У х в а л а

іменем україни

11 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитними договорами, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 вересня 2013 року між нею та відповідачем у Феодосійському регіональному управлінні Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») Автономної Республіки Крим (далі - АРК) були укладені договори банківських вкладів «Стандарт» № SAMDN5071 та «Стандарт» № SAMDN5548 відповідно до умов яких нею були внесені на депозитний рахунок 5 918,57 доларів США та 5 917,02 доларів США відповідно, на термін - 6 місяців включно.

Посилаючись на те, що починаючи з 10 вересня 2014 року вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак на момент звернення до суду з указаним позовом вклади не повернуто, просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість договором банківського вкладу «Стандарт» від 23 вересня 2013 року № SAMDN5071 в розмірі 5 918,57 доларів США, проценти в розмірі 161,66 доларів США, 3 % річних - 10 490 грн 20 коп., пеню в сумі 64 808,34доларів США, що еквівалентно 1 704 362 грн 12 коп.; заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN5548, яка складається із: 5 917,02 доларів США - сума вкладу, процентів в сумі 61,62 доларів США, 3 % річних - 10 487 грн 57 коп., а також пеню у розмірі 64 791,36 доларів США, що еквівалентно 1 703 915 грн 58 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2017 року,позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу «Стандарт» від 23 вересня 2013 року № SAMDN5071, яка складається з: 5 918,57 доларів США - сума вкладу, проценти у розмірі 161,66 доларів США, 3 % річних у розмірі 10 490 грн 20 коп. та пеню - 160 000 грн; заборгованість за договором банківського вкладу «Стандарт» від 23 вересня 2013 року № SAMDN5548 з яких: 5 917,02 доларів США - сума вкладу, проценти у розмірі 161,62 доларів США, 3 % річних у розмірі 10 487 грн 57 коп., пеня у розмірі 160 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасуватиоскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняв від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Пунктами 10, 13 договорів банківського вкладу, що були укладені між сторонами у справі, передбачена можливість дострокового розірвання договору. При цьому повідомлення про розірвання договору повинні надійти за два банківських дні до дати розірвання договору.

Судами установлено, що 10 вересня 2014 року ОСОБА_4 вернулась до відповідача із заявою щодо виплати суми депозитів, яку банк отримав 16 вересня 2014 року, однак кошти повернуті не були.

Частиною ч. 5 ст. 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 вказаного Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Крім того, тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку відповідно до ст.. 1 Закону України від 15.04.2014р. «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» поширюється дія Конституції та законів України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що на вимогу ОСОБА_4 вклади банком не були повернуті, а отже з відповідача на користь останньої підлягає стягненню сума вкладу та заподіяні збитки, відшкодування яких передбачені договорами та законом.

При цьому судами правильно відхилено доводи банка про те, що обов'язок відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної громадянам України внаслідок тимчасової окупації у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію, при цьому з 21 квітня 2014 року припинено діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк», на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя, оскільки надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Таким чином зобов'язання за вказаними договорами має виконувати ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридична особа, а не його філія.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

Ю.Г.Іваненко

А.О. Леванчук