22-ц/775/190/2017(м)
Номер провадження 22-ц/775/190/2017(м)
Категорія 27 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Биліни Т.І.,

ОСОБА_1,

секретар Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2017 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 посилаючись на те, що 23 жовтня 2013 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складався із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг. У звязку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 12 липня 2016 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 23 924 грн. 46 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 16 480 грн. 61 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5 528 грн. 40 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 300 грн., штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксована частина та 1 115 грн. 45 коп. процентна складова, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3 разом із судовими витратами на оплату судового збору в розмірі 1 378 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору станом на 12 липня 2016 р. в загальній сумі 22 009 грн. 01 коп. та судові витрати в сумі 1 267 грн. 76 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи позивача, правильно застосував норми матеріального права і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що між сторонами був укладений кредитний договір і оскільки відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним не виконує, заборгованість за кредитом підлягає стягненню.

Цей висновок суду є обґрунтованим і підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

В рішенні суду ці докази наведені і відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України їм надана належна правова оцінка.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2013 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку «Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

За випискою з рахунка станом на 12 липня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 23 924 грн. 46 коп., з яких 16 480 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 5 528 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 300 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 115 грн. 45 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5, 64-70).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 порушив умови договору про надання банківських послуг (про отримання позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку) та допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Частинами 1, 2 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до договору, до якого приєднався позивач підписавши заяву-анкету, він підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві, а отже доводи апеляційної скарги про те, що підписання анкети-заяви не можна вважати укладенням кредитного договору є безпідставними.

З тих самих підстав не можна погодитися і з доводами скарги щодо неповідомлення відповідача про умови кредитування: суму кредиту, розмір процентної ставки та строк і графік повернення кредиту, оскільки своїм підписом в заяві-анкеті він підтвердив про ознайомлення з цими умовами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції не дає підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді В.М. Барков

ОСОБА_5

ОСОБА_1