Справа № 463/279/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/1874/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю позивача ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7-ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, законним представником якого є ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_8, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гал-Дім", Виконавчий комітет Винниківської міської ради, третя особа: державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контора Щебивовк О.О., Публічне акціонерне товариство /ПАТ/ "Укрсоцбанк", про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання недійсними договорів, визнання права на спадкування, визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, уточнивши позовні вимоги, просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2"б" у будинку АДРЕСА_2; визнати недійсним договір про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ "ГАЛ-ДІМ" та ОСОБА_12; визнати за ОСОБА_2 право власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_3; надати ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_12 разом із спадкоємцями першої черги, визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1, на 1/10 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2, на 1/10 частку квартири АДРЕСА_3; Визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_3, видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року ОСОБА_8.

Свої вимоги мотивує тим, що починаючи із листопада 2007 року позивач проживала спільно однією сім'єю із ОСОБА_12 як чоловік та дружина до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2007 року вони проживали у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, власником якої була матір ОСОБА_12 - ОСОБА_10; з 2008 року проживали у квартирі, яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_5, а з березня 2009 року - в смт.Запитів Кам'янка-Бузького району Львівської області, де позивач проживає до цього часу.

Разом з тим, оскільки позивач та ОСОБА_12 шлюбу не укладали, однак під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов'язки та здійснювали свої права як подружжя, просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім цього, за час спільного проживання позивач і ОСОБА_12 вклали спільні кошти в будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_1, про що було укладено договір про участь у Фонді Фінансування будівництва №197-02/08/07 від 02.08.2007 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-фінансова компанія", а також в будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_3, про що, ОСОБА_12 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЛ-ДІМ" договір доручення №6 від 03.06.2008 року.

Зазначає, що позивач нещодавно дізналася, що ОСОБА_12 без відома позивача 16.09.2010 року уклав договори про розірвання договору доручення №6 від 03.06.2008 року та про відступлення права вимоги, згідно з яким до ОСОБА_8 перейшло право вимоги передачі у власність квартири АДРЕСА_3. Враховуючи те, що вказаний договір виходить за межі дрібного побутового, однак укладений без згоди позивача, остання просить визнати такий договір недійсним. Крім цього, оскільки на підставі вказаного недійсного договору 10 жовтня 2011 року відповідачу ОСОБА_8 Виконкомом Винниківської міської ради було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_3, вважає, що таке також є недійсним.

Оскільки відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, тому з урахуванням тієї обставини, що ні позивач, ні ОСОБА_12 у зареєстрованих шлюбах не перебували, проживали однією сім'єю та за цей час набули вищевказане майно, просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 вказаного майна як спільної сумісної вартості подружжя.

Крім цього у 2007-2009 роках, під час спільного проживання як подружжя, спільними зусиллями позивача та ОСОБА_12 та за рахунок спільних коштів було здійснено реконструкцію приміщень квартир №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2, які використовуються як нежитлові та переобладнані під офіс, в результаті чого їхня вартість значно збільшилась, тому вважає, що вказані об'єкти нерухомості також є їх спільною сумісною власністю та просила визнати за позивачем право власності на 1/2 вказаних приміщень.

Зазначає, у 2012 року, проходячи обстеження у Львівському обласному клінічному діагностичному центрі, дізнались, що ОСОБА_12 хворий та потребує постійного лікування та догляду. Весь цей час позивач опікувалась ОСОБА_12, доглядала його, спільні кошти витрачала на вартісне лікування, підтримувала його як морально, так і матеріально, тому просить у відповідності до ч.5 ст.1224 ЦК України надати ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_12 разом із спадкоємцями першої черги та з урахуванням факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1, на 1/10 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2 та на 1/10 частку квартири АДРЕСА_3.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львов від 19 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2.

Визнано недійсним договорів про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ "ГАЛ-ДІМ" та ОСОБА_12.

Визнано за ОСОБА_2 право власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_3.

Надано ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкоємцями першої черги.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1,

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2,

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_3.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_3, видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року ОСОБА_8.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_8.

ОСОБА_5 вважає рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартри АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2; надання ОСОБА_2 права на спадкування після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкоємцями першої черги; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_3 - незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, в зв"язку з чим таке підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

ОСОБА_8 вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає докази взяті судом першої інстанції до уваги на підтверження встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу є неналежними та такими, що такі факти не можуть підтверджувати. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_8 підлягають до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам не повністю відповідає.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с.6) ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З позовної заяви та пояснень позивача наданих у суді першої інстанції, починаючи із листопада 2007 року позивач проживала спільно однією сім'єю із ОСОБА_12 як чоловік та дружина до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, останні шлюбу не укладали, однак під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов'язки та здійснювали свої права як подружжя.

Допитані в суді першої інстанції особи в якості свідків дали наступні пояснення:

Так, ОСОБА_10, яка є матір'ю покійного ОСОБА_12 суду пояснила, що позивач для неї ніби невістка, мають добрі відносини. Коли її син у 2007 році був у лікарні, то позивач постійно була біля нього. Коли син вийшов з лікарні вони з позивачем почали жити разом у належній свідку квартирі на АДРЕСА_4. у 2008 році продали квартиру та переїхали на Майорівку, де проживали до 2011 року. Після цього переїхали в смт.Запитів, де проживали разом до смерті ОСОБА_12 В грудні 2012 року позивач повідомила, що останній тяжко хворий. Позивач весь час доглядала тяжко хворого ОСОБА_12, а після його смерті самостійно організувала похорон, поминки на 9 та на 40 днів, поставила пам'ятник на цвинтарі.

ОСОБА_13 суду пояснив, що 16 років є парохом церкви в смт.Запитів. Позивач та ОСОБА_14 канонічно сім'єю не були, оскільки не укладали шлюбу, однак вони спільно проживали, коли ОСОБА_12 тяжко захворів позивач турбувалася про нього як дружина, доглядала його.

ОСОБА_15, який був лікарем ОСОБА_12 повідомив, що останньому у 2012 році встановлено діагноз раку підшлункової. Такі хворі не сплять вночі, однозначно потребують сторонньої допомоги та догляду. Таку допомогу хворому надавала позивач, лише вона дбала про нього, приносила йому ліки, постійно була біля нього та саме завдяки їй пацієнт прожив ще півроку. ОСОБА_12 та позивачі свідок знав давно та йому відомо, що вони проживали разом з 2006 року.

ОСОБА_16 суду повідомила, що працювала на ПП «ОСОБА_12» з 2005 року. З кінця 2005 року позивач та ОСОБА_12 почали проживати разом на АДРЕСА_4, потім винаймали квартиру в районі Майорівки, а потім жили в смт.Запитів. Вони жили і працювали разом, вдень і вночі були разом, разом заготовляли продукти на зиму. Спільно проводили ремонти у приміщеннях на АДРЕСА_6, позивач була там прорабом, а коли ОСОБА_12 тяжко захворів, то позивач самостійно все тягнула, оплачувала.

ОСОБА_17 суду повідомив, що познайомився з ОСОБА_12 у 2003 році по роботі і з цього часу знає позивача. З 2007 року останні разом проживали і працювали. Після продажу квартири на АДРЕСА_4, жили разом в районі Пасічної, де винаймали квартиру, а потім в смт.Запитів. Свідок кілька разів на місяць бував у них в гостях, разом їздили відпочивати в Очаків на море. Вони постійно були разом на всіх забавах, а коли ОСОБА_12 тяжко захворів, то позивач була біля нього, доглядала його.

ОСОБА_18 суду повідомила, що знає позивача з 1970 року. Разом проживали по сусідству. У 2007 році, коли свідок випадково зустріла позивача, остання повідомила, що проживає разом з ОСОБА_12 Свідок приходила до них в гості, помагала їм по господарству, готувала закрутки на зиму, тому знає, що вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Коли ОСОБА_12 тяжко захворів, позивач просила його колишню дружину про допомогу, однак остання не допомогла, ніяких коштів не дала. Позивач єдина, хто доглядав ОСОБА_12

ОСОБА_19 суду пояснив, що він працював водієм у покійного ОСОБА_12 з 2011 року і аж до його смерті. Позивач постійно була біля нього, вони вели спільне господарство, тому свідок думав, що вони подружжя, не знав, що останні шлюбу не укладали. Коли ОСОБА_12 тяжко захворів, свідок возив позивача у лікарню, остання єдина хто його доглядав, оплачувала лікування та купляла ліки. Незважаючи на те, що свідка наймав на роботу ОСОБА_12 під час його хвороби зарплату виплачувала позивач. Позивач та ОСОБА_12 були у свідка на весіллі як пара, на всі забави ходили разом.

