233 № 233/585/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

за участю секретаря Поварніциної А.С.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3Н.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_4, до Костянтинівської міської ради Донецької області, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадових, службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, -

В С Т А Н О В И В :

08 лютого 2016 року ОСОБА_1, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Костянтинівської міської ради Донецької області, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадових, службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що 25 січня 2012 року звернулась до відповідача із заявою про продовження строку оренди земельної ділянки, розташованої по вул.. Ціолковського, 31а в м. Костянтинівка Донецької області, на 5 років. Вказана земельна ділянка була виділена на підставі договору оренди від 01.04.2009р. № 70, який був належним чином зареєстрований у Державному реєстрі, і строк дії якого спливав 01.04.2012 року. На цій земельній ділянці знаходилось власне майно позивачки буфет «Зеленка», отримане ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 05.08.2005 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого у реєстрі за № 3967. Згідно листа від 01.02.2012 року за підписом начальника комунального господарства ОСОБА_5 її було повідомлено, що продовження строку дії договору оренди не планується, оскільки відсутнє право власності на споруди за вищевказаною адресою. Отримавши цей лист вона звернулась до Костянтинівського міжрайонного прокурора із заявою про порушення прав, та 22.03.2012 року отримала відповідь, що її заява про поновлення договору оренди землі буде розглянута на сесії міської ради. 29.03.2012 року відбулась сесія міської ради, де були присутні позивачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1, але їх слухати не стали і без будь-яких пояснень відмовили у подовження оренди земельної ділянки на новий строк. За захистом порушених прав вона неодноразово зверталась до прокуратури судових інстанцій, але їй було безпідставно, на її думку, відмовлено.

Наприкінці червня вона отримала лист-повідомлення про необхідність звільнити займану земельну ділянку, але на цій ділянці було розташоване її власне приміщення буфету «Зеленка» площею 121 кв. метрів.

26 червня 2012 року прокурор, в інтересах держави, звертається із позовом до Господарського суду Донецької області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Земельну ділянку позивачка самовільно не займала, а працювала на цій землі з травня 1996 року, крім того, був укладений договір оренди строком на 3 роки з 01.04.2009 року по 01.04.2012 року цієї земельної ділянки площею 168 кв. метрів, присвоєно кадастровий номер :00:021:0118, виготовлено план-схему. З її сторони були виконані усі умови договору оренди, своєчасно сплачувалась орендна плата, яку вона продовжувала сплачувати до кінця 2012 року.

Протягом 2007-2009 років вона зверталась до КП «Костянтинівське БТІ» про виготовлення технічної документації на існуюче приміщення буфету, та після проведеної реконструкції та державну реєстрацію права власності на буфет «Зеленка». Технічний паспорт споруди був виготовлений, але право власності не зареєстровано. 26 серпня 2012 року вона втретє зверталась до КП «Костянтинівське БТІ» про державну реєстрацію права власності на буфет «Зеленка», але знов отримала відмову у державній реєстрації від 09.10.2012 року № 4428 із посиланням на те, що зазначений обєкт не відноситься до нерухомого майна.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.08.2012 року позов прокурора було задоволено та її зобовязано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Не погодившись із цим рішенням, вона зверталась до Апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України, але, у звязку із тим, що у відібранні у неї вказаної земельної ділянки були зацікавлені прокурор, міський голова, то, вважає, була домовленість із головуючим ВГСУ, який виніс рішення 19.02.2013 року про відмову у задоволенні її скарги. Не чекаючи цього, після винесення рішення Апеляційним господарським судом, міський голова дав наказ державній виконавчий службі про знесення її приміщення.

Вважає, що за її позовом до Господарського суду Донецької області про скасування рішення міськради від 29.03.2012 року, суддя Сковородіна О.М. правильно застосувала норми Закону «Про оренду землі» та скасувала спірне рішення. Але ще 10 січня 2013 року, порушуючи ст. 60 Конституції України, за присутності посадовців відповідача, було виконано злочинний наказ міського голови та знищено шляхом знесення належне їй майно буфет «Зеленка». При цьому, під час транспортування рухомого майна, яке знаходилось у кафе, працівниками Комунального підприємства «Комунтранс» було викрадено майна на 13000 грн. і з цього приводу проводиться досудове розслідування.

Незаконними рішеннями відповідача та незаконними діями його посадових осіб, державних виконавців, щодо відмови у подовженні договору оренди земельної ділянки та знесенні буфет «Зеленка» були порушені вимоги Конституції України, Закону України «Про оренду землі», порушено її право власності, внаслідок чого вона була вимушена припинити підприємницьку діяльність, а її сімя, яка також була задіяна у роботах в кафе, лишилась єдиного джерела доходу. Тому просила: визнати неправомірними рішення, дії відповідача міської ради та їхніх посадових осіб по знищенню приміщення площею 121 кв. м, яке належало ОСОБА_4; стягнути з відповідача міської ради на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 562469,36 грн., спричинену незаконними рішеннями та діями відповідача при незаконному знесенні власного майна ОСОБА_4, яке було розташоване по вул. Ціолковського, 31а; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 упущену вигоду у сумі 204294,20 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 164618,87 грн.

В обґрунтування розміру спричиненої шкоди та упущеної вигоди представник позивачки ОСОБА_1 надала детальні розрахунки спричиненої шкоди, копії та оригінали квитанцій і чеків на рухоме майно, докази сплати податків, у тому числі земельного податку (т.1 а.с.18-22, 94-224, т.т.2-3, т.4 а.с. 1-19)

У судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали та збільшили розмір позовних вимог на суму 16151,96 грн., яка складається із витрат на правову допомогу за період 2013-2015 р.р. під час судових розглядів у господарському суді, добових за час перебування у м. Запоріжжі, м. Харкові, м. Києві, витрат на оплату найму житла у цих містах, за відрив від звичайних занять, тощо (т.4, а.с. 195). Зазначену суму також просили стягнути з відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_3Н.о у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що Костянтинівська міська рада та її посадові особи діяли виключно в межах своїх повноважень, ніяких незаконних рішень та дій під час розгляду питання про продовження договору оренди землі із позивачкою та під час знесення буфету «Зеленка» не здійснювали, що виключає будь-яку відповідальність у розумінні ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. В обґрунтування заперечень надали судові рішення про законність спірного рішення від 29.03.2012 року та правомірність дій під час вирішення питання про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (т.4, а.с. 41-69).

Зясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

01.04.2009 року між Костянтинівською міською радою та підприємцем ОСОБА_4 підписано договір оренди землі, згідно якого остання отримала в тимчасове платне користування земельну ділянку площею 0,0168 га, кадастровий номер :00:021:0118 для обслуговування літнього торгівельного майданчику по вул. Ціолковського,31а. Договір укладено строком на три роки (п.6 договору) (т.1, а.с.26-29).

05.08.2005р. між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдарований) підписано договір дарування, згідно якого остання прийняла в дар літній торговельний майданчик. При цьому адреса майна, яке було прийнято у дар у тексті договору не зазначено (т.1, а.с.30).

25.01.2012р. позивач звернувся до міського голови міста Костянтинівка з листом щодо надання згоди на продовження строку дії договору оренди землі на пять років (т.1, а.с. 23).

01.02.2012р. начальник управління комунального господарства Костянтинівської міської ради листом за № 119 повідомив позивача, що продовження строку дії договору оренди землі від 01.04.2009р. неможливо у звязку з відсутністю права власності на споруду, що розміщена на земельній ділянці та запропонував здійснити повернення земельної ділянки (т.1, а.с.24).

29.03.2012р. Костянтинівська міська рада приймає рішення за № 6/16-330, яким, зокрема, відмовляє у продовженні договору оренди землі № 70 земельної ділянки з кадастровим № :00:021:0118 площею 0,0168 га по вул. Ціолковського 31а, для обслуговування літнього торговельного майданчика із земель житлової та громадської забудови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 (т.1, а.с. 42).

Не погодившись із вказаним рішенням позивач звертався з позовом до господарського суду Донецької області та просив визнати недійсним рішення відповідача № 6/16-330 від 29.03.2012р. «Про надання, припинення прав користування земельними ділянками та продовженні договорів оренди землі» в частині відмови ФОП ОСОБА_4 у поновленні договору оренди земельної ділянки площею 0,0168га кадастровий №:00:021:0118 для обслуговування літнього торгівельного майданчику по вул. Ціолковського, 31а, у м. Костянтинівка. Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2013р. у справі № 5006/32/116пн/2012 позовні вимоги було задоволено. Але, Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2013р. у справі №5006/32/116пн/2012 рішення суду першої інстанції скасовано. Прийняте нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4, рішення Костянтинівської міської ради за № 6/16-330 від 29.03.2012 р. про відмову позивачу у продовженні договору оренди землі №70 залишено в силі. Зазначена постанова залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2013р. Підставою для відмови у задоволені позовних вимог та скасуванню рішення місцевого господарського суду стало встановлення судом апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і Вищий господарський суд України, щодо правомірності рішення відповідача про відмову позивачу у поновленні договору оренди земельної ділянки площею 0,0168га кадастровий № :00:021:0118, яка була надана для обслуговування літнього торгівельного майданчику по вул. Ціолковського, 31а у м. Костянтинівка та припинення дії договору оренди земельної ділянки у звязку зі спливом строку, на який його було укладено (т.4, а.с.55-61).

