АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2018/8877/2012 Головуючий суддя І інстанції Єфіменко Н. В.
Провадження № 22-ц/790/5393/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря:Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, -

встановила:

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року йому на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Інші 2/3 частини квартири належать відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають йому користуватися житловим приміщенням, ОСОБА_2 просив вселити його до квартири АДРЕСА_1, визначити порядок користування житловим приміщенням, відповідно до якого виділити йому у користування житлову кімнату № 7 площею 12,6 м2, балкон площею 6 м2, вбудовані шафи № 2, № 3 загальною площею 1,4 м2, а відповідачам - житлові кімнати № 4 площею 19,1 м2, № 6 площею 9,2м2, лоджію площею 12 м2 та вбудовані шафи № 10, № 11, загальною площею 1,21м2, у загальному користуванні залишити: коридор № 1 площею 8,8 м2, кухню № 5 площею 8,2 м2, ванну № 9 площею 2,6 м2, вбиральню № 8 площею 1,1 м2.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року ОСОБА_2 належить праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

Інші 2/3 частини вказаної квартири належать ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 1997 року.

Квартира складається з наступних приміщень: житлова кімната № 7 площею 12,6 м2, балкон площею 6 м2, житлова кімната № 4 площею 19,1 м2, житлова кімната № 6 площею 9,2м2, лоджія площею 12 м2, коридор № 1 площею 8,8 м2, кухня № 5 площею 8,2 м2, ванна № 9 площею 2,6 м2, вбиральня № 8 площею 1,1 м2.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання щодо визначення порядку користування житловим приміщенням потребує проведення будівельно-технічної експертизи, позивач своїм правом заявити відповідне клопотання не скористався, а тому відсутні підстав для його вселення та визначення порядку користування спірною квартирою

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Невизначеність порядку користування житловим приміщенням між його співвласниками не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про вселення одного із співвласників в це жиле приміщення.

Крім того, відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст.).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.04.2013 року № 6-12 цс 13, виходячи з аналізу зазначеної правової норми (ст. 358 ЦУ України) слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Оскільки житлова площа спірної квартири становить 40,9 кв.м., виділення позивачу у користування житлової кімнати площею 12,6 кв.м. призведе до порушення прав інших співвласників з огляду на те, що дві інші кімнати мають площу 19,1 кв.м. та 9,2 кв.м., а ідеальна частка кожного співвласника складає 13,63 кв.м.

Разом з тим, з урахуванням правової позиції позивача, який не заперечував проти виділення йому у користування кімнати площею 9,2 кв.м., колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Вбудовані шафи на є приміщеннями квартири, а тому порядок користування ними не визначається.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявленого ОСОБА_2 позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, відповідно до якого виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату «6» площею 9,2 м.кв.

Залишити у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кімнати: «4» площею 19,1 м.кв. та «7» площею 12,6 м.кв. Інші приміщення квартири залишити у загальному користуванні співвласників.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

Л.А. Швецова