Броварський міськрайонний суд Київської області
м.Бровари № справи 361/3661/16-ц
№ провадження 2/361/200/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Білик Г.О.

при секретарях Павловій О.С.,Брейкіній Л.М., Шевчук Я.О., Іванову В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Бровари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛРЮ» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої працівником,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про про стягнення майнової шкоди, завданої працівником в сумі 18 793 грн. 89 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24.10. 2014 року відповідач ОСОБА_1В був прийнятий на посаду начальника складу та перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЛРЮ».Цього ж дня між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей.

29 жовня 2015 року за результатами інвентаризації залишків сировини та перевірки основних засобів і залишків товарно- матеріальних цінностей на складі «Бровари» виявлено нестачу на суму 18 793 грн. 89 коп., що представник позивача підтверджує актом перевірки основних засобів і залишків матеріальних цінностей на складі «Бровари» ТОВ «ЛРЮ» за №2 від 29.10.2015 року, актом № 3 про відмову працівника ОСОБА_1 від надання пояснень.

За даним фактом відповідача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, наказ про застосування якої ОСОБА_1 також відмовився підписувати, про що був складений Акт про відмову.

29.04.2016 року позивачем було відправлено відповідачу претензію про відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 18793 грн. 89 коп. на що відповіді отримано не було.

В звязку з вищевикладеним представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснення надав аналогічні позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, пояснив, що про проведення інвентаризації від 29.10.2015 року йому нічого не відомо, а також членів комісії ОСОБА_2, та ОСОБА_3, які зазначені в акті № 2 перевірки основних засобів та залишків товарно- матеріальних цінностей складу «Бровари» він ніколи не бачив, на склад останні не приїжджали, керівник ОСОБА_4 жодного разу не був присутнім при проведенні будь-яких перевірок. Приблизно у жовтні 2015 року працівник служби безпеки -ОСОБА_5 та технічний директор -ОСОБА_6 дійсно були присутні на складі «Бровари» з метою здійснення загальної перевірки та координації роботи складу. Будь-яких порушень в той час виявлено не було. Обидва документи складені в м.Дніпропетровськ, тобто не на території розташування складу, а в головному офісі позивача, відповідач фактично бути присутнім не міг, оскільки перебував на території складу в м.Бровари.Як зазначає відповідач в наданих документах не встановлено наявність прямої дійсної шкоди та її розмір, якими неправомірними діями її заподіяно та в чому полягає вина відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, повно та всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Як вбачається з наказу-розпорядження №34-к від 24.10.2014 року керівника підприємства ОСОБА_4 ОСОБА_1 прийнятий з 24.10.2014 року на посаду начальника складу ТОВ «ЛРЮ» в м.Бровари.

24.10.2014 року директор ТОВ «ЛРЮ» ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони уклали договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно якого ОСОБА_1 як начальник складу прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому організацією матеріальних цінностей.

Згідно п.18 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв'язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, після призначення відповідача начальником складу ТОВ «ЛРЮ» в м.Бровари розпистка про прийняття ним на відповідальне зберігання активів згідно опису складена не була, жодного акту-прийому передачі йому будь-яких матеріальних цінностей не було підписано, інших доказів, які б підтверджували отримання активів відповідачем, представником позивача до суду подано не було та судом не здобуто.

Відповідно до п. 1 Розділу 2 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України 02.02.2014 № 879 , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 р. за № 1365/26142. для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Відповідно наказу №17/1-ОД від 28.10.2015 року директором ТОВ «ЛРЮ» ОСОБА_4 прийнято рішення у термін з 29.10.2015 року по 30.10.2015 року провести повну інвентаризацію товарно- матеріальних цінностей на складі «Бровари» ТОВ «ЛРЮ» за адресою:м.Бровари б.Незалежності, 53. Для проведення інвентаризації створити комісію у складі голови комісії - ОСОБА_8, членів комісії ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 До участі у проведенні інвентаризації залучити начальника складу ОСОБА_1

За результатами перевірки основих засобів і залишків матеріальних цінностей на складі «Бровари» ТОВ «ЛРЮ» вищевказаною комісією складено акт № 2 від 29.10.2015 року про недостачу наступних залишків товарно-матеріальних цінностей: фруктовий ящик чорний вартістю 2 244 грн. 24 коп.; ящик битий ППР чорний вартістю 3 758 грн. 38 коп.; ящик новий чорний битий вартістю 12 791 грн. 27 коп., загалом на суму 18 793 грн. 89 коп. Вказаний акт підписаний всіма членами комісії, крім ОСОБА_1, який у вказаному акті також зазначений членом комісії.

Відповідно п. 2.4 Розділу 2 Положення матеріально відповідальні особи не включаються до складу робочої інвентаризаційної комісії для перевірки активів, що знаходяться у них на відповідальному зберіганні.

Згідно акту № 3 від 29.10.2015 року вбачається, що начальник складу ТОВ «ЛРЮ» в м.Бровари ОСОБА_1 відмовився надавати усні та письмові пояснення щодо недостачі товарно- матеріальних цінностей на даному складі на загальну суму в розмірі 18 793 грн. 89 коп. Даний акт скріплений підписами комісії в складі пяти чоловік. Місце складення м.Дніпропетровськ.

Відповідно наказу № 17/1 від 29.10.2015 року директора ТОВ «ЛРЮ» начальника складу ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Місце складення даного наказу також м.Дніпропетровськ.

Як стверджується представником позивача з наказом про оголошенння догани ОСОБА_1 ознайомитись відмовився, про що складений акт від 30.10.2015 року місце складення м.Дніпропетровськ. ( а.с.27).

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

Згідно зі ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за спричинену шкоду власник повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, зокрема факту порушення покладених на працівника трудових обов'язків.

Ст. 134 вказаного кодексу встановлена відповідальнысть у повному розмірі шкоди у випадку, коли шкоди завдано недостачею.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам розяснено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Судом встановлено, що відповідач був матеріально відповідальною особою та зобовязаний нести індивідуальну відповідальність за схоронність матеріальних цінностей, що були йому ввірені.

Відповідно до положень ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Відповідно ст. 60 ЦПК Укаїни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В даному випадку представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що відповідачу ОСОБА_1 при прийнятті його на посаду начальником складу дійсно були ввірені товарно матеріальні цінності зазначені в акті перевірки № 2 від 29.10.2015 року, оскільки розписка про прийняття ним на відповідальне зберігання активів згідно опису складена не була, будь-які акти прийому передачі товарно- матеріальних цінностей сторонами також не підписувались.

Як вбачається з вищевказаного акту перевірки № 2 всупереч Положенню про інвентаризацію активів та зобов'язань відповідач ОСОБА_1 як матеріально- відповідальна особа був залучений до складу комісії, що проводила перевірку основних засобів і залишків товарно- матеріальних цінностей.

Крім того, суд критично оцінює акт № 3 від 29.10.2015 року про відмову працівника надати посьмові та усні пояснення щодо недостачі, висновок за результатами службового розслідування від 29.10.2015 року, наказ про виявлення недостачі №17/1 від 29.10.2015 року, наказ № 10-ОД від 30 жовтня 2015 року про оголошення догани, акт про відмову працівника від підпису про ознайомленні з наказом про винесення догани від 30.10.2015 року, оскільки місцем складення останніх є м.Дніпропетровськ, в той час як перевірка проводилась на складі в м.Бровари.

Враховуючи викладене та аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що представником позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які викладені ним у позові, та які б підтверджували наявність прямої дійсної шкоди, якими неправомірними діями відповідача її заподіяно і чи входили до функцій ОСОБА_1 обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, а також не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_1 при прийнятті на посаду начальника складу приймав на відповідальне зберігання перелічені в акті № 2 про недостачу - активи, крмі того при проведенні інвентаризації посадовими особами ТОВ «ЛРЮ» допущено порушення процесу проведення інвентаризації, передбаченого Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань.

В звязку з вищенаведеним суд приходить висновку про необгрунтованість та недоведеність позовних вимог належними і допустими доказами, відтак в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 134, 138 КЗпП України, Постановою Пленуму ВСУ від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», Положенням про інвентаризацію активів та зобовязань, затвердженим Нказом Мінстерства фінансів України від 02.09.2014 року за № 879, ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛРЮ» до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛРЮ» майнової шкоди в сумі 18 793 ( вісімнадцять тисяч сімсот девяносто три) грн. 89 коп., судового збору в сумі 1 450 ( одна тисяча чотириста пятдесят), - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2017 року.

Суддя Г.О. Білик