АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/449/17 Справа № 201/7862/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Метал» про визнання договору про повну матеріальну відповідальність недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 01 липня 1999 року працювала у ТОВ «Метал» на посаді головного бухгалтера. 22 жовтня 2015 року була звільнена з займаної посади за згодою сторін. У квітня 2016 року позивачка отримала судову повістку по цивільній справі за позовом ТОВ «Метал» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди на підставі договору № 2-ДМО-14 про повну індивідуальну відповідальність від 02 січня 2014 року, укладеного між нею, як головним бухгалтером та товариством. Зазначений договір позивачка не укладала та не підписувала, він був сфальсифікований відповідачем з метою незаконного покладення на неї повної матеріальної відповідальності і відшкодування збитків.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у період з 1999 року по 2015 роки ОСОБА_2 працювала у ТОВ «Метал» на посаді головного бухгалтера підприємства.

02 січня 2014 року між сторонами у справі було укладено Договір № 2-ДМО-14 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що договір про повну матеріальну відповідальність 02 січня 2014 року з ТОВ «Метал» не підписувала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02 січня 2014 року з ТОВ «Метал» вона не підписувала.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України обумовлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи встановлено, що оспорюваний позивачкою договір №2-ДМО-14 від 02 січня 2014 року був витребуваний у підприємства ТОВ «Метал» слідчим СВ Жовтневого відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з метою розслідування кримінального провадження №0004912 від 27 листопада 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.(а.с.28)

В межах проведення слідчих заходів по даному кримінальному провадженню була проведена почеркознавча експертиза відповідності підпису ОСОБА_2 у оспорюваному договорі про повну матеріальну відповідальність.

Висновком експерта № 13/1.1-372 від 09 серпня 2016 року встановлено, що досліджуваний підпис, зокрема, в графі «ОСОБА_2» документу «Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №2/ДМО-14 від 02 січня 2014 року» виконаний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45-53)

За таких обставин, на підставі наведених норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання оспорюваного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості доказів, на підставі яких судом було вирішено спір по суті, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на положення ст.212 ЦПК України.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказам та поясненнями самих сторін.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров