Провадження № 2/161/900/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Буянівської сільської ради Луцького району про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Буянівської сільської ради Луцького району про визнання батьківства.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 01.10.1994 року. В свідоцтві про народження її батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки останні хоча і припинили фактичні шлюбні відносини, однак на час народження перебували у зареєстрованому шлюбі. В заяві вказує, що на момент її народження її матір вже протягом двох років перебувала у фактичних сімейних відносинах (цивільному шлюбі) з ОСОБА_2. ОСОБА_2 з народження та до цих пір займається вихованням ОСОБА_1 Після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, позивач дізналася, що людина, яка виховувала її все життя є її біологічним батьком.

Враховуючи викладене, просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та зобов'язати виконавчий комітет Буянівської сільської ради Луцького району внести відповідні зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1 від 01.10.1994 року.

В судове засідання позивач подала заяву, якою підтримала позовні вимоги з вище зазначених підстав, просила позов задовольнити і розгляд справи проводити в її відсутності.

Відповідач в судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнав повністю та заперечень щодо його задоволення немає.

Представник Буянівської сільської ради Луцького району в судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. А тому, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Статтею 53 КпШС України визначено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 01.10.1994 року (а.с. 4).

В свідоцтві про народження її батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки останні хоча і припинили фактичні шлюбні відносини, однак на час народження перебували у зареєстрованому шлюбі.

На момент народження ОСОБА_1 її матір вже протягом двох років перебувала у фактичних сімейних відносинах (цивільному шлюбі) з ОСОБА_2. ОСОБА_2 з народження та до цих пір займається вихованням ОСОБА_1 Після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 5), позивач дізналася, що людина, яка виховувала її все життя є її біологічним батьком.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пленум Верховного Суду України від 12.06.1998 року в п. 13 своєї постанови № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», який був чинний до 15 травня 2006 року роз'яснив, що спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України, в ст. 57 якого вказано, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що померла ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте, позивач вказує, що ОСОБА_2 від народження та до цих пір займається її вихованнямта утриманням.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно із вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька із актового запису про народження дитини.

Відповідно до п. 2.13.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стан, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

В третьому абзаці п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що факт батьківства може бути установлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинялося до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли повне підтвердження та підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_2, та відповідно слід внести зміни в актовий запис про народження позивача від 01.10.1994 року № 20.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215, 224, 226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 125, 128, 130 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобов'язати виконавчий комітет Буянівської сільської ради Луцького району внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 01.10.1994 року № 20, а саме: в графі батько зазначити «ОСОБА_2» та в графі по батькові «ОСОБА_2».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук