Справа №442/6731/17
Провадження №2/442/2373/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 листопада 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря с/з - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом Паньків ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності на ? ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Рихтичі, вул. Лісова (бувша Лісна), буд. 16.

Позовні вимоги мотивує тим, що фактично на протязі більш ніж 24 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується та володіє частиною чужих житлових приміщень в житловому будинку, який знаходиться за адресою: Дрогобицький район, с. Рихтичі, вул. Лісова (бувша Лісна), 16, оскільки відповідач ніколи не проживав у даному будинку та був лише один раз після оформлення прав спадкування на частину майна в 90-х роках, усно попросив позивачку та її сімю проводити догляд і зберігання частини даного будинку, тобто безоплатне користування частиною житлового будинку протягом року, після спливу якого домовились про переоформлення її у власність на позивачку, оскільки відповідач не має наміру проживати у ньому через постійне проживання за кордоном. Позивачка і по даний час проживає у вищевказаному житловому будинку з моменту його будівництва, спочатку разом із батьками, після повернення із так званого «заслання в Сибір», а потім із сімєю, і по даний час оплачує комунальні послуги, здійснює поточні та капітальні ремонти, несе всі інші витрати по його утриманню, причому за всім будинком, оскільки догляд лише за частиною будинку призвів би до знищення майна в цілому. З огляду на вказане, позивачка вважає, що набула право власності на частину нерухоме майно в силу положень ч. 3 ст. 344 ЦК України, а тому вважає за необхідне в судовому порядку у відповідності до ст.ст. 15 та 16 ЦК України здійснити захист своїх прав та інтересів.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, подала на адресу суду заяву, в якій зазначила про повне підтримання позовних вимог та просить провести розгляд справи без її участі через неможливість присутності у звязку із похилим віком та станом здоровя.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин, хоча повістка була направлена своєчасно на останню відому судові адресу, крім цього, був повідомлена через оголошення в пресі. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши та перевіривши у справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до оригіналу Довідки від 21.09.2017 року, виданої Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», позивачка є власником ? ідеальної частини житлового будинку за адресою: Дрогобицький район, с. Рихтичі, вул. Лісова (бувша Лісна), буд. 16, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.01.1982 року державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори ОСОБА_4, реєстраційний номер 325, а відповідач є власником іншої частини житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.05.1993 року державним нотаріусом Дрогобицької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстраційний номер 2-1015.

Абзацом 1 частини 3 ст. 344 Цивільного кодексу України визначається, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Як зазначено позивачкою, правовідносини між нею та відповідачем виникли в період дії Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), а отже відповідно до положень статті 42 якого, визначається, що угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України х розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» за №5 від 07.02.2014 року, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК).

При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

З огляду на вказане, суд приходить до переконання, що відносини безоплатного користування майном, які фактично склались між сторонами даного спору в силу положень 324 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), у відповідності до положень ч. 1 ст. 325 вказаного Кодексу, вважаються такими, що не можуть тривати більш ніж один рік, а отже строк позовної давності щодо витребування майна закінчився 31.05.1994 року.

У абзацах 3 та 4 п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за №5 від 07.02.2014 року зазначається, що враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Отже, оскільки позивачка почала володіти чужим майном починаючи з 31.05.1993 року моменту оформлення права власності відповідача, однак згідно вимог законодавства такий строк починає обчислюватись починаючи з 01.01.2001 року і на даний час становить понад 16 з половиною років.

Також, суд бере до уваги покази свідків: ОСОБА_6М, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вони є сусідами для позивачки, яка проживає у будинку, що по вулиці Лісовій у селі Рихтичі Дрогобицького району понад п'ятнадцять років, відкрито користується і володіє ним, та що нею протягом всього часу проводиться постійний догляд, поточний та капітальний ремонти житлового будинку і господарських споруд, а також користування земельною ділянкою в межах вищевказаного будинковолодіння.

Відповідно до п. 13 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за №5 від 07.02.2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15 та 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З огляду на вищевказане та оскільки судом не здобуто доказів звернення співвласника спірної частини житлового будинку до суду про витребування такого майна, останній приходить до висновку про визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку із господарськими будівлями на підставі ст.ст. 15 та 16 ЦК України та положень ч. 3 ст. 344 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права та встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачем того, що остання заволоділа спірним майном на законних підставах, позивач відкрито та безперервно володіє спірним майном з 1993 року, власник якого відсутній, тобто більше 15 років, тому позов підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 344, 346, 365 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215-218, 223, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку набувальної давності на ? ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями, позначений на плані літ «А-1», загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., який знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Рихтичі, вул. Лісова (бувша Лісна), буд. 16.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Нагірна О.Б.