УхвалА

іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання будівництва самочинним та його знесення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона та відповідач є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 та власниками суміжних земельних ділянок, на яких він розташований. Їй належить квартира № 1, а відповідачу - квартира № 2 у вказаному будинку. Відповідачем було проведено будівельні роботи з влаштування добудови та надбудови належної йому частини будинку та встановлено паркан з фундаментом на частині її земельної ділянки.Позивач зазначала, що вказані будівельні роботи були проведені за відсутності передбаченого ст. 152 ЖК УРСР дозволу виконавчого комітету органу місцевого самоврядування та з порушеннями п. 3.25 державних будівельних норм ДБН 360-92.

Ураховуючи викладене, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд зобов'язати відповідача протягом 15 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок демонтувати існуючу огорожу із профільного листкового заліза, демонтувати бетонний фундамент під огорожу, провести засипку утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї грунтом та спланувати поверхню земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 та зобов'язати його упродовж 30 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та привести добудову у відповідності до вимог п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 за власний рахунок демонтувати існуючу огорожу із профільного листового заліза, демонтувати бетонний фундамент під огорожу, провести засипання утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї грунтом та спланувати поверхню земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 по АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Зобов'язано ОСОБА_5 протягом 30 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зобов'язати ОСОБА_5 привести добудову у відповідності до вимог п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, вірно застосувавши положення ст. 376 ЦК України, ст. 152 ЖК УРСР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», дійшов до правильного висновку про те, що з боку відповідача має місце порушення вимог п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», які є істотними, а відтак і прав позивачки, так як проект добудови житлового будинку передбачає влаштування добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних ділянок, при тому, що вищевказані норми ДБН передбачають відступ в 1 м від сусідньої земельної ділянки при забудові; крім того, наявний заступ встановленого ОСОБА_5 стаціонарного паркана з фундаментом на земельну ділянку, що належить позивачці.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 листопада 2016 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик