Номер провадження: 22-ц/785/5819/17
Номер справи місцевого суду: 520/2132/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_4 про визнання договорів недійними та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року,

встановила:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до ОСОБА_3 з вказаним позовом, який уточнило обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з ОСОБА_3 було укладено договір «Автопакет», за яким відповідач отримала кредит у сумі 10368,32 долари США на придбання автомобіля та витрат, пов'язаних з його державною реєстрацією, під 14,4% річних з кінцевим терміном повернення 30.05.2014 року.

В забезпечення цього договору ОСОБА_3 передала в заставу транспортний засіб Daewoo Matiz д.н.НОМЕР_1.

Наданий кредит забезпечений договором поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язалася повернути Банку до 31.05.2014 року грошові кошти у сумі 10368,32 долари США зі сплатою 14,4% та інших платежів, передбачених договором.

Крім того, стороною договору був поручитель ОСОБА_4, яка поручалася за належне виконання умов кредитного договору ОСОБА_3

Умови договору ОСОБА_3 належним чином не виконано, у зв'язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 15507,95 доларів США, що дорівнює 123955,05 грн., у рахунок яких позивач просив суд звернути стягнення на вказаний автомобіль.

ОСОБА_3 не погоджуючись з позовом у квітні 2014 року заявила зустрічний позов, який уточнила та просила суд визнати договір «Автопакет» №ОД07/06/2007/840-К/62 від 1.06.2007 року недійсним, визнати недійсним договір поруки, укладений між Банком та ОСОБА_4, і зобов'язати Банк прийняти від неї 20541,01 грн., який вмотивувала тим, що при укладанні договору були порушені її права як споживача, оскільки їй не було надано розрахунок щомісячних платежів за кредитом, не було повідомлено про загальну суму її зобов'язань, не попередив про можливі валютні ризики і що використання Банком долара США як предмету кредитування не є належним платіжним засобом на території України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року первісний позов задоволено.

В рахунок заборгованості за кредитним договором «Автопакет» №ОД07/06/2007/840-К/62 від 1.06.2007 року, що становить 15507,95 доларів США, що еквівалентні 123955,05 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 7896,10 доларів США, що дорівнює 63113,53 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 5054,99 долари США, що еквівалентно 40404,54 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту 1520,03 доларів США, що еквівалентно 12149,60 грн. та штраф за порушення виконання умов договору 1036,83 долари США, що еквівалентно 8287,38 грн., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Daewoo Matiz 2007 року випуску сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрований РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області 30.05.2007 року, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію ДТЗ, виданого тим же РЕВ 30.05.2007року, шляхом продажу ПАТ КБ «Надра» предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» та задоволення її зустрічного позову.

Сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 16.05.2007 року ОСОБА_3 заповнила анкету-заяву на отримання кредиту на купівлю автомобілю за програмою «Автопакет» обравши валюту рахунків долар США та підтвердивши, що вона ознайомлена з умовами кредитування за програмою «Автопакет».

01.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра», яке згідно вимог законодавства перетворене у ПАТ КБ «Надра», та відповідачем укладено договір «Автопакет» №ОД07/06/2007/840-К/62, за яким Банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 10368,32 долари США на придбання автомобіля та витрат, пов'язаних з його державною реєстрацією, під 14,4% річних з кінцевим терміном повернення 30.05.2014 року, шляхом, визначеним в п.2.2.1 Договору. В забезпечення цього Договору ОСОБА_3 передала в заставу транспортний засіб Daewoo Matiz д.н.НОМЕР_1.

Крім того, 01.06.2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки №ОД07/06/2007/840-П/62, за яким ОСОБА_4 поручалася перед Банком за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №ОД07/06/2007/840-К/62 від 1.06.2007 року.

Банком виконано зобов'язання за кредитним договором від 01.06.2007 року щодо видачі позичальнику кредитної суми, однак ОСОБА_3 порушено умови договору про повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим станом на 05.02.2014 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість, яка становить 15507,95 доларів США, що гривневому еквіваленті складає 123955,05 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7896,10 доларів США, що дорівнює 63113,53 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 5054,99 долари США, що еквівалентно 40404,54 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту 1520,03 доларів США, що еквівалентно 12149,60 грн. та штраф за порушення виконання умов п.5.1-5.2 Договору 1036,83 долари США, що еквівалентно 8287,38 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник зобов'язаний сплатити неустойку.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не виконує зобов'язань за Договором №ОД07/06/2007/840-К/62, заборгованість не погашено, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Daewoo Matiz 2007 року випуску сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрований РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області 30.05.2007 року, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію ДТЗ, виданого тим же РЕВ 30.05.2007 року шляхом продажу ПАТ КБ «Надра» предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеного при розгляді цивільної справи №6-10цс13, якою зазначено, що нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як зазначено в п. 8.1 договору «Автопакет», цей договір укладений у відповідності до частини 2 статті 628 ЦК України, що є різновидом змішаного договору, в якому містяться елементи двох різних договорів - кредитного та застави.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів, що передбачено частиною ст. 627 ЦК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 (справа №1-26/2011 справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначається, що положення закону, які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 ч. 1, ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Крім того, споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина 1 статті 634 ЦК України).

Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з договору «Автопакет», цей правочин на момент його укладання відповідав нормам Закону України «Про заставу» в редакції 4.10.2005року, згідно статті 13 якого застава транспортного засобу не підлягала обов'язковій нотаріальній реєстрації.

Щодо невірного застосування штрафних санкцій, відповідно до п.5.2 Кредитного договору у разі порушення Позичальником вимог п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9 та 4.3.10, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми Кредиту, визначених у п.1.1 Договору за кожен день.

Банк застосовує пеню та/або штраф за різні види порушень умов Договору, а саме: пеню - за прострочення строку сплати мінімальних платежів по погашенню кредиту, а штраф за інші порушення.

Згідно п.4.3.2 та 4.3.17 позичальник в день укладання Договору зобов'язаний застрахувати предмет застави в страховій компанії, по програмі КАСКО на весь термін кредитування та має надати в Банку копію договору страхування та документ, що посвідчує оплату страхового внеску. Оскільки ОСОБА_3 в Банк таких документів не надала, то порушила вимоги п.4.3.2 та 4.3.17 Договору, що є підставою для застосування штрафу.

Щодо доводів апеляційної скарги про визнання недійсним договору поруки №ОД07/06/2007/840-П/62 від 1.06.2007року, укладеного між Банком та ОСОБА_4 судова колегія дійшла до наступного.

З умов кредитного договору «Автопакет» від 01 червня 2007 року вбачається, договір спрямований на видачу валютного кредиту для придбання автомобіля, з послідуючою конвертацією доларів США у національну валюту та перерахування цих коштів квитанцією №7/2 продавцю автомобіля - ТОВ «Узавто-Одеса», саме Банком, а не позичальником ОСОБА_3 Оскільки Банком виконані умови про перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця автомобіля платіжним дорученням №7/2, тому підстави для розірвання кредитного Договору через неотримання позичальником кредитних коштів відсутні. При цьому Банк мав необхідні ліцензії на використання іноземної валюти на території України.

01 червня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», назву якого змінено на ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 як позичальником, укладено кредитний договір «Автопакет» №ОД07/06/2007/840-К/62, який підписано сторонами, копія якого наявна в матеріалах справи. При цьому, в договорі зазначені паспортні дані позичальника ОСОБА_3, адреса її реєстрації та ідентифікаційний номер.

Цільове використання кредиту в договорі «Автопакет» №ОД07/06/2007/840-К/62 зазначено: на придбання автотранспортного засобу та витрати, пов'язані з державною реєстрацією автотранспортного засобу. Банк здійснив перерахунок грошових коштів на рахунок ТзОВ «Узавто-Одеса» в якості оплати за автомобіль Daewoo Matiz від ОСОБА_3, що підтверджується копією платіжного доручення.

При цьому, договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля Daewoo Matiz, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 відповідачем не оспорений.

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області 30.05.2007року, ОСОБА_3 придбала автомобіль марки, який зазначено предметом застави за договором «Автопакет» №ОД07/06/2007/840-К/62 від 01 червня 2007 року.

При цьому, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу наявна особлива відмітка щодо підстав придбання : «ВАТ КБ «Надра», кредит, продаж заборонений».

Фактичні обставини справи та вищевказані докази свідчать про виконанням Банком умов кредитного договору «Автопакет» №ОД07/06/2007/840-К/62 від 01 червня 2007 року в частині надання кредитних коштів у сумі 10368,32 доларів США та про їх цільове використання.

З матеріалів справи, кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому частково виконувала його умови. Підпис відповідача на договорі свідчить, що один із оригіналів договору отриманий ним особисто, до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договорів позивач за зустрічними вимогами не звертався.

За таких обставин, ОСОБА_3 при укладенні спірного кредитного договору «Автопакет» №ОД07/06/2007/840-К/62 від 01 червня 2007 року діяла свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняла рішення про вибір банку та вступила з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови які є зрозумілими та не містять оманливої для позичальника інформації, тому правових підстав для визнання Договору недійсними не має.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ КБ «Надра» та відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець