АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2544/17 Головуючий І інстанції - Токарєва Н.М.
Категорія: стягнення боргу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Костенко Т. М.., Коваленко І. П.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 27.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір НАН2AN02000006, у відповідності до якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 48190 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором на термін до 26.03.2013 року. У порушення зазначених вимог відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідач ОСОБА_2 є поручителем по вказаному кредитному договору відповідно до договору поруки № НАН2АN02000006 від 27.03.2006 року.

Посилаючись на вказані обставини, просило стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 442465,01 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково та постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом 234,58 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 19.08.2011 року по 08.06.2012 року в сумі 10676,47 грн., пеню за період з 19.08.2011 року по 08.06.2012 року в сумі 1245,59 грн., а всього 12156,64 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 17.11.2012 року по 13.05.2015 року в сумі 10739,28 грн., пеню за період з 17.11.2014 року по 13.05.2015 року в сумі 1981,77 грн., а всього 12721,05 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості з неї скасувати, та у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції до усіх вимог позивача не застосовано позовну давність та не підлягають задоволенню в повному обсязі усі періоди нарахування заборгованості в частині позовних вимог, задоволених судом.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору, суд першої інстанції виходив із того, що боржник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 27.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір НАН2AN02000006 (а.с. 9-10).

За умовами договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 48190 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором на термін до 26.03.2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за зазначеним вище кредитним договором було укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2 (а.с.12)

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Первісно позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості станом на 08.06.2012 року в сумі 232469,17 грн.

16.11.2015 року позивач заявив нові позовні вимоги, додавши до первісних заборгованість за період з 08.06.2012 року по 13.05.2015 року.

Детальний розрахунок заборгованості наданий представником банку, проаналізований судом під час розгляду справи, в рішенні надана оцінка розрахунку з урахуванням відповідних періодів.

З огляду на викладене суд дійшов вірного висновку, що порука ОСОБА_2 за договором поруки припинилась в силу вимог закону починаючи з 15.05.2014 року та стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом 234,58 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 19.08.2011 року по 08.06.2012 року в сумі 10676,47 грн., пеню за період з 19.08.2011 року по 08.06.2012 року в сумі 1245,59 грн, а всього 12156,64 грн.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності судовою колегією не приймається.

Згідно з п. 12 договору поруки № НАН2АN02000006 від 27.03.2006 року порука за договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну кредиту за кредитним договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені позовна давність встановлюється в один рік. Позовна давність в один рік застосовується , зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з умовами кредитного договору (пунктами 1.1, 3.2, 4.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних доказів на спростування доводів представника банку ОСОБА_2 не надано.

З огляду на викладене, рішення суду є законними та обґрунтованим, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_3 сторонами не оскаржувалося, судовою колегією не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді