Номер провадження: 22-ц/785/1170/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Одемара» про стягнення матеріального збитку і моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року,

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив, та просив суд стягнути з ОСОБА_4 у відшкодування заподіяного йому реального збитку, який не відшкодований страховою компанією в сумі 29599 грн. 04 коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. та судові витрати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.01.2012 року об 11 год. 50 хвилин, в м. Одесі, на вул. Приморській, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача ОСОБА_4, який керував автомобілем «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1, був пошкоджений автомобіль марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, належний позивачеві ОСОБА_3, яким керував водій ОСОБА_5

За клопотанням представника позивача, до участі у справі у якості третьої особи з боку позивача залучено ТОВ «Одемара», у якого в оренді під час ДТП знаходився вищевказаний автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 29599 грн. 04 коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати, повязані з проведенням експертизи в сумі 3225 грн.60 коп. та судовий збір в сумі 392 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачеві у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 13 січня 2012 року, об 11.50 год., ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1, і рухаючись у м. Одесі по вул. Приморській, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2.

В результаті зіткнення автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачеві ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОІС №580910 від 24.04.2003 року, отримав механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2012 року, ОСОБА_4 визнаний винним в скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачеві ОСОБА_3, був переданий ним в оренду третій особі - ТОВ «Одемара», яка після ДТП здійснила відновлювальний ремонт автомобіля за власний рахунок.

Угодою про оплату відновлення автомобіля, укладеною позивачем і третьою особою 19 січня 2012 року, ОСОБА_3 зобовязався забезпечити усі необхідні засоби для отримання відшкодування заподіяного збитку, зокрема звернутися до суду, а кошти, отриманні у якості відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження автомобіля при ДТП, передати ТОВ «Одемара».

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як власника автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент ДТП, була застрахована у страховій компанії ЗАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», якою була відшкодована частина заподіяного позивачу матеріального збитку, в розмірі 41503 грн. 22 коп. (у відповідності до страхового акту від 22.02.2012 року).

Згідно звіту №01049 від 30.01.2012 року автотоварознавчого дослідження, виконаний на замовлення ЗАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 88000 грн. 46 коп. і перевищує ринкову вартість цього автомобіля, яка складає 78503 грн. 22 коп. У звязку з цим, фахівцем визначена сума заподіяного збитку, повязана з ушкодженням автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, яка дорівнює ринковій вартості цього автомобіля, в сумі 78503 грн. 22 коп., автомобіль досліджувався фахівцем у пошкодженому стані, до його відновлення.

Відповідно до висновку №8933 від 05.02.2013 року, судової автотоварознавчої експертизи, виконаний судовим експертом на підставі ухвали суду, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 75486 грн. і дорівнює ринковій вартості цього автомобіля без урахування його пошкоджень. Ринкова вартість цього автомобіля з урахуванням його пошкоджень складає 38744 грн., без врахування фактичних витрат на відновлення автомобіля.

Згідно висновку №5278 від 07.12.2014 року експертного автотоварознавчого дослідження, виконаного на замовлення представника позивача фахівцем, який має кваліфікацію судового експерта, ринкова вартість автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент події становить 77794 грн., а фактична вартість відновлювального ремонту на підставі документів, підтверджуючих факт виконання робіт і покупки запчастин складає 71102 грн. 26 коп.

Відповідно до висновку №1254 від 18.04.2016 року судової автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент події становить 77794 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням фактичних витрат на запасні частини, які потребують заміни під час ремонту, становить 71102 грн. 26 коп. Вартість матеріального збитку, з врахуванням фізичного зносу складає 37181 грн. 78 коп.

В судовому засіданні експерт пояснив, що відновлювальний ремонт, з врахуванням документів, підтверджуючих факт виконання робіт і придбання запчастин, тобто фактичних витрат не може бути визнаний економічно недоцільним.

Судом також встановлено, що звіт №01049 від 30.01.2012 року автотоварознавчого дослідження і висновок №8933 від 05.02.2013 року, судової автотоварознавчої експертизи, відрізняються від висновку №5278 від 07.12.2014 року експертного автотоварознавчого дослідження і висновку №1254 від 18.04.2016 року судової автотоварознавчої експертизи, внаслідок того, що першими двома не були враховані фактичні, реальні витрати на запасні частини, які потребують заміни під час ремонту і вартість виконання робіт.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України та розяснень викладених у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільно-правова відповідальність, повинна сплатити потерпілому тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Таким чином, розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу був правильно визначений судом, як реальна вартість ремонту автомобіля з врахуванням фактичних витрат на запасні частини, які потребували заміни під час ремонту і вартості виконання робіт, який на підставі висновку №5278 від 07.12.2014 року експертного автотоварознавчого дослідження і висновку №1254 від 18.04.2016 року судової автотоварознавчої експертизи становить 71102 грн. 26 коп. При цьому фактичні витрати на ремонт автомобіля є економічно доцільними, оскільки не перевищують ринкову вартість автомобіля, яка визначена всіма чотирма експертами в сумі від 75486 грн. до 78503 грн. 22 коп.

Оскільки частина заподіяної позивачу майнової шкоди, у сумі 41503 грн. 22 коп. була відшкодована ЗАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», тому невідшкодована сума майнової шкоди в розмірі 29599 грн. 04 коп. (71102,26 41503,22 = 29599,04) підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Враховуючи протиправну поведінку відповідача та спричинення цими діями позивачеві моральної шкоди у вигляді душевних страждань, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_6