Справа № 755/5870/17
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участі секретаря Гноілек М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 38-42).
Позовні вимоги мотивовані тим, що він являється власником зазначеної квартири АДРЕСА_1 .
З 20.05.1999 р. у вказаній квартирі був зареєстрований ОСОБА_2 , який є сином колишнього власника квартири ОСОБА_3 .
На даний час у квартирі проживає його рідний брат ОСОБА_3 , який сплачує плату за комунальні послуги. Відповідач не проживає в даній квартирі, ніколи не проживав, особисті речі відповідача в ній відсутні, окрім того він не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на нього нараховуються.
Відповідач категорично відмовляється добровільно знятися з реєстрації, тому виникла необхідність у зверненні з позовом до суду.
Також позивач вказує, що реєстрація відповідача у квартирі створює йому труднощі щодо реалізації права власності, а саме: сплата додаткових коштів квартплати за відповідача та можуть виникнути при здійсненні свого права при відчуженні нерухомості у зв`язку з реєстрацією сторонньої особи, яка не є його родичем.
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 20.04.2017р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 (а.с. 25-26)
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позов та викладені у ньому обставини.
Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову у зв`язку з його безпідставністю та подала до суду письмові заперечення (а.с. 106-109), у яких зазначила, що рідний брат позивача ОСОБА_3 є батьком відповідача, таким чином відповідач є племінником позивача та членом його сім`ї, а отже має право користуватися вказаною квартирою на рівні з ОСОБА_3 . Відповідач з червня 2013 року є студентом Економіко-правничого коледжу Запорізького національного університету за денною формою навчання та продовжує навчання за освітнім рівнем бакалавр в університеті м. Запоріжжя, у зв`язку з чим не проживає за місцем реєстрації з поважних причин. Оскільки відповідач є членом сім`ї позивача, а строк відсутності без поважних причин є меншим, ніж 1 рік, тому за відповідачем зберігається право користування вказаною квартирою.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додатково зазначив, що він зареєстрував відповідача, як сина, у спірній квартирі у трьохмісячному віці. Після реєстрації дитини дружина з ним розлучилась та переїхала з сином коли тому виповнилось дев`ять місяців на постійне місце проживання до м. Запоріжжя, де там мешкають по даний час. Відповідач з 1999 року ніколи не проживав у спірній квартирі і там не з`являвся. Спільного господарства з відповідачем ні він, ні позивач не ведуть та ніколи не вели. Позивач свого племінника - відповідача, навіть, не знає.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування квартири від 09.09.2008 р. укладеного з ОСОБА_3 , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ничипоренком О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 671 (а.с. 6, 7).
Згідно довідки по формі 3, виданої 03.02.2017 р. КК «Центр комунального сервісу», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_3 , який є третьою особою у справі (а.с. 8).
Родинні зв`язки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 також підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 110).
Як убачається з повідомлення ДП «Придніпровська залізниця» від 22.08.2016 року, ОСОБА_2 стояв на обліку у дитячій консультації з 20.06.1998 року до 18 років (15.06.2016 р.), місце проживання дитини: АДРЕСА_2 (а.с. 17).
Місце мешкання відповідача за адресою АДРЕСА_2 підтверджується також актами обстеження умов проживання від 31.03.2016 р. та від 11.07.2016 р. (а.с. 18, 19).
Крім того, за повідомленням Дніпровського районного у м. Києві військового комісаріату від 28.04.2016 року, ОСОБА_2 на військовому обліку призовників в Дніпровському районі у м. Києві не перебуває (а.с. 20).
Разом з тим, з довідки виданої Економіко-правничого коледжу Запорізького національного університету від 05.05.2017р. ОСОБА_2 є студентом 4 курсу денної форми навчання Економіко-правничого коледжу Запорізького національного університету, зарахований на підставі наказу №1263-с від 11.08.2013р. (а.с. 111).
Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи про те, що відповідач є сином наймача квартири ОСОБА_3 та племінником позивача, тому є членом сім`ї, у зв`язку з чим має право на користування спірною квартирою, крім того, ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації з поважних причин, а саме у зв`язку з навчанням у м. Запоріжжі, при цьому також повноліття досяг ІНФОРМАЦІЯ_3 , через що відсутній за місцем реєстрації менше року, тому відповідно ст. 405 ЦК України підстави для задоволення позову відсутні.
Проте суд не може прийняти до уваги вказані заперечення, виходячи з наступного.
Згідно положень ст. 405 ЦК України, на яку посилається представник відповідача, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Допитана судом свідок ОСОБА_6 засвідчила, що вона є сусідкою позивача та третьої особи, працювала консьєржем, добре знає всіх мешканців квартир у під`їзді, чула, що у ОСОБА_7 є син ОСОБА_8 , однак відповідача ніхто ніколи не бачив, у квартирі позивача, яку отримувала бабуся ОСОБА_7 , ОСОБА_2 не проживає.
Свідок ОСОБА_9 зазначив, що близько 15 років знає позивача та є другом третьої особи ОСОБА_3 до якого десь з 2003 року він щотижня або й частіше заходить додому у спірну квартиру. З ОСОБА_10 проживає його п`ятирічний син ОСОБА_11 та цивільна дружина, про сина ОСОБА_3 - ОСОБА_8 він знає, проте відповідача він ніколи не бачив. ОСОБА_12 зі своїм батьком ніколи не проживав, речей відповідача у спірному житловому приміщенні не має.
Про непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 також свідчить акт від 03.02.2017 року, що підписаний сусідами та засвідчений начальником ЖЕД № 403(а.с. 9).
Отже, з урахуванням тих обставин, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідач, як племінник, не є членом сім`ї ОСОБА_1 , спільного господарства з останнім не вів, у спірній квартирі з малолітнього віку по даний час відповідач не проживав, тому до спірних правовідносин вищенаведена ст. 405 ЦК України застосуванню не підлягає, до того ж на вказану норму закону позивач не посилається.
Відповідно положень ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 1999 року, спільного господарства з позивачем та третьою особою у справі ніколи не вів, його майно там не знаходиться, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 не здійснює, у зв`язку з чим позивачу, який є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідач чинить перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідача майнові витрати по утриманню житла, а тому позов підлягає задоволенню.
Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 215, 218 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя