Справа № 343/2166/15-ц
Провадження № 22-ц/779/787/2017
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Васильковського В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_2 та його представника; представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 30 березня 2017 року

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до колишнього з подружжя ОСОБА_2 про визнання будинковолодіння по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та поділити будинковолодіння з господарськими спорудами між сторонами в рівних долях.

Рішенням Долинського районного суду від 30 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку та виділити їй, як другому співвласнику 1/2 ідеальної частки, другий поверх повністю житлового будинку літ. «А» по вул. АДРЕСА_1, зокрема, приміщення: 1-5 сходова ,площею 19, 2 кв. м.; 1-6 житлова площею 20, 5 кв. м.; 1-7 душова, площею 9,0 кв. м., 1-8 житлова площею 30,6 кв. м. згідно з висновком №1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно - технічної експертизи від 25 листопада 2016 року (таблиця №2, додаток №2 до висновку, позначено зеленим кольором), з покладенням на неї обов'язку влаштувати дверний проріз на місці існуючого вікна в приміщенні 1-5 на другому поверсі, а також влаштувати добудову сходової клітки для другого співвласника.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будинковолодіння та виділити йому, як першому співвласнику 1/2 ідеальної частки, перший поверх житлового будинку літ. «А» по вул. АДРЕСА_1, зокрема, приміщення: 1-1 - прихожа, площею 19, 2 кв. м.; 1-2 кухня, площею 20, 6 кв. м.; 1-3 - ванна, площею 8,6 кв. м. 1-4 житлова площею 30, 6 кв. м. згідно з висновком №1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно- технічної експертизи від 25 листопада 2016 року (таблиця №1, додаток №2 до висновку, позначено жовтим кольором).

Виділено ОСОБА_2 гараж ( літ. Б) вартістю 41 692,00 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 19 132,00 грн.( дев'ятнадцять тисяч сто тридцять дві гривні), грошової компенсації, що становить вартість 1/2 частки гаража.

Визначено порядок користування земельної ділянки площею 0, 1215 га по вул. АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, відповідно до частки в житловому будинку з господарською будівлею.

Виділено в користування ОСОБА_3, як другому співвласнику 1/2 ідеальної частки, частину земельної ділянки площею 515, 7 кв. м. з наступними геометричними розмірами, за ходом годинникової стрілки від точки «А»: 12, 48; 60,0; 7,52; 39,64; 5,75; 17,60; 6,24; 3,55 ( синій колір додатку №3 до висновку експертизи).

Виділено в користування ОСОБА_2, як першому співвласнику 1/2 ідеальної частки, частину земельної ділянки площею 515,7 кв. м. з наступними геометричними розмірами, за ходом годинникової стрілки від точки «А»: 3,55; 3,82; 4,32; 1,77; 3,33; 1,77; 8,45; 4,31; 39,64; 7,53; 62,07; 12,47 ( зелений колір додатку №3 до висновку експертизи).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як двом співвласникам 1/2 ідеальної частки, виділено в спільне користування частину земельної ділянки під будинком площею 130, 2 кв. м. (жовтий колір додатку №3 до висновку експертизи).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3305,50грн., сплаченого судового збору згідно квитанції №32 від 15.10.2015р., 10592,00грн., витрат по оплаті за проведення експертизи згідно квитанції №22 від 12.08.2016р., та 2000,00 грн., витрат за надання правової допомоги згідно доданих квитанцій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом не було встановлено факт набуття майна під час шлюбу, та той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Щодо спірного житлового будинку то на час початку будівництва шлюб існував формально. Апелянт зазначає, що будь-якого спільного господарства з ОСОБА_3 вони не вели та спільно не здійснювали будівництво.

Апелянт зазначає, що будинок був побудований ним за позичені кошти у його сестри.

За дані кошти було придбано всі будівельні матеріали, що підтверджується чеками та квитанціями. Однак судом дані докази не були взяті до уваги.

Щодо земельної ділянки, то вона була отримана у порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Малотурянської сільської ради від 10.07.2003 року. Апелянт вказує на те, що згідно п.18-2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 15.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Тобто спірна земельна ділянка не може бути об'єктом поділу.

