Справа № 369/5474/15-ц
Провадження № 2/369/206/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2017 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

при секретарі Кузьменко П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега Банк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Згідно вищезазначеного угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2706/0708/71-451 від 17.07.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк».

17.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2706/0708/71-451.

Відповідно до умов кредитного договору, банк зобовязується надати відповідачу 1 кредити у сумі 110000,00 доларів США, а Відповідач 1 зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачених кредитним договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Банк (кредитор) свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу 1, кредит у сумі 110000,00 доларів США.

У порушення умов кредитного договору, відповідач 1, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.05.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 63922,16 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1345358,96 грн. за відсотками - 4403,63 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 92682,46 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

В забезпечення виконання зобов»язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.07.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_2 уклали договір поруки №2706/0708/71-451-Р-1.

Відповідно до умов договору поруки відповідач 2 як поручитель поручається за виконання відповідачем 1 обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк заборгованість у розмірі 1449003,03 грн., а саме: за кредитом - 1345358,96 грн.; по відсотках - 92682,46 грн.; пеня - 10961,61 грн..

Не погоджуючись з позовом у вересні 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега Банк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що 17.07.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» був підписаний договір споживчого кредиту №2706/0708/71-451, згідно якого відповідач 2 зобовязався надати грошові кошти у розмірі 110000 доларів США, а позивач повернути зазначені кошти до 17.07.2028 року згідно графіку погашення.

Відповідно до п.1.4 договору, кредитні кошти призначені для розрахунку за договором купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_3 з метою придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1 договору, кредит надається позичальнику лише після: надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 10% вартості обєкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного в п.1.4. цього договору.

Так позивач за зустрічним позовом зазначає, що укладений договір про надання кредиту суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» - не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливості настання валютних ризиків для позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов»язкові умови, щодо основних економічних та правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення такого договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач за зустрічним позовом просив суд визнати кредитний договір №2706/0708/71-451 від 17.07.2008 року недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав, мотивуючи його безпідставністю, просив суд застосувати до зустрічних позовних вимог термін позовної давності.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні як первісного позову так і зустрічного позову, виходячи з такого.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі, 17.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2706/0708/71-451, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 110000,00 дол. США строком повернення до 07.07.2038 року включно зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом.

Факт отримання позичальником кредитних коштів сторонами не оспорювався.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором порушує, у зв'язку з чим ПАТ «Альфа-Банк» станом на 01.05.2015 року нарахована заборгованість у розмірі 63922,16 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1345358,96 грн., за відсотками - 4403,63 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 92682,46 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК Українивимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

При цьому, суд вважає встановленим той факт, що відповідач 1 порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування в повному обсязі, у відповідності до умов договору, та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, що підтверджується матеріалами справи.

В забезпечення виконання зобов»язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 17.07.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2706/0708/71-451-Р-1, у відповідності до якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання відповідачем 1 умов кредитного договору.

Встановлено та не оскаржувалось сторонами, що 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В наступному, 15.06.2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

На підставі вказаних договорів відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором від 17.07.2008 р. №2706/0708/71-451.

При цьому необхідно зазначити, що вказаний факт не оспорювався сторонами по справі, однак суду не надано належних доказів відступлення прав вимоги саме за вказаним кредитним договором, зокрема, Витяг з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 р. підписаний ОСОБА_4, який є Начальником управління юридичного стягнення ПАТ «Альфа-Банк», однак доказів зайняття вказаною особою зазначеної посади та права останнього підписувати такі витяги суду не надано.

Зокрема, вказаний вище Витяг не містить інформації щодо розміру заборгованості, право вимоги щодо якої передано позивачу, що унеможливлює встановлення заборгованості відповідача 1 за тілом кредиту та по відсоткам до червня 2012 року.

Дослідивши наданий позивачем графік погашення заборгованості, суд приходить до висновку про його не обґрунтованість, оскільки позивачем не надано суду інформації щодо розміру заборгованості, право вимоги щодо якої передано позивачу, що унеможливлює встановлення заборгованості відповідача 1 за тілом кредиту та по відсоткам до червня 2012 року.

Щодо вказаних обставин позивачем не надано суду обґрунтованих пояснень, належних та допустимих доказів.

У зв'язку з вказаним є неможливим встановити наявність заборгованості відповідача 1 перед позивачем в розмірі 1449003,03 дол. США. Наданий позивачем розрахунок суд вважає неналежним доказом вказаної заборгованості, останній містить суперечливі та незрозумілі дані, у зв'язку з чим суд не може прийняти його до уваги при винесені рішення.

Зокрема, є неможливим встановлення й заборгованості по відсоткам, оскільки останній залежить від розміру заборгованості по тілу кредиту.

При цьому, на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд роз'яснював сторонам право заявити клопотання, а також представнику позивача було роз'яснено обов'язок позивача надати належні та допустимі докази у підтвердження розміру заборгованості, проте, сторона не скористалася своїм правом та не виконав свій обов'язок надати докази у підтвердження розміру заборгованості.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження розміру заборгованості відповідача 1 по кредитним зобов'язанням.

Більш того, відповідно до п.10.6 кредитного договору №2706/0708/71-451 від 17.07.2008 р. будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній, повинні бути здійснені у письмовій формі. Такі повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресату посильним, цінним листом, телексом чи телефаксом.

Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про заміну кредитора у зобовязанні в тому разі, коли банком не лише направлено на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Згідно з ч. 2 ст. 516 та ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Якщо кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обовязок, виконання зобов язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Так представником позивача не надано суду доказів надсилання відповідачу 1 та відповідачу 2 переходу права вимоги від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та від ПАТ «ОСОБА_4 банк» до позивача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Враховуючи, що під час судового розгляду не було підтверджено розміру заборгованості позичальника за кредитним договором, відсутні правові підстави для притягнення поручителя до відповідальності за порушення позичальником умов кредитного договору.

Факт порушення позичальником зобов'язань сам по собі не може бути підставою для задоволення позову.

На підставі вказаного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову у зв'язку з недоведеністю.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Вирішуючи спір про визнання кредитного договору недійсним, має бути встановлено наявність тих обставин, з якими закон пов"язує визнання правочину недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо. Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст.215,216 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити норма ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільсьва; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків , що обумовлені ним.

Позовні вимоги позивача по зустрічному позову щодо недійсності договору ґрунтуються на тому, що в спірному договорі не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливості настання валютних ризиків для позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов»язкові умови, щодо основних економічних та правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення такого договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

Суд вважає наведені у позовній заяві обґрунтування надуманими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законні, виходячи із наступного.

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач за зустрічним позовом, своїм підписом у кредитному договорі, засвідчив своє добровільне волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі, він був обізнаний щодо умов виконання своїх зобов'язань перед банком, усвідомлював їх правові наслідки та обсяг своєї відповідальності, самостійно обрав кредитування у доларах США та взяв на себе обов'язок повернути кредит.

Отже, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством, вимоги для укладання договорів були дотримані.

Так ОСОБА_1 не доведено доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України порушення його прав укладенням оспорюваного кредитного договору.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність, а також достатність доказів і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісних та зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 525-526,530,551,536, 559 610,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега Банк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Д.Усатов