АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/2021/16-ц
Провадження № 22-ц/792/683/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар Лапко Ю.В.,

з участю апелянта та його представника ОСОБА_1,

відповідача та його представника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3,звертаючись до суду з позовом вказував, що є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, ОСОБА_5, померлого 27.01.2010 року.

До складу майна, яке залишилось після його смерті належить, зокрема, гараж, розташований по провулку Б. Хмельницького, 5 в м. Славуті Хмельницької області, 5/6 якого належить йому, як єдиному спадкоємцю майна померлого батька.

Однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва на 5/6 частин гаража, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 18.11.2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що при вирішенні спору суд невірно застосував норми ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та не врахував що гараж був побудований батьком в період з 1987 року по 1990 рік і фактично є допоміжним господарським приміщенням до головного квартири, яка була приватизована в 1997 році, тому право власності на нього у відповідних частках перейшло до всіх співвласників квартири, зокрема, і до покійного батька. Його сестра, відповідач ОСОБА_4, має намір приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться гараж, і тим самим позбавити його права на частину спадщини.

В суді апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 20.01.1997 року в порядку приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 отримали у спільну власність квартиру АДРЕСА_1. 31.03.1997 року ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в такому ж самому порядку отримали у спільну власність квартиру №1 у цьому ж будинку, який складається лише з вказаних квартир.

В 1990 році ОСОБА_5, батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було побудовано гараж, який знаходиться поряд з вищевказаним будинком, що підтверджується даними технічного паспорту на гараж, виготовленого КП «Славутське БТІ» 18.08.2016 року.

Як вбачається зі змісту технічного паспорту, фундамент гаража виготовлений з бетону, стіни з тирсоблоків, покрівля шиферна, перекриття деревяні, підлога цементна.

27.01.2010 року ОСОБА_5 помер, за заповітом спадкоємцем усього його майна є син, ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.01.2012 року, ОСОБА_3 є спадкоємцем 5/6 часток спадкового майна ОСОБА_5 Обовязкова частка на спадщину за законом становить 1/6, свідоцтво на яке ще не видано.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що спірна будівля є самочинним будівництвом, за життя спадкодавця вона не була оформлена відповідно до закону, тому визнання права власності на такий обєкт в порядку спадкування буде суперечити нормам цивільного законодавства.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинною на дату закінчення будівництва спірної будівлі гаража, господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил. за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво.

У відповідності до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

П.п. 7. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обовязок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (частини четверта, сьома статті 376 ЦК). Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не повязані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах.

Позивач не надав суду доказів того, що будівництво гаража здійснювалось за належного дозволу в 1990 році.

Крім того, відповідно до оцінювального акта від 30.05.2006 року на житловий будинок №5 по провулку Хмельницького в м. Славута, який міститься в матеріалах справи, спірний гараж складався з 1 поверху, мав площу 27,1 кв.м., висоту 1,90 м., обєм 52 куб.м.

В той же час, відповідно до даних, які містяться в технічному паспорті спірного обєкта, виготовленому Славутським БТІ 18.08.2016 року, при площі гаража 27,1 кв.м., його висота становить 2,63 м, обєм 71 куб.м., що свідчить про проведення перебудови (добудови) обєкта з улаштуванням додаткового поверху без відповідних дозвільних документів та проекту в період з 2006 року по 2016 рік, що також слід кваліфікувати як самочинне будівництво.

На підтвердження цієї обставини свідчать також фотокартки спірної будівлі (а.с.72-76).

Суд не може визнати за спадкоємцем ОСОБА_3 право власності на зазначене нерухоме майно у вигляді гаража, адже таке право у відповідності до ст. 331 Цивільного кодексу України набувається лише після прийняття нерухомого майна до експлуатації, що законодавством віднесено до компетенції відповідних державних органів та не входить до компетенції суду.

До прийняття гаража в експлуатацію позивач може ставити питання щодо набуття права власності на будівельні матеріали які були використані в процесі будівництва або при наявності відповідних правових підстав щодо переходу прав та обовязків забудовника.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_3 не звертався до суду з позовними вимогами щодо визнання за ним в порядку спадкування права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва спірного гаража, не наводив відповідного обґрунтування, не надавав доказів, тому апеляційний суд позбавлений можливості вирішити це питання на стадії апеляційного провадження.

Не спростовують висновків суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог позивача не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 39