Судом було взято до уваги покази свідків зі сторони позивача, які є близьким родичами і зацікавленими особами, та необґрунтовано відкинуто всі інші докази, якими спростовується факт проживання однією сім'єю сторін та ведення спільного господарства. Судом без будь яких на то доказів зазначено, що нібито житловий будинок було збудовано в 2007р. Однак, це суперечить фотознімкам, технічному паспорту та свідоцтву про право власності, з фотознімків вбачається, що будинок взагалі знаходиться і на даний час в недобудованому стані/

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у позові ОСОБА_3

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, заперечення представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1 та 3 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом .

Нормою ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.10.1988 року і рішенням Долинського районного суду від 02.08.2013р. ( справа №343/921/13-ц) шлюб між ними розірвано(а.с.11-13 т.1).

Рішенням №157-09/03 від 10.07.2003 р. Малотур»янської сільської ради (а.с.51 т.1) ОСОБА_2 надано безоплатно в приватну власність земельну ділянку 0,12га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1215га, яка розташована на АДРЕСА_1 стверджується копією Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ІФ№090681 від 26.11.2003 року. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.50 т.1).

У відповідності до рішення №52 від 28.07.2011 р. виконавчого комітету Малотур'янської сільської ради за ОСОБА_2 оформлено право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1, яке складається : літ.А - житловий будинок, покрівля металочерепиця, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., літ.Б гараж 32.7кв.м. (а.с.14 т.1). На підставі даного рішення ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно від 29.08.2011року. Право власності ОСОБА_2 на дане будинковолодіння було зареєстроване, що стверджується копією витягу про державну реєстрацію прав №31303042 від 14.09.2011р., (а.с.17 т.1). Рішення про реєстрацію права власності прийняте 14.09.2011р., реєстровий запис №435, книга №3, реєстраційний номер 34496640.

У відповідності до довідки від 21.08.2015р. №335 (а.с.16 т.1) та технічного паспорта на садибний(індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.18-23 т.1) - будинковолодіння складається з житлового будинку загальною площею 158,5 кв.м., житловою площею 81,9 кв.м., допоміжною площею 76,6 кв.м., (літ.А), гаражу (літ.Б) загальною площею 32.7 кв.м.

Судом першої інстанції встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти розпочали та завершили будівництво спірного будинку та гаражу біля нього.

Позивачка брала участь у його будівництві заробленими коштами від основної роботи. Зокрема, відповідно до довідки №373 від 13.10.2015р. ОСОБА_3 брала кредит у розмірі 9000 грн. за кредитним договором №140 від 13.07.2007р. в №10008/0161 АТ "Ощадбанк" (а.с.24 т.1). Про участь сторін у будівництві в суді ствердили свідки і їх показам суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ( із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Однак, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена Верховним судом України в постанові по справі №6-2710цс15 від 16.12.2015р.

Суд першої інстанції на підставі зібраних доказів прийшов до обгрунтованого висновку, що земельна ділянка площею 0,1215га, яка розташована на АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та будинковолодіння за вказаною адресою є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки будинковолодіння було збудовано за час перебування сторін у шлюбі, на будівництво використовуались спільні кошти, сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 брали безпосередню участь у будівництві. Оскільки на земельній ділянці, яка була отримана відповідачем ОСОБА_2.в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, який підлягає розподілу, то до позивачки ОСОБА_3 переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності у будинковолодінні відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. З такими доводами погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, апелянт та його представник зазначали, що ОСОБА_2 для будівництва спірного будинковолодіння були використані кошти від позики у його сестри ОСОБА_5, яка проживає у Німеччині, про що надав суду копію боргової розписки. Колегія суддів вважає, що даній борговій розписці суд першої інстанції дав належну правову оцінку, визнавши її неналежним доказом у даній справі, оскільки відсутні дані про те, що позивачка давала згоду відповідачу на отримання такої позики в інтересах сім'ї саме на вчинення спірного будівництва. Крім того, на думку колегії суддів, у даній справі відсутні докази про передачу (переказ) таких коштів відповідачу його сестрою з-за кордону.

