Ухвала іменем україни
29 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Мазур Л.М., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що він за контрактом навчається на денній формі навчання в Політехнічному Університеті м. Любліна. Відповідач є його батьком, матеріальної допомоги на його утримання на період навчання не надає, хоча має таку можливість, утримує його лише матір.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача на своє утримання на період навчання до 23 років аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на період навчання останнього в Політехнічному Університеті м. Любліна в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітної плати (доходу) ОСОБА_4 щомісяця, починаючи з 27 липня 2016 року до 30 січня 2020 року.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року зазначене судове рішення змінено в частині розміру стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів, збільшено розмір аліментів до 1/6 частини з усіх видів заробітної плати (доходу).

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 є батьком позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Політехнічного Університету м. Любліна від 01 липня 2016 року позивач ОСОБА_3 зарахований на навчання до вказаного навчального закладу. Строк навчання - до 31 січня 2020 року.

Також судом установлено, що відповідач ОСОБА_4 працює начальником агломератного цеху - в. о. головного інженера служби головного інженера управління горного департаманту ПАТ «АМКР», є пенсіонером 3 групи інвалідності (загальне захворювання). Середня заробітна плата з серпня 2016 року до січня 2017 року становить 274 220 грн 74 коп.

Крім того, ОСОБА_4 має обох батьків-пенсіонерів, дружину-пенсіонерку, які отримують пенсію, та малолітню дитину. Відповідач ОСОБА_4 перебуває на обліку в Криворізькому ОД, проходить курси лікування, в медичних клініках Німеччини з приводу онкологічного захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/10 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання позивача на період навчання, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача є право на отримання аліментів, оскільки він навчається у вищому учбовому закладі та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку допомогу у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на останнього, вважав, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не в повній мірі врахував майновий стан відповідача та майновий стан позивача. Як встановлено апеляційним судом, відповідач має стабільний дохід, який за квітень-червень 2016 року склав 89 284 грн 55 коп. (а. с. 88), позивач навчається на денній формі навчання за контрактом, плата за рік навчання складає 2 тис. євро (а. с. 25). З огляду на такі обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач потребує матеріального забезпечення, а відповідач, враховуючи його майновий стан, має можливість надавати таку допомогу, у зв'язку із чим, розмір стягнутих аліментів має бути збільшеним з 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини.

При цьому апеляційний суд вважав, що доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він тяжко хворіє, має онкологічне захворювання, періодично проходить курси лікування з онкології в Німеччині, що коштує дуже дорого, не знімають з нього обов'язку з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а посилання на те, що для лікування відповідач отримував у банку кредити - такими, що не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Із висновками апеляційного суду не можна погодитись з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту рішення апеляційного суду повинно мати:

мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу;

резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Зазначаючи, що онкологічна хвороба не знімає з відповідача обов'язку утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, апеляційний суд не врахував, що такий обов'язок з силу приписів ст. 199 СК України не є безумовним й залежить від наявності/відсутності можливості надання матеріальної допомоги.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач згідно з особистою заявою сплачував аліменти на повнолітнього позивача протягом листопада 2015 року (досягнення повноліття) до травня 2016 року (закінчення навчання в навчальному закладі (а. с. 21, 90). Розмір утриманих та перерахованих за вказаний період аліментів становив 45 626 грн 65 коп.

Із позовом до суду позивач звернувся в липні 2016 року, отримавши наказ про зарахування до Люблінського Політехнічного Університету.

Також, як свідчать матеріли справи, в липні 2016 року відповідача було прооперовано з приводу онкологічного захворювання (а. с. 33-39). Розмір понесених витрат, пов'язаних з оперативним втручання та лікуванням в липні 2016 року, становив 32 500 євро (а. с. 40).

Із виписки за належним відповідачу картковим рахунком убачається, що 01 липня 2016 року на картковий рахунок відповідача були внесені готівкові кошти в сумі 945 тис. грн іншою собою - ОСОБА_5 (а. с. 41)

У грудні 2016 року відповідача було вдруге прооперовано, розмір понесених на лікування витрат становив 19 521 євро. Розмір витрат, понесених в січні-лютому 2017 року на придбання ліків, становив 75 195 грн (а. с. 146-151).

Приймаючи до уваги дохід відповідача за квітень-червень 2016 року в розмірі 89 284 грн 55 коп. (а. с. 88), апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що саме у вказаний період відповідач сплачував аліменти на повнолітнього сина; доводів відповідача щодо його майнового стану й понесених витрат на лікування (зокрема в липні, грудні 2016 року, січні-лютому 2017 року) належним чином не перевірив та, враховуючи інші обставини (в тому числі наявність неповнолітньої дитини), дійшов передчасних висновків про наявність у відповідача можливості надання матеріальної допомоги повнолітньому сину в розмірі 1/6 частини від усіх доходів.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду суду Дніпропетровської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Г.І. Мостова