ОСОБА_20, який є сином позивача, суду повідомив, що його мама та ОСОБА_12 проживали однією сім'єю з 2005 року, вели спільне господарство. Разом проводили ремонт нежитлових приміщень на АДРЕСА_6. Коли ОСОБА_12 тяжко захворів, мама самотужки доглядала його.

ОСОБА_21 суду пояснив, що робив ремонти у приміщеннях на АДРЕСА_6, оплату за які здійснювали спільно позивач та ОСОБА_12 Останні жили як сім'я. Після завершення ремонтів свідок залишився працювати у них в офісі завгоспом-майстром. Коли ОСОБА_12 захворів, позивач доглядала за ним.

Постановляючи рішення про задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім"єю без шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 та надаючи ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкоємцями першої черги, суд виходив з тих обставин, що позивач дійсно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_12 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, а токож, що ОСОБА_12 до моменту смерті перебував у безпорадному стані, а ОСОБА_2 в цей час здійснювала за ним догляд, надавала йому допомогу як нематеріального так і матеріального характеру, а також іншу допомогу.

З такими висновками суду колегія погоджується, однак не погоджується з оскаржуваним рішенням суду в частині:

визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2;

визнання недійсним договорів про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ "ГАЛ-ДІМ" та ОСОБА_12;

визнання за ОСОБА_2 права власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_3;

визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1;

визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2;

визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_3;

визнання недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_3, видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року ОСОБА_8, з наступних підстав.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Оскільки позивач проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_12 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також не встановлено, що ні позивач, ні ОСОБА_12 у будь-якому іншому шлюбі з листопада 2007 року по день смерті ОСОБА_12 не перебували, оскільки попередній шлюб позивача з ОСОБА_22 було розірвано 18 липня 2006 року, шлюб ОСОБА_12 з ОСОБА_23 розірвано 04 червня 1980 року, шлюб ОСОБА_12 з ОСОБА_24 розірвано 08 червня 1988 року, що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу (т.1 а.с.7, 8, 9), шлюб ОСОБА_12 з ОСОБА_8 розірвано 31 січня 2002 року, що визнано в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_8, суд прийшов до вірного висновку, встановивши факт проживання однією сім"єю без шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_2 в період з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_2 з листопада 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, тому відповідно до ст.1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_12 був хворий на рак підшлункової залози, з 19.02.2013 року йому встановлено першу групу інвалідності-перебував у безпорадному стані у зв"язку з тяжкою хворобою, у зв"язку з чим потребував сторонньої допомоги, яку тривалий час надавала ОСОБА_2 (матеріальну, нематеріальну та іншу допомогу), суд прийшов до вірного висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_2 в частині надання їй права на спадкування після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкоємцями першої черги.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.20 Постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Судом встановлено, що 22.08.2007 року, ОСОБА_12 уклав з ТОВ "Інвестиційно-фінансова компанія" договір №197-02/08/07 про участь у Фонді фінансування будівництва квартири, за яким зобов"язався передати ТОВ "Інвестиційно-фінансова компанія" у довірчу власність кошти з метою отримання об"єкту інвестування квартири. Цим же договором за ОСОБА_12 було закріплено об"єкт інвестування у вигляді двокімнатної квартири розміром 54,7 кв.м. При укладенні даного договору ОСОБА_12 була сплачена значна частина вартості вказаної квартири. Окрім цього, у договорі зазначено, що ОСОБА_12 підтверджує, що предмет договору куплений за особисті кошти та на час його придбання він у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебував.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що квартири № 2-а, 2-б в будинку АДРЕСА_2 належать ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності на вищевказані квартири, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради за № НОМЕР_2 від 06.10.2010 року /т.1 а.с.44/.

Після проведення реконструкції в згаданих квартирах, такі розділилася на квартиру (офіс) №2 "а" та 2 "б".

Згідно висновку про вартість майна суб"єкта оціночної діяльності - Товариства з обмеженою відповідальністю "АСА Фінанс Груп" від 22 грудня 2016 року, ринкова вартість приміщень квартир /офіс/ № 2 "а" та №2 "б", загальною площею 77,8 кв.м. розташованих в будинку АДРЕСА_2, станом на 30 жовтня 2007 року склала 914252 грн., що еквівалентно в доларах США склало 181040, а станом на 06 жовтня 2010 року ринкова вартість складала 1133568 грн. або 143310 дол. США.

Інших доказів, які б підтверджували, що вартість квартири (офісу) 2-а, 2-б в будинку АДРЕСА_2, істотно збільшиласть в результаті спільних трудових чи грошових затрат або затрат самої ОСОБА_2 матеріали справи не містять, в зв"язку з чим, згадані квартири /офіс/ не можуть вважатися спільною сумісною ОСОБА_12, та ОСОБА_2

16.09.2010 року між ТзОВ "ГАЛ-ДІМ", ОСОБА_12 та ОСОБА_8 було укладено договір про розірвання Договору доручення №6 від 03.06.2008 року та відступлення права вимоги (т.1 а.с.21-22), відповідно до умов якого ОСОБА_12 передав ОСОБА_8 своє право вимоги передачі у власність від ТзОВ "ГАЛ-ДІМ" квартиру АДРЕСА_3.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Уклавши договір доручення №6 від 03 червня 2008 року ОСОБА_12 здійснював оплату, а ТзОВ "Гал-Дім" зобов"язався від імені і за рахунок засобів отриманих від ОСОБА_12 коштів організувати будівництво об"єкта в АДРЕСА_3. Жодних доказів в підтвердження того, що даний договір також виконувався і за рахунок коштів ОСОБА_2 матеріали справи не містять, а відтак вважати, що ОСОБА_12 мав би отримати дозвіл від ОСОБА_2 на укладення спірного договору про розірвання договору доручення №6 від 03.06.2008 року та про відступлення права вимоги, колегія суддів не знаходить підстав.

Таким чином, ОСОБА_12 відступивши право вимоги про вищезгаданому договору №6 ОСОБА_8, після здійснення будівництва об"єкта ТзОВ "Гал-Дім" на підставі договору, остання на законних підставах отримала свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_1, видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року.

Щодо позовних вимог визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, то колегія суддів вважає, що поскільки ОСОБА_12 в момент підписання та сплати значної частини вартості квартири перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, враховуючи встановлений факт проживання останніми однією сім"єю без шлюбу з листопада 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, згаданий об"єкт (квартира АДРЕСА_1), з врахуванням умов договору, з моменту оформлення права власності (отримання свідоцтва про право власності) 22 грудня 2012 року може вважатися спільною сумісною ОСОБА_12, та ОСОБА_2

Що стосується позовних вимог позивача, в частині визнання права власності за нею в порядку спадкування на частку квартири АДРЕСА_1, на частку квартир (офісу) №2 "а" та 2 "б" в будинку АДРЕСА_2 та на частку квартири АДРЕСА_3, то такі вимоги є безпідставними, поскільки, позивач вправі звернутися до нотаріуса в порядку передбаченому чинним законодавством для прийняття спадщини з дотримання визначеної процедури оформлення спадщини.

Задовольняючи таким чином частково апеляційні скарги, згідно ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 та ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 3429 грн. 88 коп. на кожного.

Керуючись ст.ст.88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року в частині:

визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2;

визнання за ОСОБА_2 право власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_3;

визнання за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1;

визнання за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартир (офіс) №2 "а" та №2 "б" у будинку АДРЕСА_2;

визнання за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири АДРЕСА_3;

визнання недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_3, видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року ОСОБА_8;

визнання недійсним договорів про розірвання договору доручення №6 від 03.06.2008 року та про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ "ГАЛ-ДІМ" та ОСОБА_12.

скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

В решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 та ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 3429 грн. 88 коп. на кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк