РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.11.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі :

головуючої-судді: Мартинишин М.О.

при секретарі : Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до ТзОВ «Львівські автобусні заводи», ВСП ТзОВ "Львівські автобусні заводи»

про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період з січня 2011 року по квітень 2013 року в сумі 17918,85 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2013 року по 21.08.2017 року у розмірі 78956,16 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.04.2007 року він працював на ТзОВ "Львівські автобусні заводи" на посаді налагоджувальника холодно-штампувального устаткування в пресово-заготівельний цех, а з 01.04.2011 року він був переведений на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ "Львівські автобусні заводи" на посаду налагоджувальника холодно-штампувального устаткування шостого розряду в пресово-кузовний цех. 16.04.2013 року він звільнений з роботи за угодою сторін у відповідності до п.1 ст36 КЗпП України. За час його роботи на підприємстві відповідач постійно порушував норми чинного трудового законодавства. Так, вчасно не нараховувалась і не виплачувалась повністю заробітна плата за період з січня 2011 року по квітень 2013 року, а разом з компенсацією за невикористанні відпустки підприємство, на момент звільнення йому заборговано кошти у розмірі 17918,85 грн. Ця належна йому заробітна плата не була нарахована і не була виплачена і при його звільненні, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. Крім цього, вважає, що йому повинно бути виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2013 року по 21.08.2017 року у розмірі 78956,16 грн.. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив і позивач.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «Львівські автобусні заводи», а саме 01.04.2007 року прийнятий на посаду налагоджувальника холодно-штампувального устаткування в пресово-заготівельний цех, а з 01.04.2011 року був переведений на посаду налагоджувальника холодно-штампувального устаткування шостого розряду в пресово-кузовний цех.

16.04.2013 року позивач звільнений з роботи у відповідності до п.1 ст36 КЗпП України, за угодою сторін.

Судом також встановлено, що за період з січня 2011 року по квітень 2013 року позивачу недоплачено заробітну плату та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 17918,85 грн..

Позивач працював ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаді налагоджувальника холодно-штампувального устаткування шостого розряду в пресово-кузовного цеху з погодинною тарифною ставкою 09 грн. 10 коп. Таким чином, денна зарплата складала 09,10 грн. х 8 = 72,80 грн. за один робочий день., що стверджено схемою годинних тарифних ставок, годинними тарифними ставками для робітників, розрахунком заборгованості,який нічим не спростований.

Згідно ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Однак, відповідачі в судове засідання не з'явилися, не подали заперечень на позов та доказів на його спростування.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою..

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття "заробітна плата".

Згідно з ст. 2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин).

Виходячи із наданого розрахунку компенсація середнього заробітку за період затримки розрахунку з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» за період з 16.04.2013 року по 21.08.2017 року становить 78956,16 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати , нарахованої згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 , в сумі 72,57 грн. х 1088 робочі дні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення."

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому суд вважає, що до стягнення підлягає 17918,85 грн. - заборгованості по заробітній платі та 78956,16 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до заявлених позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 968,75 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 15, 30, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212-216, 224-225, 367 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» в користь ОСОБА_2 17918,85 грн. заборгованості по заробітній платі та 78956,16 грн. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, а всього 96875(дев'яносто шість тисяч вісімсот сімдесят п'ять) грн. 01 коп.

Стягнути з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» 968,75 грн. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.