УХВАЛА

іменем україни

22 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Агро Ресурс» про розірвання договору оренди землі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 6 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 5,840 га, яка розташована на території Красненської сільської ради Красноармійського району Донецької області.

10 липня 2009 року між ним та закритим акціонерним товариством «Агроресурс», найменування якого було змінено на приватне акціонерне товариство «Агро Ресурс» (далі - ПрАТ «Агро Ресурс»), було укладено договір оренди землі строком на 9 років.

13 липня 2009 року земельна ділянка була передана відповідачу згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки.

Позивач зазначав, що відповідач за весь період користування земельною ділянкою не виконав і не надав йому як орендодавцю проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; відповідачем не дотримується порядок сівозміни на земельній ділянці, яка передана йому у користування, що призводить до зниження якісних характеристик ґрунту і є порушенням умов договору оренди землі, а також відповідачем у порушення п. 11 договору оренди землі несвоєчасно сплачується орендна плата у 2014 та 2015 роках, яка була виплачена лише 10 березня 2015 року і 17 лютого 2016 року відповідно.

З урахуванням зазначеного позивач просив розірвати договір оренди землі від 10 липня 2009 року та зобов'язати відповідача повернути йому спірну земельну ділянку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 10 липня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 . та ПрАТ «Агро Ресурс».

Зобов'язано ПрАТ «Агро Ресурс» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 5,840 га, яка розташована на території Красненської сільської ради Красноармійського району Донецької області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 6 липня 2016 року рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ненадання відповідачем позивачу проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь на земельних ділянках та систематична затримка виплати орендної плати є порушенням відповідачем вимог земельного законодавства та умов договору оренди, що відповідно до ст. 141 ЗК України є підставою для розірвання такого договору.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, наявним доказам, яким дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України), й вимогам закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що умови договору оренди не містять обов'язку орендаря надавати орендодавцю проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, а тому ненадання суду такого проекту за період з 2009 року, тобто з часу укладення договору оренди, а також ненадання його ОСОБА_3 не свідчить про наявність порушення відповідачем вимог земельного законодавства.

Також судом апеляційної інстанції зазначено, що затримання орендарем виплати орендної плати за 2014-2015 роки не є підставою для розірвання договору оренди землі, оскільки не свідчить про систематичне порушення умов договору в частині несплати орендної плати.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 5,840 га, яка розташована на території Красненської сільської ради Красноармійського району Донецької області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10 липня 2009 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Агроресурс», найменування якого було змінено на ПрАТ «Агро Ресурс», укладено договір оренди землі, який був зареєстрований у Красноармійському відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 10 липня 2009 року.

Строк дії договору оренди земельної ділянки складає 9 років, ПрАТ «Агро Ресурс» зобов'язується використовувати її для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

13 липня 2009 року земельна ділянка була передана відповідачу згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки.

Також установлено, що відповідачем орендна плата вноситься несвоєчасно, а саме у 2014 році орендна плата була внесена в березні 2015 року, що підтверджується відомістю на виплату грошей від 10 березня 2015 року. За 2015 рік орендна плата позивачем отримана лише 17 лютого 2016 року.

При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, в даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Так, п. 11, укладеного між сторонами договору оренди землі, передбачено, що орендна плата вноситься один раз на рік до 15 листопада.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, часткове невиконання обов'язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки.

Отже, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив правильне рішення.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 6 липня 2016 року скасувати, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик