Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючої - судді Монич О.В.,

при секретарі - Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 до Киблярської сільської ради Ужгородського району про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_2 із позовною заявою до Киблярської сільської ради Ужгородського району про визнання права власності в порядку спадкування мотивуючи свій позов тим, що ОСОБА_3, який помер у 2003 році та являвся батьком позивача, після смерті залишив за собою будинок № АДРЕСА_1 збудований до 05.08.1992 р., однак правовстановлюючих документів за діючим законодавством на момент смерті не оформив за собою.

Мати позивача ОСОБА_4, яка померла у 2005 році, успадкувала 1/3 будинку № АДРЕСА_1 як обов'язкову частку у спадщині, однак правовстановлюючих документів на цю нерухомість не оформила за життя.

Вищевказаний будинок належав батьку позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, та станом на 05.08.1992 р. у погосподарській книзі с.Кибляри Ужгородського району Закарпатської області (особовий рахунок № НОМЕР_2) право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1 у цілому було зареєстровано за ОСОБА_3.

ОСОБА_3 було складено заповіт від 24.03.2003 р. відповідно до якого все своє майно він заповів ОСОБА_2

У зв'язку з тим, що спадкодавцями не було оформлено правовстановлюючих документів на будинок за собою, у позивача відсутні правові підстави для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку.

Просить суд визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності у порядку спадкування за заповітом на будинок № АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності.

Представник Киблярської сільської ради Ужгородського району в судове засідання не зявився, сільський голова Киблярської сільської ради Ужгородського району надав суду заяву відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує та просить суд розглянути справ у відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 та являвся батьком позивача, після смерті залишив за собою будинок № АДРЕСА_1 збудований до 05.08.1992 р., однак правовстановлюючих документів за діючим законодавством на момент смерті не оформив за собою.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (Аналогічну правову позицію займає Верховний суд України в ухвалі від 02.03.2011 року).

Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно до 05.08.1992 р., визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року.

У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради (п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року» визначено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст. ст. 25,30,346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Будинок, № АДРЕСА_1 належав батьку позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що підтверджується випискою з погосподарської книги. Зокрема, станом на 05.08.1992 р. у погосподарській книзі с.Кибляри Ужгородського району Закарпатської області (особовий рахунок № НОМЕР_2) право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1 у цілому було зареєстровано за ОСОБА_3.

24.03.2003 р. ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Киблярівської сільської ради відповідно до якого ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право - своєму сину ОСОБА_2

На день смерті ОСОБА_3 із ним проживали його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 зі своєю дружиною та дітьми, що підтверджується довідкою виданою сільським головою Киблярівської сільської ради за № 512 від 29.07.2016 р.

Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У абз. 15 п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р узагальнено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

У даному випадку ОСОБА_2 вступив у володіння спадковим майном відразу після смерті свого батька ОСОБА_3, тобто позивачем була прийнята спадщина до 01.01.2004 р., а відтак підлягає до застосування ЦК УРСР.

За змістом ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину,якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину,якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії вчиняються протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом ст. 534 та 535 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Враховуючи вищенаведені обставини та положення ст. 529, 534, 535, 548, 549 ЦК УРСР 28.08.2003 р. за померлим ОСОБА_3 спадщину (будинок № 113 у с.Кибляри Ужгородського району Закарпатської області) прийняли двоє осіб:

- син - ОСОБА_2 за заповітом у розмірі 2/3 будинку у цілому;

- непрацездатна дружина померлого (моя мати) - ОСОБА_4 обов'язкову частку у розмірі 2/3 від половини будинку, що складає 1/3 будинку у цілому.

Однак свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не оформлялось, правовстановлюючі документи на будинок вони за собою не оформили.

Мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4.

На день смерті ОСОБА_4 із нею проживав ОСОБА_2 зі своєю сімєю, що підтверджується довідкою виданою сільським головою Киблярівської сільської ради за № 1174 від 29.12.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

У зв'язку з тим, що спадкодавцями не було оформлено правовстановлюючих документів на будинок за собою, у позивача відсутні правові підстави для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку. Про це приватним нотаріусом Форкош Мирославою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2016 р. вих. № 320.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У зв'язку з цим є необхідність захисту моїх прав шляхом визнання права власності на спадщину (вищезазначений будинок) за мною. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ст. 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами , доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги є мотивованими, обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 209, 212, 214, 215, 218, 226, 228, 229, 232, 233 ЦПК України ст.ст. 346, 1216, 1218,1233, 1235, 1268, 2017 ЦК України, ст.ст. 529, 534, 535, 548, 549 ЦК УРСР суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 до Киблярської сільської ради Ужгородського району про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності у порядку спадкування за заповітом на будинок № АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Монич О.В.