Костянтинівським міжрайонним прокурором заявлено позов в інтересах держави в особі Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Костянтинівка про зобовязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. позов Костянтинівського міжрайонного прокурора задоволено: зобовязано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4, м. Костянтинівка, звільнити самовільно зайняту ділянку з кадастровим номером :00:021:0118, площею 0,0168га для обслуговування літнього торгівельного майданчику по вул. Ціолковського, 31а м. Костянтинівки та повернути її Костянтинівській міській раді. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року та Постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2013 року, вказане рішення від 30.02.2012 року залишено без змін, а апеляційна та касаційна скарги ОСОБА_4, відповідно, без задоволення (т.4, а.с.62-69). Судові засідання у цій справі проводились за участі представника позивача ОСОБА_1, що свідчить про повну її обізнаність із прийнятими судом рішеннями.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року набрала законної сили з дня її прийняття. На підставі зазначеного рішення та постанови Донецького апеляційного господарського суду відділом державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження №1032, матеріали якого були безпосередньо досліджені у судовому засіданні під час розгляду цієї справи. Так, згідно цих матеріалів, позивачка ОСОБА_4 25 грудня 2012 року була повідомлена про примусове виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року та надано строк до 09.01.2013 року для виконання цієї постанови по звільненню самовільно зайнятої ділянки у добровільному порядку.

10 січня 2013 року, у звязку із невиконанням постанови Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року, державним виконавцем у присутності сторін виконавчого провадження Костянтинівської міської ради та ОСОБА_4, було проведено звільнення земельної ділянки по вул. Ціолковського, 31а м. Костянтинівки. При цьому частина рухомого майна, яке знаходилось на цій земельній ділянці, було описано та на нього було накладено арешт у присутності вказаних осіб та понятих, а майно передано на відповідальне зберігання позивачці ОСОБА_4 Крім того, був складений акт за підписами учасників виконавчого провадження та понятих про те, що решта майна, яке не було включено до акту опису та арешту від 10.01.2013 року, боржник вивіз самостійно. При цьому позивачкою ОСОБА_4 ніяких зауважень під час проведення виконавчих дій не заявлялось.

Зазначені обставини щодо проведення виконавчих дій не заперечується сторонами, а також підтверджені свідками, допитаними у судовому засіданні, які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст.1174 - шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Тобто належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача та його посадових або службових осіб є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб.

Як розяснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також, у п. 9 зазначеної постанови вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто і у випадку стягнення моральної шкоди доказуванню підлягають перед усім протиправність діянь заподіювача шкоди, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Нормами ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, … в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2013р. у справі №5006/32/116пн/2012 прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4, рішення Костянтинівської міської ради за № 6/16-330 від 29.03.2012 р. про відмову позивачу у продовженні договору оренди землі №70 залишено в силі. Зазначена постанова залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2013р. Також Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. позов Костянтинівського міжрайонного прокурора задоволено: зобовязано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4, м. Костянтинівка, звільнити самовільно зайняту ділянку з кадастровим номером :00:021:0118, площею 0,0168га для обслуговування літнього торгівельного майданчику по вул. Ціолковського, 31а м. Костянтинівки та повернути її Костянтинівській міській раді. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року та Постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2013 року, вказане рішення від 30.02.2012 року залишено без змін, а апеляційна та касаційна скарги ОСОБА_4, відповідно, без задоволення.

Місцевий суд не наділений правом ревізії раніше прийнятих судових рішень, у тому числі у господарських справах, які набули чинності і які відповідно до приписів ст.115 Господарського процесуального кодексу України є обовязковими на всій території України.

Таким чином, представником позивача ОСОБА_1 не доведена протиправність рішень або дій відповідача, його службових та посадових осіб під час винесення спірного рішення щодо відмови ФОП ОСОБА_4 у продовженні договору оренди земельної ділянки та під час проведення виконавчих дій по звільненню самовільно зайнятої земельної ділянки.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 щодо визнання неправомірними рішення, дії відповідача міської ради та їхніх посадових осіб по знищенню приміщення площею 121 кв. м, яке належало ОСОБА_4, стягнення майнової шкоди, спричиненої незаконним знесенням власного майна ОСОБА_4, яке було розташоване по вул. Ціолковського, 31а, стягнення упущеної вигоди, витрат на правову допомогу, на оплату добових, найму житла, за відрив від звичайних занять та моральної шкоди, не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку із тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору за цим позовом, а його задоволенні відмовлено у повному обсязі, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,60,61,88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_4, до Костянтинівської міської ради Донецької області, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадових, службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відмовити повністю.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 27 березня 2017 року, в повному обсязі рішення виготовлене до 01 квітня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя