Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2150/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Забуранний Р. А.
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.11.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів - Гайсюка О.В., Голованя О.В.

за участі секретаря - Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт -Н» до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2017 рокуі

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт -Н» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» та з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с.178) просило:

- визнати недійсним договір оренди землі №23 ваід 05 серпня 2014 рокуц укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 3,19 га.;

- визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,19 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт -Н» та ОСОБА_3 поновленим.

В обґрунтування позову товариство зазначало, що ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 13 травня 2013 року, належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,19 га, яка розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

09 жовтня 2008 року між ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і відповідач ОСОБА_2 є його спадкоємцем, та ТОВ «Агроконтракт-Н» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на п'ять років.

Пунктом 9.3.4 договору оренди землі передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк, а відповідно до п.3.2 договору, якщо жодна із сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону не пізніше ніж за шість місяців до закінчення терміну його дії, дія договору продовжується.

Товариство належним чином виконувало свої обов'язки за договором, своєчасно та у розмірі визначеному договором сплачувало орендну плату та більше як за місяць до спливу строку його дії, 11 червня 2013 року та 28 лютого 2014 року, направило відповідачу лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на оренду земельної ділянки з проектом додаткової угоди.

Відповідач ОСОБА_2 на пропозицію про поновлення договору у встановлений Законом України «Про оренду землі» строк відповіді не надав.

У 2015 року товариству стало відомо, що між відповідачами укладено договір оренди землі тієї самої земельної ділянки, що знаходиться в оренді товариства, чим порушено переважне право товариства на поновлення договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2017 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агроконтракт-Н» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Агроконтракт-Н» Кравченко В.С. підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, а також представник СТОВ «Агролан» Кривонос А.І. заперечували проти доводів апеляційної скарги, надали письмові заперечення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 3,19 гектари, розташованої на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області, яку отримав від спадкодавця ОСОБА_3 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом за № 491 від 30 травня 2013 року, виданого Новомиргородською державною нотаріальною конторою.

09 жовтня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_3 було укладений договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років.

Дану земельну ділянку ТОВ «Агроконтракт-Н» орендувло згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди сторони погоджуються, що дія договору продовжується на наступний термін дії вказаний в п. 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною.

05 серпня 2014 року між відповідачами ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» був укладений договір оренди землі № 23, відповідно до якого ОСОБА_2 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Капітанівської селищної ради, площею 3,19 га, строком на 5 років.

Договором оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Агроконтракт - Н», встановлено права та обов'язки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

ТОВ «Агроконтракт - Н» з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі направляв відповідачу ОСОБА_2 листи-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом повідомленням за вих.№ ЛП-1 від 11.06.2013 року та за вих. № 101/8 від 28.02.2014 року; на період дії строку договору оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_2, та після закінчення строку дії такого, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконувало свої обов'язки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачу орендну плату.

Письмове повідомлення на ім'я ОСОБА_2, щодо продовження договору оренди від 08 квітня 2013 року, підписане ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності за № 21-02-2013 від 21.02.2013 року, якою ТОВ «Агроконтракт -Н» надало право ОСОБА_8 від імені позивача підписувати вказані письмові повідомлення.

ОСОБА_2 повідомляв позивача про небажання продовжувати строк дії договору шляхом направлення листів - повідомлень від 15 лютого 2014 року та від 26 квітня 2014 року.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, останній зареєстрований у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК» про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 04.09.377.00202.

05 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» укладено договір оренди землі №23, відповідно до якого ОСОБА_2 надав зазначеному товариству в оренду строком на 5 років належну йому спірну ділянку.

31 липня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 02.08.2017 року, що підтверджується копією вказаного договору та інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № НОМЕР_3 від 05.10. року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що незалежно від обставин фактичного виконання сторонами договору оренди землі, вказаний правочин не набув чинності у визначеному Законом порядку.

Суд виходив з того, що договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладений між позивачем та ОСОБА_3, не містить гербової печатки сільської ради та підпису голови сільської ради, відповідно не пройшов державної реєстрації в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073, яка діяла на момент виникнення правовідносин.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможна, оскільки до такого висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права і цей висновок не відповідає обставинам справи.

За приписами ст.20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення сторонами договору оренди) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, визначено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Разом з тим, Указом Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладено на Державний комітет України по земельних ресурсах.

Відповідно до вказаного Указу Президента України, Держкомзем видав наказ від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель».

Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Функції з реєстрації, зокрема, договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах - Центр «ДЗК», у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Вказані структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.

Тимчасовим порядком була передбачена процедура реєстрації договорів оренди землі.

Отже договір оренди землі між ТОВ Агроконтракт-Н» та ОСОБА_3, укладений 09 жовтня 2008 року, був зареєстрований 24 серпня 2009 року у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК» - спеціальним органом, структурним підрозділом Центру ДЗК щодо ведення державного реєстру земель по відношенню до органів місцевого самоврядування у складі Держкомзему України.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 повноваження щодо ведення державного реєстру земель також були покладені на Центр ДЗК.

Ця постанова Кабінету Міністрів України була прийнята пізніше, ніж Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, на яку посилався суд першої інстанції і регулювала правовідносини щодо реєстрації договорів оренди землі на час укладення та державної реєстрації спірного договору оренди землі.

Тому суд мав би керуватись нормативно-правовим актом, який прийнятий пізніше та спеціальними нормами, які передбачають спеціальний орган щодо ведення державного реєстру земель у складі Держкомзему України.

З огляду на викладене висновок суду про те, що договір оренди землі від 09 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та «Агроконтракт-Н», не пройшов державної реєстрації, є безпідставним.

Суд помилково послався на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-55цс12, в якій державна реєстрація договору оренди була вчинена органом місцевого самоврядування, оскільки така реєстрація дійсно мала місце відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 і не виключала реєстрацію договору оренди землі структурним підрозділом Центру ДЗК, крім того питання реєстрації договору оренди землі повноважним чи не повноважним органом, у даній справі не вирішувалось.

Таким чином договір оренди землі, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_3 пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 24 серпня 2009 року.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років (а.с.10-11).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ТОВ «Агроконтракт-Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договором від 09 жовтня 2008 року та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та на незаконність укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем СТОВ «Агролан».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Зміст оспорюваного договору оренди від 05 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» свідчить про те, що ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною цього договору.

Разом з тим, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки вважає, що цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 33 Закону України Про оренду землі (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені ст. 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого ст.777 ЦК України та ст.33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Пунктом 9.3.4. договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3, спадкоємцем якого є ОСОБА_2, та ТОВ «Агроконтракт-Н» передбачено, що орендар після закінчення строку договору має переважне право на його поновлення на новий строк.

Сторони погодились, що дія договору продовжується на наступний термін дії, вказаний в пункті 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною (п.3.2 договору оренди).

Пунктами 9.1-9.5, 12.1-12.5 договору оренди землі, встановлено права та обов'язки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Договір оренди землі укладено строком на 5 років та зареєстровано 24 серпня 2009 року, а тому строк його дії до 24 серпня 2014 року.

Таким чином відповідно до умов договору та приписів ст.33 Закону України «Про оренду землі» ТОВ «Агроконтракт-Н» маючи намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язане було повідомити про це орендодавця ОСОБА_2 до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі ТОВ «Агроконтрак-Н» повинно було додати проект додаткової угоди.

На підтвердження своїх намірів скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк ТОВ «Агроконтракт-Н» надало листи-повідомлення від 11 червня 2013 року та від 28 лютого 2014 року (а.с.13,14).

Належних та допустимих доказів про те, що лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі від 11 червня 2013 року ТОВ «Агроконтракт - Н» направляло ОСОБА_2 суду не надано.

На підтвердження відправлення на адресу ОСОБА_2 листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі від 28 лютого 2014 року ТОВ «Агроконтракт-Н» надало фіскальний чек згідно якого 23.03.2014 року сплачено кошти за цінний лист, який адресовано ОСОБА_2 (а.с.15).

Крім того надано опис вкладення до цінного листа, в якому зазначено: «лист №30 від 08.01.2014р., Договір оренди (в 3-х екземпл.)» (а.с.15).

Отже згідно опису вкладення до цінного листа ТОВ «Агроконтракт - Н» направило на адресу ОСОБА_2 лист №30 від 08.01.2014 року, а до матеріалів справи долучено листи-повідомлення від 11 червня 2013 року та від 28 лютого 2014 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 не заперечувала, що ОСОБА_2 отримував лист, але він не зберігся і якого він був змісту не пам'ятає.

Лист №30 від 08.01.2014 року, який зазначено в опису вкладення до цінного листа, суду для огляду не надано.

З огляду на викладене позивачем не доведено, що на адресу ОСОБА_2 направлявся саме лист-повідомлення з пропозицією поновити договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Агроконтарк-Н» не дотрималось порядку поновлення договору оренди землі визначений ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1282 цс 16, у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15, у постанові від 23 березня 2016 року у справі 6-146 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Наведені норми права свідчать про те, що частина 6 ст. 33 Закону не існує автономно та застосовується виключно у взаємозв'язку з іншими частинами цієї статті.

Системний аналіз ч.2 і.ч.6 ст.33 Закону дозволяє зробити висновок про те, що заперечення проти поновлення договору оренди можуть надсилатися лише за умови попереднього звернення орендаря із повідомленням про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору. За відсутності з боку орендаря такого повідомлення у орендодавця фактично відсутні правові підстави заперечувати проти поновлення договору, оскільки орендарем таке бажання не висловлювалося, а відтак і заперечувати немає проти чого.

Правова позиція стосовно поновлення договору оренди на підставі ч.6 ст.33 Закону у жодний спосіб не звільняє орендаря від обов'язку звернутися до орендодавця з повідомленням про намір скористатися переважним правом на поновлення договору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, свободи договору, враховуючи відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на поновлення строку договору оренди земельної ділянки, про що орендодавець повідомив орендаря відповідно до умов договору та вимог закону, не направлення орендарем орендодавцю до спливу строку договору оренди землі листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не дотримався встановленого договором та ст.33 Закону України «Про оренду землі» порядку та процедури поновлення договору оренди, а тому втратив переважне право на поновлення договору оренди.

Оскільки суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення суд та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.209, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт -Н» до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді О.В.Гайсюк

А.М.Головань