Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України», третя особа - Міністерство охорони здоров'я України, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України», третя особа - Міністерство охорони здоров'я України, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 05 грудня 2014 року по 17 серпня 2015 року він працював на посаді першого заступника генерального директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» (далі - підприємство). Наказом від 17 серпня 2015 року № 769-К був звільнений із займаної посади за п. 1 ст. 41 КЗпП України. Дане звільнення вважає незаконним, оскільки з наказу вбачається, що підставою для прийняття рішення про звільнення з посади було одноразове грубе порушення трудових обов'язків, але не зазначено, яке саме. Як на підставу звільнення, відповідач посилається на акт про проведення службового розслідування від 20 квітня 2015 року та лист Міністерства охорони здоров'я України від 20 квітня 2015 року № 1.01.03/04-12259, з якими він не був ознайомлений та про існування яких дізнався лише після звільнення. Будь-яких пояснень з приводу допущення ним порушень у нього не відбирали. Незаконним звільненням йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює в сумі 30 000 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ від 17 серпня 2015 року № 769-К, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року,залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 17 серпня 2015 року № 469-К та поновлено ОСОБА_3 на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» з 18 серпня 2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 445 грн 18 коп. без урахування обов'язкових податків та платежів та на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Укасаційній скарзі Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наказ від 17 серпня 2015 року № 469-К є незаконним, оскільки в наказі не вказано що стало приводом для звільнення позивача, в чому конкретно проявилося допущене грубе порушення та за який період, який характер проступку, в чому полягає його вина, які конкретно посадові обов'язки ним були не виконані, яку завдано ним шкоду. Крім того, звільнення ОСОБА_3 з роботи проведено відповідачем протиправно, з порушенням порядку звільнення з роботи, всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України, оскільки адміністрацією відповідача допущені порушення щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема звільнення з роботи позивача.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді першого заступника генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» з 05 грудня 2014 року по 17 серпня 2015 року (а. с. 6).

Наказом від 17 серпня 2015 року № 469-К позивач був звільнений з роботи за п. 1ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків (а. с. 5).

Судами встановлено, що з тексту наказу про звільнення вбачається, що у ньому взагалі не вказано, яке порушення допущено позивачем, коли воно скоєно, в чому полягає його вина, які конкретно посадові обов'язки ним були порушені, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Як вбачається з наказу про звільнення, підставою звільнення підприємство зазначає акт про проведення службового розслідування від 20 квітня 2015 року та лист Міністерства охорони здоров'я України від 20 квітня 2015 року.

З акту від 17 квітня 2015 року вбачається, що позивачу пропоновулося надати пояснення під час проведення службового розслідування, але він відмовився.

Сам акт вказаного розслідування, яким було встановлено порушення, з якими відповідач пов'язує звільнення позивача, був виготовлений лише 20 квітня 2015 року, тобто після того, як позивачу пропонувалося надати пояснення.

З акта про відмову від ознайомлення та надання письмових пояснень від 17 серпня 2015 року вбачається, що комісією відповідача ОСОБА_3 було запропоновано ознайомитися та надати письмові пояснення щодо обставин, встановлених актом про проведення службового розслідування.

Разом з тим судами встановлено, що відповідно до пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що пояснення з приводу вказаних обставин позивачу було запропоновано надати уже після звільнення.

Відомості щодо пропозиції надання пояснень позивачу з приводу обставин, викладених у листі міністерства, у справі відсутні.

Як вбачається зі змісту акту про проведення службового розслідування від 20 квітня 2015 року, комісія прийшла до висновку, що в діях позивача вбачаються ознаки грубого порушення трудових обовязків, неналежного виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків, які продовжувалися тривалий період часу, зокрема з 04 лютого 2015 року.

Разом з тим суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що акт не містить конкретного зазначення порушення, допущеного позивачем, яке є підставою його звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України (а. с. 60 - 67).

У відповідності до вимогст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано заходи стягнення у вигляді догани або звільнення.

Згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків, керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання.

З роз'яснень, викладених у п. п. 18, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вбачається, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що вказаний наказ носить не конкретний характер, а саме є незаконним, оскільки в наказі не вказано, що стало приводом для звільнення позивача, в чому конкретно проявилося допущене грубе порушення та за який період, який характер проступку, в чому полягає його вина, які конкретно посадові обов'язки ним були не виконані, яку завдано ним шкоду. Крім того, звільнення ОСОБА_3 з роботи проведено відповідачем протиправно, з порушенням порядку звільнення з роботи, всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України, оскільки адміністрацією відповідача допущені порушення щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема звільнення з роботи позивача.

Докази та обставини, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої та апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко