АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Левенця Б.Б., Поліщук Н.В.

при секретарі Луговому Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13.09.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторських прав та стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат за порушення останнім авторських прав ОСОБА_1 на стілець «ІНФОРМАЦІЯ_1». В обґрунтування заявлених позовних вимог вказував на те, що він є автором твору дизайну та ужиткового мистецтва, а саме стільця «ІНФОРМАЦІЯ_1», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права НОМЕР_1 від 16.11.2015 та патентом на промисловий зразок НОМЕР_2 від 25.11.2015.

12.08.2016 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, господарську діяльність в якому здійснює фізична особа - підприємець ОСОБА_2, представником позивача було зафіксовано факти використання контрафактних творів дизайну та ужиткового мистецтва - стільців «ІНФОРМАЦІЯ_1» автором якого є позивач, шляхом цільового користування у побуті магазину таким чином, що кожний відвідувач магазину має змогу ознайомитись та використати такий контрафактний примірник твору. Підтвердженням того, що відповідачем використовуються саме контрафактні стільці, як зазначає позивач, слугує Комісійний висновок спеціаліста №2 від 03.11.2016, в якому зазначається про те, що представлений в магазині відповідача стілець є відтворенням твору позивача.

Справа № 760/19641/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11438/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.09.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторських прав та стягнення компенсації - відмовлено.

Не погодився із вказаним рішенням суду позивач, його представником подана апеляційна скарга. Представник позивача вказує на те, що ухвалене рішення суду суперечить фактичним обставинам справи, у зв'язку з неприйняттям до уваги суттєвих обставин, порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим позивачем доказам, а саме висновку спеціаліста, надавши перевагу поясненням відповідача відносно того, що він не здійснює виготовлення стільців та відносно того, що патент на промисловий зразок припинив дію, в той час як відповідач в свою, жодним чином не довів, що вжив всіх заходів щодо непорушення прав позивача.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів використання в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1, контрафактних стільців, а відтак і вчинення відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого п «а», ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Підставою для судового захисту відповідно до ст.50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені ст.ст.15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст.ст. 21-25, 42 і 43 Закону.

За змістом ч. 2 ст. 52 зазначеного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст.50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних права та інших порушень особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або суміжних прав) суб'єкти авторського права мають право, зокрема, звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства судовий захист здійснюється за наявності порушення авторських прав тобто за наявності об'єкту авторського права та наявності дій, якими порушуються права суб'єкта авторського права.

Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст. 440 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено що ОСОБА_1 є автором збірки творів ужиткового мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_3», що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_3 від 16.11.2015.

25.11.2015 на ім'я позивача був зареєстрований патент НОМЕР_2 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Наявність порушеного авторського права за твердженням позивача полягає у тому, що фізична особа - підприємець ОСОБА_2, який здійснює свою господарську діяльність в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2»), використовує у магазині стільці, які є відтворенням його авторського твору без дозволу автора, тобто є контрафактними.

В якості доказу таких обставин (контрафактності використовуваних відповідачем стільців) позивач надав відеозапис, здійснений його представником у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якому здійснює свою діяльність відповідач, а також Комісійний висновок спеціаліста №2.

Згідно з вказаним Висновком в ході порівняльного аналізу стільця ІНФОРМАЦІЯ_1 та стільця невідомого автора було виявлено, що твір ужиткового мистецтва ОСОБА_1 має низку особливостей, що відсутні в іншому досліджуваному стільці, а також перелік відмінностей, натомість загальний зовнішній вигляд обох стільців має високий ступінь схожості, а тому споживачі легко можуть переплутати оригінальний примірник твору ОСОБА_1 і стілець невідомого автора. Стільці невідомого авторства є відтворенням твору ужиткового мистецтва - стільця ІНФОРМАЦІЯ_1, автором якого є ОСОБА_1

Разом з тим, аналіз зазначеного висновку не дозволяє суду визначити, фотографії якого саме стільця порівнювався зі стільцем, автором якого є позивач. При цьому представник позивача у судовому засіданні в суді першої інстанції визнав, що на фотографіях зображений не той стілець, який використовуються в магазині фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, але аналогічний.

Слід також погодитись з твердженням суду про неможливість здійснити оцінку тотожності стільців, елементи яких епізодично з'являються у наданому позивачем відеозаписі, зробленому в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», зі стільцями, фотографії яких містяться у Комісійному висновку спеціаліста №2.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що є недоведеним факт порушення прав позивача відповідачем.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з тим апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з положень ЦПК України є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13.09.2017- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: