АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1154/16-ц Номер провадження 22-ц/786/880/17Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко С. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представника позивачів ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області, Прокуратури Полтавської області

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Державної казначейської служби України, Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області, Прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу завданих незаконними діями органів досудового слідства,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 11 листопада 2016 року (а.с. 122-127), просили стягнути з державного бюджету на їх користь по 100 000 грн. витрат на правову допомогу та 200 000 грн., 155 200 грн. та 153 600 грн. моральної шкоди відповідно.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Полтавській області ОСОБА_9 від 15 жовтня 2010 року було порушено кримінальну справу відносно директора ТОВ «Скломонтаж» ОСОБА_6 за ознаками злочину передбаченого ст.ст. 15, 191 ч. 5 КК України. Постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові ОСОБА_10 від 12.12.2011 року було висунуте обвинувачення ОСОБА_7, за ознаками злочину передбаченого ст.ст. 15, 191 ч. 5 КК України. Постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові ОСОБА_10 від 04.01.2012 року було висунуте обвинувачення ОСОБА_8 за ознаками злочину передбаченого ст.ст.15, 191 ч. 5 КК України.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.12.2015 року провадження № 0000370 за обвинуваченням ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 закрито.

Вважають, що неправомірними діями органів досудового слідства їм було заподіяно значних моральних страждань. Окрім того, для захисту від обвинувачення ними було витрачено кошти на правову допомогу. Вказують, що заподіяна моральна шкода та витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено частково.

Відшкодовано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, моральну шкоду в розмірі 200 000 грн., 155 200 грн., 153 600 грн. відповідно, завдану незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду (незаконного притягнення до кримінальної відповідальності).

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесені на рахунок держави.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку окремо один від одного оскаржили ДКС України, ГУ ДФС України у Полтавській області, Прокуратура Полтавської області, просили скасувати його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.10.2010 року постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Полтавській області ОСОБА_11 було порушено кримінальну справу відносно директора ТОВ «Скломонтаж» ОСОБА_6 за фактом замаху на заволодіння державними коштами в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем, за ознаками злочину передбаченого ст.ст. 15, 191 ч. 5 КК України (а.с.7-9).

Постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові ОСОБА_10 від 12.12.2011 року було висунуте обвинувачення ОСОБА_7, за фактом замаху на заволодіння державними коштами, в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем, за ознаками злочину передбаченого ст.ст. 15, 191 ч. 5 КК України ( а.с.10-12).

Постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові ОСОБА_10 від 04.01.2012 року було висунуте обвинувачення ОСОБА_8, за фактом замаху на заволодіння державними бюджетними коштами, в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем, за ознаками злочину передбаченого ст.ст. 15, 191 ч. 5 КК України ( а.с.13-15).

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 25.03.2013 року кримінальну справу № 1607/2316/2012 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 за ст. 27 ст. 15, ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 за ст. 27 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України було повернуто на додаткове розслідування прокурору Харківської області ( а.с.16-17).

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.12.2015 року по кримінальному провадженню № 530/1277/14-к кримінальне провадження № 0000370 від 18.09.2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - закрито. Скасовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, знято арешт з усього майна, що належить обвинуваченим (а.с.19-25). Провадження по справі закрито згідно п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України (якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою суду про закриття кримінального провадження фактично встановлена незаконність притягнення їх до кримінальної відповідальності, що, відповідно до положень ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування заподіяної ним моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого суду.

Згідно зі ст. 284 ч.2 п. 2 КПК України кримінальне провадження закривається судом якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом

Відповідно до ч. 1 ст. 340 КПК України якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що предявлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог статті 341 цього Кодексу повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, кримінальне провадження закривається за ст. 284 ч. 2 п. 2 КПК України у разі, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що предявлене особі обвинувачення не підтверджується та внаслідок цього він відмовляється від підтримання державного обвинувачення.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі змісту ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.12.2015 року, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було закрито за п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у звязку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Висновок місцевого суду про те, що кримінальне провадження було закрито у звязку із встановленням відсутності в діянні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, тобто за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, є помилковим та не узгоджується з дійсними обставинами справи.

При цьому, ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яка визначає вичерпний перелік підстав відшкодування державою шкоди, заподіяною особі внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, не передбачає виникнення у особи права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у випадку закриття кримінального провадження у звязку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Посилання позивачів на виправдувальний вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року, як на підставу для відшкодування моральної шкоди в порядку ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» є безпідставними, оскільки вказаний вирок був скасований ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року, а тому не має правового значення.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність.

Виходячи з викладеного, у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судові витрати» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

При цьому, статтею 5 вказаного Закону дану категорію справ, а також позивачів по даній справі, не віднесено до пільгових категорій, які, виходячи з розяснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», звільняються від сплати судового збору під час усього розгляду справи та її руху.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. ст. 3, 5 ЗУ «Про судові витрати», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не звільняються від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення місцевого суду, а отже і від відшкодування понесених апелянтами судових витрат, повязаних з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, з позивачів підлягає стягненню по 193,30 грн. судових витрат на користь кожного з апелянтів.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області, Прокуратури Полтавської області задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Державної казначейської служби України, Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області, Прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь Державної казначейської служби України по 193,30 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь Головного управління державної фіскальної служби у Полтавській області по 193,30 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь Прокуратури Полтавської області по 193,30 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_12

--//-- ОСОБА_13

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1