Згідно висновку №1245-1247/04-13 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25.11.2016р., яка проведена на підставі ухвали Долинського районного суду від 29.02.2016р.( а.с.151-159 т.1) дійсна вартість житлового будинку та господарської будівлі (гаража), що розташовані по АДРЕСА_1 становить 1127928,00 грн. Судовим експертом запропоновано один оптимальний варіант поділу даного будинковолодіння.

У відповідності до п.22 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 30 вказаної постанови передбачено, що рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності ( якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної власності передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Відповідно до норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до правильного переконання, що нерухоме майно побудовано сторонами за час шлюбу, є завершеним будівництвом і право власності на нього зареєстроване у встановленому законом порядку, тому його слід розділити в натурі.

Визначаючи варіанти розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд, суд першої інстанції врахував інтереси кожного з подружжя, а також те , що згідно висновку №1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, виходячи з архітектурно-планувальних характеристик житлового будинку існує лише один варіант реального розподілу.

З огляду на вищенаведене, позивачці ОСОБА_3 виділено, як другому співвласнику 1/2 ідеальної частки, повністю другий поверх житлового будинку літ. «А» по вул. АДРЕСА_1, зокрема, приміщення: 1-5 - сходова ,площею 19, 2 кв. м.; 1-6 житлова, площею 20, 5 кв. м.; 1-7 душова, площею 9,0 кв. м., 1-8 житловаҐ, площею 30,6 кв. м. згідно з висновком №1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 листопада 2016 року (таблиця №2, додаток №2 до висновку, позначено зеленим кольором), з покладенням на неї обов'язку влаштувати дверний проріз на місці існуючого вікна в приміщенні 1-5 на другому поверсі, а також влаштувати добудову сходової клітки для другого співвласника.

Відповідачу ОСОБА_2 виділено, як першому співвласнику 1/2 ідеальної частки, перший поверх житлового будинку літ. «А» по вул. АДРЕСА_1, зокрема, приміщення: 1-1 - прихожа, площею 19, 2 кв. м.; 1-2 кухня, площею 20, 6 кв. м.; 1-3 - ванна, площею 8,6 кв. м. 1-4 житлова площею 30, 6 кв. м. згідно з висновком №1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 листопада 2016 року (таблиця №1, додаток №2 до висновку, позначено жовтим кольором).

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про виділення ОСОБА_2 гаражу ( літ. Б) вартістю 41 692,00 грн. з метою його найоптимальнішого використання відповідно до цільового призначення саме одним із співвласників, а при цьому про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 19 132,00 грн. ( дев'ятнадцять тисяч сто тридцять дві гривні) 00коп., грошової компенсації, що становить вартість 1/2 частки гаража.

Відповідно до норм земельного та вимог чинного цивільного законодавства судом визначено і порядок користування земельною ділянкою площею 0, 1215 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, відповідно до частки в житловому будинку з господарською будівлею.

Відповідно до висновку експертизи, проведеної у справі, виділено сторонам в користування як співвласникам в рівних частках будинку і частину земельної ділянки площею по 515, 7 кв. м. кожному та виділено в спільне користування частину земельної ділянки під будинком площею 130, 2 кв. м. (жовтий колір додатку №3 до висновку експертизи).

Судом першої інстанції допитаний в судовому засіданні судовий експерт Ільяш В.В., який підтвердив висновки викладені в експертизі. Твердження відповідача та його представника про невідповідність висновків експертизи фактичним даним щодо розміщення земельної ділянки на місцевості та спірного будинку на ній, не заслуговують на увагу, оскільки відсутні докази, що стверджують такі доводи та про неправильність експертного дослідження у даній справі. Експертній установі судом було надано матеріали справи, в яких є докази, що стверджували наявність технічних характеристик спірного будинковолодіння та розмірів земельної ділянки, на якій він розміщений.

Суд обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 30 березня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

В.М. Васильковський