АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/618/17 Справа № 208/4616/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини домоволодіння, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини домоволодіння, мотивуючи тим, що він та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті їх матері ОСОБА_4, яка померла 01 листопада 1993 року. До спадкового майна після смерті матері входило домоволодіння у м.Дніпродзержинську по вул.Шиманського,9, про що 25 липня 1994 року Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою їм було видане свідоцтво про право на спадщину за законом.

Зазначав, що 20 жовтня 1994 року Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації було видане реєстраційне посвідчення за реєстровим №17077 про те, що будинок в м.Дніпродзержинську по вулиці Шиманського за №9 в цілому зареєстрований за ними на праві приватної спільної часткової власності.

Спірне домоволодіння по вул. Шиманського,9 у м.Дніпродзержинську складається з жилого будинку житловою площею 36,6 кв.м, що складається з 3-х кімнат (20,3 кв.м, 8,2 кв.м, 8,1 кв.м), 2-х коридорів (9,2 кв.м, 9,9 кв.м), кухні - 5,3 кв.м, літньої кухні Б-1, сарай Г-1, вбиральні Д-1, забору з воротами. Інвентаризаційна вартість цього майна складає 99.199 грн. Земельна ділянка під домоволодінням складає 1.203 кв.м.

Вказував, що ОСОБА_2 без його відома та згоди здійснив свою реєстрацію та реєстрацію своєї дружини в спірному будинку, позбавивши його будь-якого права користуватися цим домоволодінням, а на його звернення надати частину домоволодіння у користування та володіння, ОСОБА_2 відмовляє та просить виплатити значну частину грошей за його частину домоволодіння.

Посилаючись на те, що він є власником 1/2 частини спірного домоволодіння, а відповідач ОСОБА_2 своїми протиправними діями порушує його права як власника майна, просив суд ухвалити рішення, яким провести розподіл домоволодіння по вул.Шиманського,9 у м.Дніпродзержинську, виділивши йому на праві приватної власності: кімнату 1-3 розміром 8,2 кв.м, кімнату 1-4 розміром 8,1 кв.м, коридор 1-5 розміром 9,2 кв.м, нежитлове приміщення А-2-1, літню кухню Б-1, сарай Г-1, вбиральню Д-1. Виділити ОСОБА_2 кімнату 1-2 площею 20,3 кв.м, веранду площею 9,9 кв.м, ґанок, огорожу, ворота, зливну яму. Провести розподіл земельної ділянки, виділивши йому 1/2 частину у розмірі 602 кв.м, іншу у розмірі 601 кв.м виділити ОСОБА_2

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №656/01-14 по варіанту №2: - ОСОБА_3 в житловому будинку А-1 квартиру №1 з наступним приміщенням 1-2 (площею 20,3 кв.м) кімната, а також наступні будови і споруди: веранда літ.І, площею 9,9 кв.м, ганок; вбиральня літ.Д-1; літня кухня літ.Б-1; сарай літ.Г-1; 1/2 частину огорожі №1; 1/2 частину огорожі №2, 1/2 частину хвіртки №4, 1/2 частину воріт №5; 1/2 частину тротуару №1. Вартість квартири №1 співвласника ОСОБА_3 разом із дворовими будовами та спорудами складає 110.249 грн.50 коп. ОСОБА_2 в житловому будинку А-1, квартиру №2 з наступними приміщеннями 1-3 (площею 82,2 кв.м) кімната; прим.1-4 (площею 8,1 кв.м) кімната, а також наступні будови і споруди: нежитлова прибудова літ.а-1; нежитлова прибудова літ.а-2-1; зливна яма №3; 1/2 частина огорожі №1; 1/2 частина огорожі №2; 1/2 частина хвіртки №4; 1/2 частина воріт №5; 1/2 частини тротуару №І. Вартість квартири №2 співвласника ОСОБА_2 разом із дворовими будовами та спорудами складає 81.059 грн.50 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 16.008 грн. як грошову компенсацію. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року скасоване і ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року скасоване, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення суду, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є спадкоємцями майна після ОСОБА_4 у рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 липня 1994 року, виданого нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

20 жовтня 1994 року Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації було видане реєстраційне посвідчення за реєстровим №17077 про те, що будинок по вул.Шиманського,9 у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області зареєстрований за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному на праві приватної спільної часткової власності.

Домоволодіння по вул.Шиманського,9 у м.Дніпродзержинську розташоване на земельній ділянці площею 1.203 кв.м, з яких самовільно зайнято землі 603 кв.м, та складається: літ.А-1 житловий будинок, літ.а-1 - нежитлова прибудова, літ.а-1-1-веранда, літ.а-2-1 нежитлова прибудова, ганок, літ.Б-1 - літня кухня, літ.Г-1 - сарай, оглядова яма, літ.Д-1 - вбиральня, №1 - огорожа, №2 - огорожа, №3 - зливна яма, №4 - хвіртка, №5 - ворота, №I - тротуар.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд виходив з положень ст.ст.317,319,331,334,370,376,383 ЦК України та керувався висновками судової будівельно-технічної експертизи №656/01-14 від 10 липня 2014 року.

Такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, але відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Спірне домоволодіння перебуває у спільній частковій власності, правовий режим якої врегульовано ст.364 ЦК України.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст.358 ЦК України).

