Провадження № 2-з/537/48/2017
Справа № 537/5035/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Дядечко І.І., за участю секретаря Пшенишної В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчука заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь борг за договором позики від 26.05.2012 року у розмірі 50 400,00 грн., та за договором позики від 17.10.2013 року у розмірі 90 000,00 грн., всього 140 400,00 грн.

Одночасно із поданим позовом, позивачем подано до суду заяву про його забезпечення, згідно якої позивач просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування даної заяви позивачем вказано на те, що в разі невжиття заходів забезпечення позову можливе подальше відчуження рухомого та нерухомого майна відповідача, оскільки позивачу стало відомо, що відповідач вчиняє дії щодо продажу майна.

Суд, повно та всебічно проаналізувавши наявні матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Таким чином умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У випадку подачі до суду заяви про забезпечення позову, обовязок щодо надання відомостей, необхідних для розгляду такої заяви покладається на позивача.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, судом встановлено, що позовна заява не містить жодних відомостей, які вказували б на явність будь-якого майна у відповідача ОСОБА_2, також відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що відповідач має намір відчужити таке майно, а отже утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31.05.2011 року № 4-рп/2011 інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Досліджуючи матеріали заяви, судом встановлено, що позивачем ініційовано питання щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача.

Арешт майна реалізується шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном, при цьому вказані види арешту можуть застосовуватись як в сукупності так і окремо. Однак, позивач не конкретизує, який саме вид є на її думку співмірним та достатнім.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151 -153, 208 -210 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного Суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п'яти діб з дня отримання.

Суддя: І.І.Дядечко