Справа № 486/1155/17
Провадження № 2/486/688/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Франчук О. Д.

при секретарі - Деменко К.Л.

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Мотивує свої вимоги тим, що вона є власником зазначеної квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.1998 року, а тому, як власник просить визнати відповідача, колишнього чоловіка її дочки ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Пояснила, що колишній зять не проживає в її квартирі понад один рік, проте з реєстраційного обліку не знятий. Вона вимушена нести за нього додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, позбавлена можливості отримати субсидії.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» (а.с. 21).

З письмових матеріалів справи встановлено наступне.

Право власності позивачки на квартиру АДРЕСА_1 підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.11.1998 року посвідченого державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області (а.с. 5).

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 06.10.2017 року, в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані окрім позивачки, дочка ОСОБА_3, онуки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та зять ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16.11.2017 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розірваний (а.с. 24).

05.10.2017 року комісією КП ЖЕО, в присутності свідків був складений акт про не проживання, з якого вбачається, що ОСОБА_2, 1978 року народження в квартирі АДРЕСА_1, не проживає з 2013 року (а.с. 6).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засідання пояснили, що колишній зять позивачки ОСОБА_2 з 2013 року в її квартирі не проживає та з того часу вони жодного разу його не бачили.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За правилами положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім членом сім'ї позивачки, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу між її дочкою та відповідачем.

В спірному жилому приміщенні відповідач не проживає понад один рік, що підтверджується актом про не проживання та поясненнями свідків наданими в судовому засіданні.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1, не проживає з 2013 року, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Котовськ Одеської області, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. Д. Франчук