Справа № 285/3360/16-ц
провадження № 2/0285/395/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.09.2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого - судді Помогаєва А.В.

при секретарі Кравець І.А.

за участі: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача Стоцької Н.М., третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними актів про право власності на житло -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила наступне:

- Визнати незаконним та скасувати Свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на житло від 17.06.2015 року, видане відповідачем.

- Визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 17.06.2015 року №24.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно Свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 17.06.2015 р., виданого УЖКГЕКВ Новоград-Волинської міської ради, квартира АДРЕСА_2, належить третім особам. Одночасно з правом власності на квартиру цим свідоцтвом посвідчується право власності на сарай 19,6 м2. Позивач вважає, що право власності на сарай за третіми особами оформлено незаконно, оскільки спірний сарай побудував її дядько ОСОБА_9 на підставі рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської Ради народних депутатів № 64 від 14.02.1985 р.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Посилались на те, що треті особи незаконно вселились у вищевказану квартиру та вчинили її перепланування. Крім того, незаконно користувались сараєм, який їм не належить, а у подальшому отримали його у власність разом з квартирою під час приватизації.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість. Пояснила, що родина ОСОБА_7 (треті особи) були наймачами спірної квартири та скористались правом на її приватизацію.

Третя особа проти задоволення позову заперечувала. Вважає його безпідставним. Пояснила, що між її родиною та позивачем існує давній конфлікт, що виник у зв'язку з вбивством ОСОБА_10 (батька ОСОБА_4.). Винним у злочині визнано родича позивача ОСОБА_9, якого засуджено до позбавлення волі. ОСОБА_9 був наймачем квартири АДРЕСА_2, яка згідно рішення виконкому тимчасово була передана у найм ОСОБА_12 та членам її родини. Рішенням виконкому від 22.02.2012 року нумерація квартири змінена з «АДРЕСА_2» на «АДРЕСА_2». У подальшому ОСОБА_12 вибула з цієї адреси, а її дочка ОСОБА_4 стала наймачем. ОСОБА_9 помер у місцях позбавлення волі. ОСОБА_4 разом з членами своєї родини приватизувала квартиру. Будь-якого перепланування не проводила. Приватизація квартири не порушує права позивача, яка є власником квартири АДРЕСА_1 і ніколи не була власником квартири АДРЕСА_2.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має права вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

За змістом ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Частина 2 статті 10 вищезазначеного Закону, передбачає, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що основним наймачем квартири АДРЕСА_2 був ОСОБА_9

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 12.04.2005 року №127 «Про оренду майна комунальної власності» квартиру тимчасово, до звільнення ОСОБА_9 з-під варти, передано в оренду ОСОБА_12 - матері третьої особи ОСОБА_4 (а.с. 93)

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 21.11.2003 року ОСОБА_9 визнаний винним у вбивстві ОСОБА_10 та засуджений до позбавлення волі строком на 10 років. (а.с. 10-108)

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 24.09.2008 року №353 «Про житловий фонд соціального призначення» розірвано договір оренди житлового приміщення квартири АДРЕСА_2, укладеного між ОП «Житлосервіс» та ОСОБА_12 за згодою сторін (а.с. 94).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 102)

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 22.02.2012 року №45 «Про впорядкування адрес житлових квартир комунального житлового фонду» номер квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 270 від 20.10.2014 р. ОСОБА_4 було видано ордер на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.06.2015 р. квартира АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Одночасно з правом власності на квартиру свідоцтвом посвідчено право власності на сарай 19,6 м2 (а.с.4)

Свідоцтво видано згідно наказу Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради №24 від 17.06.2015 року. (а.с. 99)

Відповідачем суду надано копії матеріалів, пов'язаних з приватизацією спірної квартири, що відповідають вимогам закону (а.с. 46-63).

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про неправомірну видачу оскаржуваного наказу та спірного свідоцтва.

Розбіжність у площі спірної квартири в ордері від 14.11.2014 року (20,95 кв.м.) та у свідоцтві від 17.06.2015 року (30,6 кв.м.) на думку суду не можуть бути доказом протиправності свідоцтва.

Правовстановлюючий документ видано на підставі актуальних даних технічної інвентаризації, які позивачем не спростовано. Доказів факту перепланування спірної квартири, що могло призвести до порушення прав позивача суду також не було надано.

Судом роз'яснено позивачу право заявити клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи для встановлення дійсної площі квартири та причин її збільшення, якщо таке відбулось внаслідок перепланування.

В засіданні 09.08.2017 року судом задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_13 про надання часу для підготовки клопотання про призначення експертизи по справі, та оголошено перерву до 19.08.2017 року.

В судове засідання 19.08.2017 року представник позивача не прибув, хоча його інтереси у справі представляли два представники.

Наступне судове засідання було призначено на 27.09.2017 року.

За таких обставин, повторну заяву представника позивача про оголошення перерви для узгодження з позивачем питання про необхідність призначення експертизи суд визнав такою, що спрямована на затягування розгляду справи, та відмовив у її задоволенні.

За відсутності належних доказів, суд визнає необґрунтованими посилання позивача на те, що до спірного свідоцтва про право власності на квартиру незаконно включений сарай.

Дозвіл на будівництво сараю ОСОБА_14 від 27.03.1956 року та витяг з рішення № 64 від 14.02.1985 р., яким ОСОБА_14 надано дозвіл на побудову нового сараю на земельній ділянці АДРЕСА_2 не є правовстановлюючими документами, що посвідчують право власності на спірний сарай.

Докази належності цього сараю позивачу також відсутні.

Крім того, позивачем у даній справі не заявлено вимог про визнання за нею права власності на будь-яке майно, зокрема на сарай.

Таким чином, взагалі відсутні докази порушення будь-якого права позивача.

Суд також зазначає, що позов пред'явлено лише до органу приватизації, а власники квартири залучені в якості третіх осіб. Таким чином, власники не залучені до справи як належні відповідачі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування Свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 17.06.2015 р та наказу відповідача про приватизацію квартири.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись статтями 10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.10.2017 р.

Суддя А.В. Помогаєв