Головуючий суду 1 інстанції - Краснокутська М.О.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 415/471/17
Провадження № 22ц/782/200/17
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року

у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Сєвєродонецького міського суду Луганської області про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Сєвєродонецького міського суду Луганської області про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що в результаті постановлення слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської областінезаконної ухвали від 11 січня 2013 року про проведення обшуку за місцем мешкання позивача, якою на думку позивача порушено його право на недоторканність житла, йому завдана матеріальна та моральна шкода.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецького міського суду Луганської області про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесена із порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява ОСОБА_2 до Сєвєродонецького міського суду Луганської області про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди не підлягає розгляду у порядку цивільного чи іншого судочинства.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Так, звертаючись із позовною заявою до Сєвєродонецького міського суду Луганської області, позивач посилається на незаконність ухвали слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської областівід 11 січня 2013 року про проведення обшуку за місцем мешкання позивача, якою на думку позивача порушено його право на недоторканність житла та завдана матеріальна і моральна шкода.

Відповідно до статті 125 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь - який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами по справі не підлягають розгляду судами загальної юрисдикції.

Правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року за № 6-3139цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, яка є обов'язковою для судів, та відповідно до якоїналежним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції вимог закону, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення зазначеного питання.

Згідно із п. 1 ч. 1 статті 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: