г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3085/16-ц
Номер провадження 2/213/437/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 березня 2017 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Алексєєва О.В.,

при секретарі Гуковій Л.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, який підтримав в судовому засіданні і просив стягнути з ОСОБА_2 борг в сумі 20957 грн., а також сплачений ним судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 13.09.2016 року він позичив відповідачу золотий ланцюжок вагою 11,88 грамів з умовою повернення нею в строк до 15.12.2016 року 10000 грн., про що було укладено усний договір позики та відповідачем було написано розписку. 29.09.2016 року ОСОБА_1 позичив 7857 грн. відповідачу строком до 22.12.2016 року, відповідачем було власноруч написано розписку і отримано зазначену суму. Також 29.09.2016 року ОСОБА_1 позичив 7857 грн. відповідачу, про що було написано розписку, в якій зазначено, що борг вона поверне 10.10.2016 року. Відповідач свої зобовязання не виконала.

Позивач у відкритому судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча була належним чином повідомлена, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди сторін по справі, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Верховний Суд України в Постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 29.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала в позику грошові кошти в розмірі 7857 грн. та зобовязалась повернути вказану суму до 22.12.2016 року.

Також відповідно до розписки від 29.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала в позику грошові кошти в розмірі 3100 грн. та зобовязалась повернути вказану суму до 10.10.2016 року.

Доказів повернення боргу відповідачем суду надано не було.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредиторів зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу за весь час прострочення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним та документально підтвердженим факт утворення відповідачем по справі заборгованості у розмірі 7857 грн. та 3100 грн. в результаті не виконання умов договорів позики, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Верховний Суд України в Постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до розписки від 13.09.2016 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 золотий ланцюжок вагою 11,88 гр. та зобовязалась віддати в строк до 15.12.2016 року суму в розмірі 10 000 грн. Суд робить висновок, що між сторонами не було укладено договір позики, оскільки відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 288,19 грн., адже відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 29.09.2016 року у розмірі 7857, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 29.09.2016 року у розмірі 3100, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 288 грн. 19 коп.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд судового рішення подається відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 31 березня 2017 року.

Суддя О.В.Алексєєв