Справа № 307/3093/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 20 грудня 2016 року за позовом представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Буштинської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_4 і ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тячівського районного суду від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_3 просить скасувати це як незаконне та необґрунтоване рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права (неналежна оцінка доказів). Указує, що суд не вжив заходів щодо повного, всебічного та обєктивного зясування усіх обставин, що мають значення для справи, в їх сукупності. Зазначає, що доводи позовної заяви стосовно дати завершення будівництва в 1974 р. судом не спростовано.

Письмових заперечень або пояснень на скаргу відповідач не подав і листом від 10.01.2017 р. просить розглянути справу за відсутності представника Буштинської селищної ради.

Треті особи (ОСОБА_5 та приватний нотаріус ОСОБА_4В.) подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність повно зясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку та не дають підстав для скасування ухваленого в справі рішення.

Так, згідно з положеннями ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Установлено та не заперечується, що позивачі є спадкоємцями за заповітом померлого 22.03.2016 р. ОСОБА_7 (а.с.13). Обєктом спадкування є житловий будинок з надвірними прибудовами та прилегла земельна ділянка по вул. Шкільній, 11, Тячівського району Закарпатської області по ? частині (а.с.14). 19.08.2016 р. була заведена спадкова справа (а.с.15).

Згідно з довідкою приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 09.11.2016 р. видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказані житловий будинок і земельну ділянку неможливо через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів (а.с.33).

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_7 (спадкодавець) отримав у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства по вул. Шкільній у селищі Буштино за рішенням Буштинської селищної ради від 26.12.1997 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (а.с.8).

Технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами за вказаною адресою виданий 20.10.2005 р., однак рік побудови у ньому не вказаний (а.с.9-11).

Згідно з рішенням виконкому Буштинської сільської ради № 128 від 26.10.2005 р. «Про оформлення права власності на нерухоме майно» (а.с.12) із урахуванням рішення цієї ж ради № 118 від 29.11.2016 р. «Про внесення змін у рішення виконкому селищної ради щодо імені ОСОБА_7М.» (а.с.54) вирішено оформити право власності на нерухоме майно в селищі Буштино по вул. Шкільній, № 11, за ОСОБА_2 ОСОБА_8 (спадкодавцем).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 11 по вул. Шкільній у селищі Буштино, виготовленому на замовлення позивачів за станом на 11.10.2016 р. у характеристиці будівель і споруд указаний 1974 р. побудови (а.с.21).

За довідкою Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 р. право власності на це майно не зареєстровано (а.с.34) і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про таке відсутні (а.с.55).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Доводи апеляційної скарги про те, що будинок побудований у 1974 р. є припущенням і належних та допустимих доказів у підтвердження цього факту позивачі не надали. Натомість цей довід спростовується рішеннями Буштинської селищної ради від 26.12.1997 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та № 128 від 26.10.2005 р. «Про оформлення права власності на нерухоме майно».

У спорах про визнання права власності на спадкове майно належить керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зокрема, чинна станом на 1974 р. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції), які визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Якщо право власності на житловий будинок підтверджується таким записом, орган місцевого самоврядування зобов'язаний видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

За умови судового вирішення питання про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування запис у погосподарській книзі оцінюється у сукупності з іншими доказами.

Однак, позивачі не подали витягу з погосподарської книги та жодного клопотання з цього приводу не заявляли. Ними не доведено також, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва (1974 р. як заявляють позивачі) законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі належним чином затвердженого проекту та наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто, що будинок не є самовільним будівництвом у розумінні ст. 105 чинного на той час ЦК Української РСР), з дотриманням вимог державних протипожежних та санітарних норм і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію або виконкомом місцевої ради було відмовлено в оформленні права власності.

За приписами ст. 15 ЦК України, ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

2.Рішення Тячівського районного суду від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: