Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Нікандрової С.О., при секретарі Гончарової К.Ю., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, про стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві. В позові зазначив, що 15 листопада 2012 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем ОСОБА_4 стався нещасний випадок, в результаті якого останній отримав наскрізне корневоосклеральне поранення з випаденням внутрішніх оболонок правого ока, чужорідне тіло правої орбіти. За висновком МСЕК від 06 листопада 2013 року позивача ОСОБА_4 визнано інвалідом третьої групи та встановлено 55% стійкої втрати професійної працездатності. Посилаючись на те, що внаслідок трудового каліцтва він зазнав значних фізичних і моральних страждань, позивач просив на підставі ст.237-1 КЗпП України стягнути з відповідача, з яким він перебував у трудових відносинах під час нещасного випадку, на відшкодування моральної шкоди 250 000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позові підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності №20/68 від 04.09.2017 року, надала письмові заперечення на позов, в судовому засіданні пояснила, що дійсно 15 листопада 2012 року під час виконання трудових обовязків підземним електрослюсарем черговим і по ремонту обладнання ОСОБА_4 стався нещасний випадок, про що складений акт №17 форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та акт форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку. 06.11.2013 року ОСОБА_4 встановлено трудове каліцтво та третю групу інвалідності. Відповідно до вищевказаних актів, ОСОБА_4 отримав травму внаслідок невиконання захисних окулярів, чим порушив вимоги п.п.1.6.1., 1.6.4 Інструкції по охороні праці НАОТ «.013-12 для керівників, спеціалістів, службовців і працівників комбінату», з якою ОСОБА_4 ознайомлений під розпис, а також невиконання посадових обовязків гірничим майстром ОСОБА_7, а саме п.2.17.5 Посадової інструкції. Таким чином, відповідач не заперечує, що підприємство є винуватим у настанні нещасного випадку, проте просить взяти до уваги те, що нещасний випадок з потерпілим стався через порушення позивачем норм з охорони праці.

Вважає розмір визначеної позивачем в позові моральної шкоди надмірно великим, необґрунтованим і несправедливим, тому просить вирішити питання про розмір моральної шкоди на розсуд суду.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області ОСОБА_3, який дії на підставі довіреності №09-1871 від 14.11.2017 року, суду пояснив, що 15 листопада 2012 року під час виконання трудових обовязків ОСОБА_4 стався нещасний випадок, про що ПрАТ «ЗЗРК» складені акт №17 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 та акт про проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5. За висновком МСЕК від 06 листопада 2013 року позивача ОСОБА_4 визнано інвалідом третьої групи та встановлено 55% стійкої втрати професійної працездатності. Фондом призначено одноразова виплата потерпілому ОСОБА_4 зі зменшенням суми у звязку з наявністю його вини, а також щомісячна допомога. Вважає, що внаслідок нещасного випадку ОСОБА_4 дійсно заподіяна моральна шкода, яка підлягає стягненню з ПрАТ «ЗЗРК».

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 07 лютого 2006 року наказом №1283 прийнятий на посаду учня електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування електроремонтної дільниці ЗАТ «Запорізькій залізорудний комбінат», після неодноразових переведень, 16 листопада 2010 року наказом №806 переведений електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду шахти «Прохіднича» ЗАТ «Запорізький залізорудний комбінат».

З 2014 року ОСОБА_5 з іноземними інвестиціями у формі Закритого акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» перейменовано в ОСОБА_5 з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат».

15 листопада 2012 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем ОСОБА_4 стався нещасний випадок, в результаті якого останній отримав наскрізне корневоосклеральне поранення з випаденням внутрішніх оболонок правого ока, чужорідне тіло правої орбіти.

ЗАТ «ЗЗРК» складені акт №17 від 21.11.2012 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 та акт від 21.11.2012 року про проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, згідно яких встановлено, що ОСОБА_4 проводив забивання металевого пальця тяги ковша без використання захисних окулярів (за їх наявністю), чим порушив вимоги пп.1.6.1, 1.6.4 «Інструкції з охорони праці НАОТ №00.013-12 для керівників, спеціалістів, службовців і робочих комбінату»; п.3.9. «Інструкції по охороні праці НАОТ №00.008-09 для працівників, зайнятих на підземних роботах»; гірничий майстер ОСОБА_7 не забезпечив виконання ОСОБА_4 вимог інструкцій з охорони праці, чим порушив вимоги п.2.17.5 Посадової інструкції.

Довідкою до ОСОБА_7 огляду МСЕК серії 10 ААБ №504623 від 06.11.20123 року ОСОБА_4 встановлено трудове каліцтво та третю групу інвалідності по зору, а також протипоказана робота, що вимагає бінокулярний зір, з небезпекою очного травматизму.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АБ №008188 від 06.11.2013 року, ОСОБА_4 визначено 55% втрати професійної працездатності безстроково у зв'язку з трудовим каліцтвом та третю групу інвалідності із потребою у протезуванні правої очної порожнини, лікування правої очної порожнини за призначенням та окуліста. ОСОБА_4 призначена пенсія по інвалідності через трудове каліцтво довічно.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції Українижиття і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), зазначено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно пункту 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі №1-9/2004, визначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд вважає, що позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок трудового каліцтва він зазнавав фізичного болю, проходив тривале лікування, втратив 55% професійної працездатності, став інвалідом третьої групи довічно, тобто ушкодження його здоров'я мають не відновлювальний характер, що безумовно змінило звичний уклад його життя. Разом з тим, суд враховує, що трудове каліцтво сталося за умови наявності вини в цьому і самого ОСОБА_4, як це було відображено у складених щодо нього відповідачем актах про нещасний випадок на виробництві. Відомостей щодо оскарження позивачем

вказаних актів суду не надано. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За розясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (зі змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, та самого позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати професійної працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Згідно ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню, або збільшенню шкоди, то в залежності від ступеня вини потерпілого, з урахуванням вини заподіяча шкоди, розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлена груба необережність постраждалого ОСОБА_4, оскільки нещасний випадок стався в першу чергу від його необережних дій у звязку з ігноруванням правилами безпеки при виконанні робіт без застосування засобів індивідуального захисту за їх наявністю.

Разом з тим бездіяльність гірничого майстра ОСОБА_7, який можливо міг запобігти травмі, не забезпечивши виконання ОСОБА_4 вимог інструкції з охорони праці, в меншій мірі сприяла нещасному випадку, оскільки тільки при дотриманні правил безпеки при проведенні вказаних робіт нещасний випадок міг не відбутися.

Таким чином, з урахуванням характеру і ступеню моральних страждань, грубої необережності потерпілого, розмір шкоди підлягає зменшенню, а суд, керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, вважає можливим стягнути на користь позивача ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 45 000 гривень.

Згідно із пп. 164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю.

Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015р.

Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. На підставі ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум

для працездатних осіб становить 1600,00 грн. Отже, розмір судового збору, який підлягає сплаті з позовних заяв немайнового характеру становить 640 грн., суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 115,20 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, про стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» () на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом у розмірі 45000 (сорок пять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» () судовий збір в дохід держави у розмірі 115 (сто п'ятнадцять) гривень 20 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8