Провадження № 2/641/1552/2017 Справа № 641/3870/17
Комінтернівський районний суд міста Харкова
головуючого - судді Боговського Д.Є.
за участю секретаря - Бєлової Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що її син ОСОБА_2 відсутній за місцем реєстрації більше двох років без поважних причин, комунальні послуги не сплачує та не є власником житла.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Погорелової О.В. про розгляд справи за її відсутності із зазначенням щодо підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 04.06.2007, реєстровий № 3-07-297145, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
В даній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_1, 1967 р.н., та її син ОСОБА_2, 1990 р.н., що підтверджується довідкою дільниці № 25 КП «Жилкомсервіс» від 16.05.2017 за № 1804.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що фактично в спірній квартирі вона мешкає сама, її син ОСОБА_2 у 2014 року виїхав до Російської Федерації, з того часу в квартирі не мешкає, не сплачує за комунальні послуги та інші рахунки, пов'язані із утриманням житлового приміщення, не є власником майна, не виконує обов'язки члена сім'ї, створює перешкоди у користуванні квартирою, порушує права власника на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Позивач вказує, що реєстрація місця проживання особи не є наданням права власності, а тому і зняття з реєстраційного обліку не позбавляє права власності, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог, враховуючи, що відповідача ОСОБА_2 не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, однак не має можливості самостійно реалізувати це право, оскільки постійно мешкає в іншому місці.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 346 ЦК України визначені підстави припинення права власності.
Так, право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Положеннями ст.. 405 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено втрату права користування житлом в разі відсутності особи понад один рік. При цьому, в даній статті йдеться лише про членів сім'ї власника, які власниками його житла не являються.
Враховуючи, що складовими поняття права власності є володіння, користування та розпорядження майном, позбавлення особи права користування майном є по своїй суті позбавленням і права власності цієї особи на майно.
Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
За таких обставин суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-8, 10,11,60, 88, 209,212,214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Д. Є. Боговський