Справа № 505/2915/17
Провадження № 2/505/1537/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі представника за довіреністю ОСОБА_3, звернулась 01.11.2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 21 грудня 1991 році вона, позивач, уклала договір довічного утримання з ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_5, в якому вона передала ОСОБА_4 у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (Котовськ), а він зобовязався її по життєво доглядати, забезпечити їжу, одяг, необхідну допомогу та право проживати в квартирі.

15 серпня 1996 року ОСОБА_4 помер.

Вона вважала, що після смерті ОСОБА_4 договір є таким, що автоматично припиняє свою дію та вона знову власниця квартири, оскільки ніхто більше з боку рідних померлого цього договору не виконував.

В 2017 році вона вирішила обміняти свою квартиру, оскільки вона знаходиться на 3 поверсі пятиповерхового будинку, а їй в 93 роки важко підійматися на поверхи, та звернулася до нотаріуса яка пояснила їй, що договір не припинився, а обовязки її доглядати перейшли до спадкоємців ОСОБА_4, а саме його дружини ОСОБА_2.

Відповідно до договору довічного утримання набувач зобовязаний утримувати відчужувана довічно. У випадку смерті набувача обовязки за договором довічного утримання переходять до його спадкоємців. Спадкоємці повинні продовжити утримувати відчужувана згідно з укладеним договором довічного утримання. Спадкоємець за заповітом може відмовитися від прийняття майна, що було передане відчужувачеві, право власності переходить до спадкоємця за законом.

Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання автоматично припиняється.

В звязку з тим, що у неї відсутні оригінали документів та в односторонньо вона не має можливості нотаріально розірвати договір пожиттєвого утримання, а ОСОБА_2 фактично не отримувала спадкове майно у вигляді договору довічного утримання, з 1996 року його умови не виконуються, тому вона вирішила звернутися до суду з позовом.

У звязку з цим просила постановити рішення суду яким розірвати договір довічного утримання від 27.12.1991 року, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_6; визнати за нею, ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (Котовськ) загальною площею 35 кв.м., житловою 19,4 кв.м.; скасувати заборону на відчуження та арешт на квартиру АДРЕСА_1 (Котовськ) накладений 27.11.2008 за № 8235179 реєстратором: Кодимська районна державна нотаріальна контора на підставі договору довічного утримання від 27.12.1991 року.

В ході судового розгляду справи представник позивачки за довіреністю ОСОБА_3 підтримали вимогу позову.

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, та підтвердила, що вона як дружина і спадкоємець після смерті ОСОБА_4 відмовляється від виконання обовязків за договором довічного утримання, через відсутність такої можливості.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Котовської міської нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_6

Згідно умов п.1 Договору, ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру, що розташована в АДРЕСА_2.

Згідно умов п.4 Договору,ОСОБА_4 зобовязується довічно повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберігши у її безкоштовному користуванні одну жилу кімнату.

15 серпня 1996 року у віці 31 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №095945 від 17.08.1996 року.

27 листопада 2008 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання від 27.12.1991 року було накладено заборону на відчуження та арешт на квартиру АДРЕСА_1 (Котовськ) Одеської області.

Відповідно до ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання(догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до положень ст. 757 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Враховуючи вищевикладене, оскільки спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його дружина - відповідач, тому саме до неї перейшли обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів. цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Відповідно до ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач має намір або належним чином виконують умови договору довічного утримання, а навпаки, вона не виконує та не бажає виконувати умови договору, суд виходить з того, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності спірну квартиру, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Таким чином суд вважає за можливе дану вимогу задовольнити.

З огляду на викладене, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та наявність підстав для їх задоволення, оскільки набувач за договором довічного утримання помер, а його спадкоємець відмовилась від прийняття майна, переданого відчужувачем, та не виконує обовязків за договором довічного утримання.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заявуОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 27.12.1991 року, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Котовського міського нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_6

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 (Котовськ) Одеської області загальною площею 35 кв.м., житловою 19,4 кв.м.

Скасувати заборону на відчуження та арешт на квартиру АДРЕСА_1 (Котовськ) Одеської області накладений 27.11.2008 за №8235179 реєстратором: Кодимська районна державна нотаріальна контора на підставі договору довічного утримання від 27.12.1991 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив на протязі 10 днів з дня його проголошення.

С у д д я-