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

З матеріалів справи убачається, що сторони самостійно не можуть визначити частки у спільній сумісній власності та порядок користування ними.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Під час вирішення справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім указаної спеціальної норми, суду необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Одночасно суду треба ретельно вивчити обставини справи з метою зясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року №6-4цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

З матеріалів справи убачається, що сторони самостійно не можуть визначити частки у спільній сумісній власності та порядок користування ними.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За клопотанням сторін було призначено судову будівельнотехнічну експертизу, з висновку якої убачається, що позивачу може бути виділено в натурі частка із майна, що є у спільній частковій власності сторін.

Згідно висновку експерта №656/01-14 від 10 липня 2014 року було надано декілька варіантів поділу спірного домоволодіння з значенням здійснення необхідних переобладнань.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч.ч.1,2 ст.367 ЦК України).

Із розяснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року №7, вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК УРСР це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд має право за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у з вязку з цим стосовно до ст.119 ЦК УРСР ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що немає технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири; що домоволодіння після набуття ним з позивачем права власності на нього, було частково перебудовано, у звязку з чим змінилася його площа; крім того, він не чинить ніяких перешкод у здійсненні позивачем права власності щодо належного йому майна, не оспорює та визнає його право на 1/2 частину домоволодіння, до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до можливості частково задоволення позову ОСОБА_3 та проведення розподілу домоволодіння згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №656/01-14 саме по варіанту поділу №2, з зазначенням переобладнань, які необхідно здійснити кожному із співвласників, та компенсацію різниці вартості між ідеальними частками.

Також у висновку судової будівельно-технічної експертизи №656/01-14 зазначено, що обом співвласникам необхідно звернутися у відповідні органи для улаштування окремих систем електропостачання, водопостачання, каналізації, газопостачання.

Щодо вимог ОСОБА_3 про розподіл земельної ділянки, то вони задоволенню не підлягають.

Згідно до вимог ст.ст.22,23 ЗК України, в редакції на 1994 рік, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст.125 ЗК України (з 01 січня 2002 року) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи права користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 02 травня 2009 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (п.7 розд.Х «Перехідні положення» ЗК), одержані ними до 01 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди у розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

В ч.1 ст.126 ЗК України зазначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог п.«г» ч.І ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Однак, в матеріалах справи відсутні документи, що посвідчують право власності або користування спірною земельною ділянкою сторонами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що колегією суддів ухвалюється нове рішення, слід здійснити розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини домоволодіння задовольнити частково.

Поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домоволодіння №9 по вул.Шиманського в м.Кам`янське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області та виділити в натурі:

ОСОБА_3 в житловому будинку А-1, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №656/01-14 по варіанту №2, квартиру №2 з наступними приміщеннями: приміщення 1-3 (площею 8,2 м2), кімната; приміщення 1-4 (площею 8,1 м2) кімната, загальною площею 16,3 м2 вартістю 45.416 грн.; нежитлову прибудову літ.а-1, вартістю 19.124 грн.; нежитлову прибудову літ.а2-1, вартістю 11.358 грн.; зливну яму №3, вартістю 1.806 грн.; 1/2 частину огорожі №1, вартістю 0 грн.; 1/2 частину огорожі №2, вартістю 923 грн.50 коп.; 1/2 частину хвіртки №4, вартістю 205 грн.; 1/2 частину воріт №5, вартістю 1.769 грн.; 1/2 частину тротуару №1, вартістю 458 грн., а усього на суму 81.059 грн.50 коп., що складає 42/100 ідеальних часток, визнав за ним на 1/2 частину жилого будинку і дворових споруд право власності.

ОСОБА_2 в житловому будинку А-1, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №656/01-14 по варіанту №2, квартиру №1 з наступними приміщеннями: приміщення 1-2 (площею 20,3 м2) кімната загальною вартістю 56.562 грн.; веранду літ.І, площею 9,9 м2, вартістю 16.727 грн.; ганок, вартістю 1.369 грн.; вбиральню літ.Д-1, вартістю 1.633 грн.; літню кухню літ.Б-1, вартістю 27.684 грн.; сарай літ.Г-1, вартістю 2.919 грн.; 1/2 частину огорожі №1, вартістю 0 грн.; 1/2 частину огорожі №2, вартістю 923 грн.50 коп.; 1/2 частину хвіртки №4, вартістю 205 грн.; 1/2 частину воріт №5, вартістю 1.769 грн.; 1/2 частину тротуару №1, вартістю 458 грн., а усього на суму 110.249 грн.50 коп., що складає 52/100 ідеальних часток, визнав за ним на 1/2 частину жилого будинку і дворових споруд право власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 14.595 грн. різниці вартості між ідеальними частками.

Зобовязати ОСОБА_3 здійснити наступні переобладнання: влаштувати дверний отвір замість віконного отвору в приміщенні 1-5; знести перегородку між приміщенням 1-3 та приміщенням 1-4; влаштувати тамбур в приміщенні 1-5.

Зобовязати ОСОБА_2 здійснити наступні переобладнання: влаштувати дверний отвір замість віконного отвору в приміщенні №1 та приміщенні 1-2; закласти дверний отвір між приміщеннями №1 та приміщенням 1-5; закласти дверний отвір між приміщеннями 1-2 та приміщенням 1-4; влаштувати тамбур в приміщенні №1; провести утеплювальні роботи в веранді літ.а2-1 для подальшого переобладнання приміщення кухні.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору на користь держави в розмірі по 1.280 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 956 грн.55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 669 грн.63 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6