У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартир

№ 1, 1-А, 1-Б у будинку АДРЕСА_1. Після самовільного переобладнання вказаних квартир і їх об'єднання в одну квартиру, загальна площа квартири становить 156,30 кв. м, в тому числі житлова - 109,5 кв. м. Переобладнана квартира складається з наступних приміщень: житлової кімнати 1.1, площею 22,60 кв. м; житлової кімнати 1.2, площею 26,30 кв. м; передпокою 1.3, площею 18,10 кв. м; кухні 1.4, площею

20,30 кв. м; житлової кімнати 1.5, площею 19,60 кв. м; житлової кімнати 1.6, площею 22,80 кв. м; санвузла 1.7, площею 11,60 кв. м; коридора 1.8, площею 14,90 кв. м.

Посилаючись на те, що з метою узаконення здійсненого перепланування квартир на її замовлення виготовлено проектну документацію, яка погоджена зі всіма відповідними службами м. Чернівців, позивач просила визнати за нею право власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 грудня 2007 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за позивачем право власності на самовільно перебудовану квартиру № 1 (об'єднання квартир № 1, 1-А, 1-Б (літера А)), загальною площею 156,30 кв. м, в тому числі житловою площею 109,5 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1, яка складається з наступних приміщень: житлової кімнати 1.1, площею 22,60 кв. м; житлової кімнати 1.2, площею 26,30 кв. м; передпокою 1.3, площею 18,10 кв. м; кухні 1.4, площею

20,30 кв. м; житлової кімнати 1.5, площею 19,60 кв. м; житлової кімнати 1.6, площею 22,80 кв. м; санвузла 1.7, площею 11,60 кв. м; коридору 1.8, площею 14,90 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 4 січня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 грудня 2007 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Чернівецької області від 4 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня

2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 5 грудня 2007 року закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2017 року, а справу передати на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року у справі за позовом

ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради про визнання права власності відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 5 грудня

2007 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2017 року.

Відповідно д п. 1 ч. 1 ст. 324 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 в частині оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 5 грудня 2007 року підлягає закриттю, оскільки вказане рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку переглянуте не було.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом у 2007 році.

Рішення у справі судом першої інстанції ухвалено 5 грудня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_4 померла (а. с. 55).

З апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 грудня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися

16 квітня 2015 року (а. с. 30, 31).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявники зазначали про те,що вони є власниками квартири № 2 у двоквартирному будинку АДРЕСА_1 і позивач порушила їхні права щодо сумісного володіння опорними конструкціями будинку, здійснивши під час прибудови та переобладнання належної їй квартири велику кількість отворів у зовнішніх та внутрішніх несучих стінах спільного з ними будинку та не узгодила з ними порядок користування прибудинковою земельною ділянкою. Також заявники вказували, що суду першої інстанції був зобов'язаний залучити їх до участі у справі в якості третіх осіб.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 4 грудня

2015 року до участі у справі в якості позивачів залучено правонаступників ОСОБА_4: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а. с. 77).

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд не погодився з доводами апеляційної скарги про те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 грудня 2007 року вирішено питання про права та обов'язки особи, яка не брала участі в розгляді справи.

При цьому апеляційний суд вказував на те, що заявниками не надано доказів на підтвердження їхніх доводів про те, що вищевказаними діями позивач порушила їхні права щодо сумісного володіння опорними конструкціями будинку, а також щодо порядку користування прибудинковою земельною ділянкою. ОСОБА_5, ОСОБА_6 не навели жодних фактів, які б підтверджували те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної

інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс16.

При цьому, відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та ч. 3 ст. 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою. У разі виявлення при прийнятті апеляційної скарги обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 121 ЦПК, суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, а при виявленні їх під час розгляду справи суд залишає апеляційну скаргу без розгляду.

Отже, обґрунтованим є висновок про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 не навели жодних фактів, які б підтверджували те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 324, 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів

судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 в частині оскарження рішення Шевченківського районного суду

м. Чернівців від 5 грудня 2007 року закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко