Провадження № 2/161/3903/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Якушеву Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про повернення позики, вказавши на ті обставини, що 26 червня 2013 року позивач надав грошову позику ОСОБА_2 у розмірі 90 000 доларів США, з приводу чого було написано розписку із зобовязанням відповідача повернути позичені кошти до 31 грудня 2016 року.

27 червня 2016 року було укладено ще одну розписку на суму позики у розмірі 25 000 доларів США з кінцевим терміном погашення боргу до 31.12.2016 року.

При цьому місцем виконання договору позики та її повернення є м. Луцьк.

Протягом періоду часу дії розписок позивач неодноразово нагадував відповідачу про необхідність вчасного повернення коштів, однак ні в зазначений термін, ні пізніше відповідач боргу не повернув.

На підставі наведеного та з врахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 115000 доларів США, що станом на момент подання цього позову за курсом НБУ становить 2954805, 06 грн основного боргу та судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання подав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 на адресу суду надіслав заяву про визнання позову, в якій не заперечував проти задоволення позову та розгляд справи просив проводити у його відсутності.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що, згідно розписки від 26 червня 2013 року ОСОБА_1 надав грошову позику ОСОБА_2 у розмірі 90 000 доларів США із зобовязанням відповідача повернути позичені кошти до 31 грудня 2016 року (а.с.36 )

27 червня 2016 року було укладено ще одну розписку на суму позики у розмірі 25 000 доларів США з кінцевим терміном погашення боргу до 31.12.2016 року (а.с. 37 )

Згідно ч.1 п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України за субєктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій само кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до договору та ст. 1049 ЦК України відповідач взяв на себе зобовязання повернути позикодавцеві грошові кошти у такій само сумі, що були йому передані позикодавцем.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобовязання з повернення грошових коштів ОСОБА_1 не виконав. В результаті чого в нього виникла заборгованість перед ОСОБА_1 на загальну суму 115000,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 3105000,00 грн.Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2В на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3105000,00 грн.

Крім того в силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак, позивач та його представник вимог щодо стягнення відсотків від суми позики не уточняли і розрахунку не надавали. А тому суд з власної ініціативи не вправі їх нараховувати та стягувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 8 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 80, 81, 82, 88, 215, 218, 224-232 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 527, 623, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 основний борг за договором позики в розмірі 115 000,00 (сто п'ятнадцять тисяч)доларів США, що в еквіваленті відповідно до офіційного курсу валют на дату розгляду справи становить 3 107 000,00 (три мільйони сто сім тисяч) грн .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 8 000(вісім тисяч) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які не брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_4