АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/1878/17 Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: на дії ВДВС
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І. П.,

за участю секретарів - Бойко А. О., Дмитренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій посадової особи державної виконавчої служби та скасування акту опису та арешту майна,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконними дій посадової особи державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Слюти Тетяни Олександрівни щодо вчинення в межах зведеного виконавчого провадження № 453207672 опису та арешту квартири.

В обґрунтування скарги посилався на те, що в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження 04 липня 2016 року заступником начальника Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області держаним виконавцем Слютою Т. О. була описана та арештована квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності боржнику за зведеним виконавчим провадженням - скаржнику ОСОБА_1 Заявник стверджував, що державним виконавцем було незаконно включено дану квартиру в акт опису та арешту майна, оскільки квартира належить колишньому подружжю ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Представник заявника в судове засідання не з'явився.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що арештоване майно було передано сторонній особі від боржника, зберігач - ОСОБА_4 не одержала винагороду за зберігання майна та між нею та державним виконавцем не укладена угода про її розмір.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - зміні з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що дії посадової особи державної виконавчої служби Слюта Т.О. щодо вчинення в межах зведеного виконавчого провадження №45307672 опису та арешту майна відповідають вимогам закону, здійснені в межах наданих їй повноважень, права та свободи заявника при цьому порушено не було.

Судова колегія з такими висновками суду погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що у Жовтневому ВДВС Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться зведене виконавче провадження №45307672 по примусовому виконанню виконавчих листів щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь фізичних осіб.

Постановою старшого державного виконавця Ізотова П.П. від 04.11.2014 року до зведеного виконавчого провадження було приєднано виконавче провадження №35706468 з примусового виконання виконавчого листа №6/2018/364/2012/03, виданого 30.11.2012 року Київським районним судом міста Харкова про стягнення боргу за договором позики на користь ОСОБА_5 (а.с.52,53)

Під час виконання зазначеного виконавчого провадження 04.07.2016 року заступником начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Слюта Т.О. було складено акт опису та арешту майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (а.с.54).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за боржником ОСОБА_1(а.с.115, 116-121)

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.56 цього закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, заступник начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Слюта Т.О., описуючи нерухоме майно та накладаючи арешт діяла відповідно до вимог закону та в межах своїх повноважень.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що частка квартири, на яку накладено арешт, належить колишній дружині боржника та підлягає виключенню з акту опису та арешту майна, не ґрунтується на законі.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту.

Отже, належність колишній дружині ОСОБА_1 права на частку у спільній власності не є предметом розгляду даної справи і може бути вирішено у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали абзац 4 аркуша ухвали 3 посилання на те, що квартиру АДРЕСА_1 не можна вважати спільною сумісною власністю подружжя, з огляду на те, що дану квартиру фактично набуто скаржником до шлюбу, оскільки встановлення даного факту не відноситься до предмету розгляду скарги.

Безпідставним є і посилання на неправомірність призначення іншого зберігача майна та непідприсання угоди про розмір винагороди.

Відповідно до ч.ч.3, 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем. Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу.

Отже, визначення зберігача майна та можливість призначення за зберігання майна винагороди є правом, а не обов'язком державного виконавця.

За таких обставин суд дійшов обґрунтовано висновку про відмову у задоволені скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.3 , 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Київського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2016 року абзацу 4 аркуша ухвали 3 посилання на те, що квартиру АДРЕСА_1 не можна вважати спільною сумісною власністю подружжя, з огляду на те, що дану квартиру фактично набуто скаржником до шлюбу.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді