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неможливості розгляду даної справи в касаційному порядку, оскільки рішення апеляційного суду Сумської області від 25 травня 2016 року є також предметом касаційного перегляду, з огляду на наступне.

Так, вказане вище рішення апеляційного суду в силу вимог ст. 319 ЦПК України набирало законної сили, а згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, у разі скасування рішення апеляційного суду Сумської області від 25 травня 2016 року, заявник за наявних підстав може звернутися із заявою про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

С.О.Карпенко

О.В.Кафідова