Номер провадження: 22-ц/785/2357/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Гірняк Л.А.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

18.08.2016 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач з позовом про стягнення грошових коштів за користування грошовими коштами після закінчення строку дії депозитного договору, стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що 22 липня 2014 року між ним та ПАТ «Фінбанк» був укладений Договір №011527/101 банківського вкладу (депозиту) у гривнях, відповідно до якого він надав банку кошти у сумі 116800, 00 грн. строком до 19.01.2015 року з нарахуванням 26 % річних на суму вкладу. Незважаючи на те, що строк дії договорів закінчився, позивачу було відмовлено в отриманні грошових коштів в зв'язку з чим він звернувся до суду з позовом про стягнення суми депозиту (а.с. 3-4). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року по справі № 522/3788/15ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ «Фінбанк» суми депозитного вкладу. Оскільки відповідач користувався грошовими коштами позивача до моменту примусового виконання вказаного рішення суду, тобто до 06.06.2016 року, то він має сплати на користь позивача проценти за ставкою договору в розмірі 119 716,9 гривень за користування грошовими коштами 131859 гривень без його згоди на протязі 17,5 місяців, а крім того, три процента річних та індекс інфляції згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» про стягнення коштів було відмовлено в повному обсязі (а.с. 38-41).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючи на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просив скаргу задовольнити, прийняти нове рішення про часткове задоволення його позовних вимог (а.с. 46-48).

Апеляційна скарга разом зі справою була в порядку ст. 11-1 ЦПК України розподілена колегії суддів у складі головуючого - судді Артеменко І.А, суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д. У зв'язку з обранням Артеменко І.А. членом Вищої ради Юстиції XIV позачерговим з'їздом суддів України від 15.03.2017 року, на підставі розпорядження апеляційного суду Одеської області № 2263 від 21.03.2017 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу, в порядку ст. 11-1 ЦПК, було передано в інший склад суду.

В судовому засіданні позивач - апелянт апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору депозиту відповідачем були виконані, грошові кошти були перераховані на поточний рахунок позивача, а тому підстав для задоволення позовних вимог не було. Колегія суддів не погоджується з такою оцінкою встановлених обставин справи, які не в повному обсязі були враховані судом першої інстанції, а також вважає, що судом були невірно застосовані норми матеріального права, що є підставою для скасування прийнятого судового рішення та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Так, як вбачається з матеріалів справи 22 липня 2014 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Фінбанк» був укладений Договір №011527/101 банківського вкладу (депозиту) у гривнях, відповідно до якого він надав банку кошти у сумі 116800, 00 грн. строком до 19.01.2015 року з нарахуванням 26 % річних на суму вкладу (а.с. 5). Згідно з п.3.1.3 вказаного договору банківського вкладу вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий на ім'я позивача. Грошові кошти не були повернуті позивачу, який звертався до адміністрації банку з відповідними заявами (а.с. 25-28), в зв'язку з цим він звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з відповідним позовом. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 р. по справі № 522/3788/15 ц сума депозиту, разом з відсотками була стягнута на користь позивача, проте її фактичне повернення було здійснено лише в примусовому порядку через виконавчу службу, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 06.06.2016 р. (а.с. 8).

Таким чином, факт звернення до суду та примусове виконання рішення суду свідчать про неотримання позивачем грошових коштів та як наслідок надають йому право на стягнення санкцій за порушення умов зобов'язання встановлену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказана позиція відображена в постанові ВСУ від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню три відсотка річних 5 768, 8 грн., індекс інфляції - 63 951, 6 грн. за період з дати закінчення строку договору по дату фактичного повернення грошових коштів.

Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами. Як зазначив ВСУ в постанові № 6-36цс15 від 10 червня 2015 року закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, 19.01.2015 року між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка; за користування грошовими коштами, що знаходились на рахунку клієнта, банк повинен був сплатити проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають задоволенню частково, оскільки підлягає застосуванню не ставка, що була визначена договором між сторонами, а процентна ставка, яка зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Позивач погодився з застосуванням розміру звичайної ставки, на що послався в апеляційній скарзі, однак оскільки зменшення позовних вимог не може бути прийнято на стадіях апеляційного розгляду, то позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 19 229 грн. 43 коп.,Є як сума процентів нарахованих по ставці 10 % річних за 17, 5 місяців незаконного ними користування.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції скасовується на підставі п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та приймається нове рішення про часткове задоволення позовних вимог на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 536, 598, 625, 1058, 1060, 1061, 1070 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» про стягнення коштів-

задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» (, 65032, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 4а) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня повернення коштів в сумі 19 229, 43 грн., три відсотка річних 5 768, 8 грн, індекс інфляції - 63 951, 6 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

Л.А. Гірняк

26.04.2017 року м. Одеса