АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №639/3156/16-ц Головуючий суддя І інстанції Іванова І. В.
Провадження № 22-ц/790/1665/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.17 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Малінської С.М.

суддів : Бровченка І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просило стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість у розмірі 223 118,61 грн. Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 346,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 серпня 2007 року Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 з ОСОБА_1, відповідно до п. 1.1 якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 35 720,00 доларів США та сплатити плату кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 180 386,00 гривень за курсом НБУ станом на дату укладення договору.

31 серпня 2007 року укладений договір поруки між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Поручитель), відповідно до умов якого, Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань, що виникли з Договору про надання кредиту № 0 від 31.08.2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником в повному обсязі як існуючих не теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу № 17, відповідно до якого, право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.08.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Станом на дату укладення договору факторингу № 17 від 20.04.2015 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед Новим Кредитором - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 31.08.2007 року становить 362 846,33 гривень, з яких:

- 261 658,62 гривень - сума простроченого основного боргу;

- 8 721,87 гривень - сума нарахованих процентів;

- 92 465,84 гривень - сума прострочених процентів.

Позивач зазначив, що 12.02.2016 року на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перерахована сума коштів у розмірі 139 727,72 гривень в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 31.08.2007 року. Отже станом на день звернення до суду сума заборгованості боржника ОСОБА_1 перед новим кредитором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» становить 223 118,61 гривень (362 846,33 грн. - 139 727,72 грн.).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Хакова від 21 листопада 2016 рок позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість у розмірі 223 118,61 грн. (двісті двадцять три тисячі сто вісімнадцять гривень 61 копійка).

Стягнуто у дольовому співвідношенні з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 346,79 грн. (три тисячі триста сорок шість гривень 79 копійок).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова 21 листопада 2016 року та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Апелянт ззаначає, що судом не було повно з'ясовано усіх обставин справи, не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, ухвалене рішення є необгрунтованим та незаконним.

Апелянт повністю не погоджується з сумою боргу за кредитним договором.

Вважає, що судом не взято до уваги той факт, що за цим же договором від 31.08.2007 року про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 згідно з заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.07.2014 № 639/2948/14-ц на користь ПАТ «Укрсиббанк» з нього вже стягнуто заборгованість на суму 138344,28 грн. та судовий збір в сумі 1383, 44 грн.

За даним рішенням 25.09.2014 року виданий виконавчий лист № 639/2948/14-ц, який було скеровано для примусового виконання до Жовтневого районного відділу ДВС ХМУЮ, ОСОБА_1 було сплачено на користь ПАТ «Укрсиббанк» борг на суму 138344,28 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 з ОСОБА_1, відповідно до п. 1.1 якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 35 720,00 доларів США та сплатити плату кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором (а.с. 6-8).

31 серпня 2007 року укладений договір поруки між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Поручитель), відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань, що виникли з Договору про надання кредиту № П - 0 від 31.08.2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником в повному обсязі як існуючих не теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.9).

20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.08.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Станом на дату укладення договору факторингу № 17 від 20.04.2015 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед Новим Кредитором - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 31.08.2007 року становить 362 846,33 гривень, з яких:

- 261 658,62 гривень - сума простроченого основного боргу;

- 8 721,87 гривень - сума нарахованих процентів;

- 92 465,84 гривень - сума прострочених процентів.

12.02.2016 року на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перерахована сума коштів у розмірі 139 727,72 гривень в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 31.08.2007 року. Отже станом на день звернення до суду сума заборгованості боржника ОСОБА_1 перед новим кредитором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» становить 223 118,61 гривень (362 846,33 грн. - 139 727,72 грн.).

Враховуючи, що відповідачі не виконують свій обов'язок зі своєчасного повернення суми кредиту та відсотків за користування ним, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1.3. Договору Поруки визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору поруки встановлено, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Пунктом 1.3. Договору Поруки визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору поруки встановлено, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Згідно ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Підпунктом 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 31.08.2007 року чітко передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 29 серпня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін, проте, відповідачами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 даний обов'язок, закріплений у договорі, грубо порушений з причин його неналежного виконання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає зі суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора (Банка) зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

На підставі ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно вимог ст. ст. 11, 13 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків , зокрема є договори і інші правочини.

Ст. 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом забов'язання.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, дійсно на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 12.02.2016 року перерахована сума коштів у розмірі 139727,72 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 31.08.2007.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року по справі № 639/2948/14-ц, яке набрало законної сили 28 липня 2014 року, відповідачами було виконано 12.02.2016 року. За цей період часу з моменту ухвалення рішення та його виконання минув час, за який банк нараховував проценти згідно умов кредитного договору.

Верховний Суд України 21 вересня 2016 року при розгляді справи № 6-125цс16 висловив правову позицію, що, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора , яке боржник не виконав, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було законно стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість у розмірі 223 118,61 грн. (двісті двадцять три тисячі сто вісімнадцять гривень 61 копійка) та стягнуто у дольовому співвідношенні з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 346,79 грн. (три тисячі триста сорок шість гривень 79 копійок), тобто по 1 673, 39 грн. з кожного.

При цьому судом було враховано, що на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 12.02.2016 року перерахована сума коштів у розмірі 139727,72 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 31.08.2007.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :