РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Гарячій Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товарситва «ОТБ Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

про визнання недійсним договорів кредиту та факторингу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товарситва «ОТБ Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними договорів кредиту та факторингу. Зазначає, що 05.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено кредитний договір № CL-ОАІ/020/2007 про надання 19 861,00 Швейцарських франків на купівлю автомобіля під 9,99% річних з кінцевим поверненням кредиту 05.11.2013 року.

21.12.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 21/12/12. За умовами договору ПАТ «ОТП Банк» - кілєнт та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - фактор, уклали договір про передачу прав грошової вимоги за договорами що укладені між Клієнтом та Боржниками. Перелік Боржників, право грошової вимоги до яких переходить до Фактора визначено Додатком №1 договору факторингу. У п.33 даного додатку визначено, що Клієнт передав Фактору право вимоги за кредитним договором № CL-ОАІ/020/2007 від 05.11.2007 року на загальну суму 9 189,55 Швейцарських франків. При цьому, здійснюючи фінансування оспорюваного договору з ПАТ «ОТП Банк» коштів в гривнях, відповідач отримав право вимоги по борговим зобовязанням в розмірі 9 189,55 Швейцарських франків без встановлення еквівалента у національній валюті України. Позивач вважає, що кредитний договір та договір факторингу підлягають визнанню недійсними, окільки не відповідають чинному законодавству України та порушують права позивача як споживача послуг. В уточненій позовній заяві позивач просить визнати договір кредиту № CL-ОАІ/020/2007 від 05.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 недійсним та визнати недійсним договір факторингу від 21.12.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторигн Україна».

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просять його задоволити в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідачів заперечив проти задоволення позову, просить відмовити в повному обсязі, вважає його безпідставним та необгрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 05.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено кредитний договір № CL-ОАІ/020/2007 про надання 19 861,00 Швейцарських франків на купівлю автомобіля під 9,99% річних з кінцевим поверненням кредиту 05.11.2013 року.

21.12.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 21/12/12. За умовами договору ПАТ «ОТП Банк» - кілєнт та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - фактор, уклали договір про передачу прав грошової вимоги за договорами що укладені між Клієнтом та Боржниками. Перелік Боржників, право грошової вимоги до яких переходить до Фактора визначено Додатком №1 договору факторингу. У п.33 даного додатку визначено, що Клієнт передав Фактору право вимоги за кредитним договором № CL-ОАІ/020/2007 від 05.11.2007 року на загальну суму 9 189,55 Швейцарських франків.

Дані обставини підтверджуються копіями письмових доказів, що долучені до матеріалів справи.

Позивач зазначає, що при укладенні кредитного договору, були порушені його права як споживача, не було чітко визначено суть правовідносин, обсяг прав та обовязків кожної сторони.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Оскільки позивачем було підписано інформаційний листок «Умови кредитування по програмі «Автомобіль в кредит без авансового платежу» та анкета-заява на отримання кредиту від 30.10.2007 року. В самому кредитному договорі, зокрема п. 2 ч.1 , міститься положення про суму кредиту, базу нарахування процентів, існуючі комісії; п.1.5.1. ч.2 договору передбачено розміри та строки повернення кредиту та сплати відсотків; п. 3 ч.2 кредитного договору визначено можливі санкції взятих на себе зобовязань, то суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсним договору кредиту № CL-ОАІ/020/2007 від 05.11.2007 року не підлягає задоволенню.

Позивач зазначає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повинен мати генеральну ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, а оскільки така в нього відсутня, то укладений договір факторингу вчинений з порушенням закону.

Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

У відповідності до зазначених нормативних актів Національним банком України видана АТ «ОТП Банк» банківська ліцензія №191 на здійснення банківських операцій та Дозвіл №191-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та 4 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком, а саме на операції з валютними цінностями в частині залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, копії додані до матеріалів справи.

У відповідності до п.5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 року №275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року за №15-93.

Відповідно до Договору факторингу до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли лише права вимоги до боржників (їх поручителів) - п. 3.3. Договору факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Факторинг вважається фінансовою установою.

ТОВ «ОТГІ Факторинг Україна» отримало Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи за № 916 від 03.12.2009р.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), що зокрема і було вчинено шляхом укладення оспорюваного договору між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», де в конкретному випадку третьою особою (боржником) являється ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.

З матеріалів оспорюваного Договору факторингу б/н від 21.12.2012р.. укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вбачається, що покупець - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за винагороду у 4 548 336,67 гривень, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, придбав у продавця - АТ «ОТП Банк» право вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості, у конкретному випадку до боржника ОСОБА_2 перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором №CL- ОАІ/020/2007 від 05.11.2007р., яка включає суму основного боргу, проценти нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності) на дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3 Договору факторингу.

Як передбачено умовами кредитного договору від 05.11.2007 року право боржника виконувати зобовязання за договором не обмежується лише викогнанням зобовязань у валюті швейцарських франках. Таке зобовязання може бути здійснено у національній валюті ( п.п. 1.11.2, .11.3 )

На підставі викладеного суд вважає, що позовна заява є надуманою та безпідставною, а викладені обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та дослідження наданих доказів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товарситва «ОТБ Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними договорів кредиту та факторингу, слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 99 Конституції України, ст. ст. 524, 533, 1046, 1049, 1077, 1078 ЦК України, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про захист прав споживачів, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товарситва «ОТБ Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договору кредиту № CL OAI від 05 листопада 2007р. укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та договору факторингу від 21 грудня 2012р. укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ТОП Факторинг Україна» - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду

Суддя