АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1618/4819/12 Номер провадження 22-ц/786/2128/17Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участю відповідачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на будинок.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору №PLL0GА00000117 від 23.05.2007 року, у звязку з чим за нею виникла заборгованість, яка станом на 12.10.2012 р. становить 42626 доларів США 50 центів, що за офіційним курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.10.2012 р. складає 340585,76 грн. В рахунок погашення заборгованості просили звернути стягнення на підставі договору іпотеки №PLL0GА00000117 від 23.05.2007 року на житловий будинок за адресою: м. Лубни, вул. Тернівська,22, що належить на праві власності ОСОБА_2, виселити її та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку та зняти їх з реєстрації.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на будинок задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLL0GА00000117 від 23.05.2007 року в розмірі 340585 грн. 76 коп., що виникла станом на 12.10.2012 року, звернуто стягнення згідно іпотечного договору №PLL0GА00000117 від 23.05.2007 року на житловий будинок загальною площею 78,40 кв.м., житловою площею 38,40 кв.м., вартістю - 116000 грн., розташований за адресою: м. Лубни, Полтавської області, вул. Тернівська, 22, що належить на праві власності ОСОБА_2, з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з правом здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій , необхідних для продажу предмету іпотеки.

В іншій частині позовних відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» 3405 грн. 85 коп. судового збору.

Заочне рішення місцевого суду від 18.02.2013 року було предметом апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2013 року залишено без змін.

З вказаним заочним рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_2 представник якої ОСОБА_3 у поданій від її імені та в її інтересах апеляційній скарзі прохає скасувати рішення з підстав порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, не погоджується з розміром пені, яка стягнута за весь період, а не за рік. Також вказує, що відповідачка не отримувала письмову вимогу Банку про повернення кредиту та сплату штрафних санкцій. Вважають, що банк не надав доказів про надання та перерахування ОСОБА_2 кредитних коштів. На момент розгляду справи відповідачка постійно мешкала у м. Лубни, по вул. Тернівська, 22, разом з невісткою ОСОБА_4, сином та дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Іншого житла, крім іпотечне майно, не мають.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.05.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №PLL0GА00000117, згідно п. 7.1 якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18481,00 доларів США на наступні цілі: споживчий кредит на споживчі цілі у сумі 16500 доларів США та 1981 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених умовами договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1.50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2. договору. Період сплати вважати період з 17 по 24 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту, здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у ссумі 262,10 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобовязаний повернути (сплатити) суму кредиту, (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Кредит надано в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки (а.с.21-25).

Згідно п. 2.2.2 кредитного договору, позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 7.1., 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3., 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

П. 2.2.4 договору встановлено, що погашення кредиту необхідно зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1. та п. 2.3.3 цього договору.

Відповідно до п. 3.2. згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту. Передбачених п.п 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4 змінної частини цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

П.7.4. кредитного договору передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,39% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань між банком та позичальником ОСОБА_2 23.05.2007 р. укладений договір іпотеки №PLL0GА00000117, за яким іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку банку будинок, розташований по Полтавська область, м. Лубни, вул. Тернівська, 22, що належить їй на праві власності. Ціна предмету іпотеки становить 116 000 грн. (а.с.26-29).

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконувала, у зв'язку з чим станом на 12.10.2012 р. виникла заборгованість, яка відповідно до наданого банком розрахунку становить 42626,50 доларів США, що за офіційним курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.10.2012 р., складає 340 585,76 грн. (а.с.9-14).

Задовольняючи частково позов про звернення стягнення на іпотечне майно, місцевий суд виходив з того, що відповідач не виконувала взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Заборгованість відповідача перед банком становить 42626,50 доларів США, що за офіційним курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.10.2012 р., складає 340 585,76 грн. та згідно наведеного розрахунку, складається з: 16288,45 доларів США заборгованості за кредитом, 11218,31 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1254 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 11806,11 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (83,24 долари США пені списано), а також штрафи відповідно до умов договору 31,29 доларів США (фіксована частина) та 2028,34 доларів США процентна складова.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру заборгованості відповідача по тілу кредиту, процентів та комісії, та не погоджується з розміром пені та штрафів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обовязковість виконання зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 відсотків від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Нараховуючи суму пені за весь період прострочення з 23.05.2007 р. по 12.10.2012 р. у сумі 11806,11 доларів США, місцевий суд не звернув увагу та не застосував до правовідносин положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення пені за весь час прострочення з 23.05.2007 р. по 12.10.2012 р. у сумі 11806,11 доларів США.

Відповідно до наданого банком розрахунку на вимогу апеляційного суду, пеня за один рік, що передує зверненню до суду, а саме за період з 12.10.2011 року по 12.10.2012 року, становить 5804,91 доларів США, що за курсом НБУ на 12.10.2012 р. з розрахунку 7,9930 грн. за 1 долар США складає 46377,35 грн. та підлягає стягненню з відповідачки.

Крім цього, п. 5.4. кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову.

Одночасно, п. 4.1. договору передбачено нарахування та сплату позичальником пені при порушенні зобовязань за кредитним договором.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Проаналізувавши положення кредитного договору, укладеного між сторонами 23.05.2007 р. та зазначені правові норми, колегія суддів приходить до висновку про те, що умовами договору передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Разом з тим, ст. 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція зокрема висловлена у постанові Верховного Суду України при розгляді справи №6-2003цс15 від 15.10.2015 року.

На зазначені положення закону та правову позицію ВСУ суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу (процентна складова) у розмірі 2028,34 доларів США, при нарахуванні якого також безпідставно увійшла пеня у сумі 11806,11 доларів США, що є подвійним стягненням.

Крім цього, стягуючи з відповідача штраф (фіксована частина) в розмірі 31,29 доларів США, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що п. 5.4. кредитного договору штраф (фіксована частина) складає 250 грн.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку про зміну рішення місцевого суду в частині визначення розміру заборгованості відповідача за кредитним договором.

Отже, розмір заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки за підрахунком колегії суддів становить 28760,76 доларів США, що за офіційним курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.10.2012 р. складає 229798,47 грн., з яких: 16288,45 доларів США заборгованість за кредитом, 11218,31 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1254 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 46377,35 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а всього 276175,82 грн.

Крім цього, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2694,30 грн., виходячи з того, що позов банку задоволено на 81%, а при поданні позову банком сплачено 3326,30 грн. судового збору (3326,30х81/100=2694,30).

Також з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 711,82 грн. судового збору, виходячи з того, що за подання апеляційної скарги на рішення суду відповідачка сплатила 3746,44 грн. судового збору, а в задоволенні позову банку відмовлено на 19% (3746,44х19/100=711,82).

Приймаючи до уваги те, що сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь банку (2694,30грн.), перевищує суму судового збору, що підлягає стягненню з банку на її користь (711,82 грн.), колегія суддів приходить до висновку про зменшення судового збору з ОСОБА_2 на користь банку на 711,82 грн. (2694,30-711,82=1982,48грн.).

За таких обставин, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 1982,48 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п 3, 4 ст. 309, ст.ст., 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2013 року змінити в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором №PLL0GА00000117 від 23.05.2007 року з 340585 грн. 76 коп. до 276175 грн. 82 коп., а також у частині стягнення судових витрат з 3405 грн. 85 коп. до 1982,48 грн.

В іншій частині заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

Суду Полтавської області ОСОБА_1