Справа № 464/8095/16-ц
пр.№ 2/464/439/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2017 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючого-судді Мички Б.Р.

за участю секретаря судового засідання Янишин М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначенння ідеальних часток у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять: визначити за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/6 ідеальній частці за кожним у праві власності на квартиру №61 в будинку №19 на вул. Карманського у м.Львові; стягнути з відповідача ОСОБА_5 у користь позивачів усі судові витрати по справі та витрати на надання правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що квартира № 61, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Карманського, 19, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 38,0 кв.м, у тому числі кімнат 11, 5 кв.м, 8,8 кв.м та 17, 7 кв.м, кухні 7,9 кв.м, коридору 13,4 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м, ванної кімнати 2,6 кв.м, комори 1,3 кв.м. Квартира обладнана балконом 1,6 кв.м та лоджією 1,1 кв.м. Загальна площа квартири становить 67, 1 кв.м. Зазначають, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за станом здоровя потребує постійного стороннього догляду та майже не виходить за межі квартири. Стверджують, що відносини у неї з її сином, ОСОБА_5, та з її невісткою, ОСОБА_9, склалися неприязні, а відтак створені умови, які унеможливлюють сумісне проживання, зокрема і через скандали та образи. Окрім цього зазначають, що відповідач ОСОБА_5 забороняє позивачу ОСОБА_2 приходити у квартиру, попри те, що вона здійснює догляд за ОСОБА_1, приносить їй продукти та ліки.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в судові засідання не з'являлися, подали до суду письмові заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задоволити.

Позивач ОСОБА_2, яка водночас і є представником позивача ОСОБА_1 згідно довіреності від 28.01.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області, та представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічнівикладеним в фабулі позовної заяви.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 у судовому засіданні в судовому засіданні позов заперечили, вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позовну заяву.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та за відмову від давання показань згідно ст.ст.384, 385 КК України, пояснили суду, що проведенням ремонтних робіт у квартирі, а також її утриманням квартири займаються відповідачі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру № Г-10081 від 11.11.1996 року квартира №61, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Карманського, 19, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Як вбачається із технічного паспорта від 23.09.1996 року квартира №61, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Карманського, 19, загальною площею 67,1 кв.м і складається з 3 кімнат, житловою плошею 38,00 кв.м. у тому числі кімнати 11, 5 кв.м, 8,8 кв.м та 17, 7 кв.м, кухні 7,9 кв.м, коридору 13,4 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м, ванної кімнати 2,6 кв.м, вбудованої шафи 1,3 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою, лоджією) 1,6 кв.м та 1,1 кв.м.

Частиною 1 ст.355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 ст.369 ЦПК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч.3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ч.5 ст. 357 ЦПК України поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

А відтак покликання відповідачів щодо збільшення розміру їх часток у праві власності у зв'язку із покращенням ними спільного майна, зокрема проведенням ремонтних робіт та придбанням побутової техніки, є необгрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність та обсяг таких поліпшень. Окрім цього слід зазначити, що відповідачами не заявлявся зустрічний позов щодо збільшення їх часток у спільному майні, а відтак дане питання не було предметом розгляду під час слухання справи.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з рівності часток, відсутністю обставин, які б давали підстави для відступлення рівності часток, збільшення чи зменшення їх розміру, враховуючи що співвласників майна є шестеро, суд вважає можливим задоволити вимоги позивача та визначити, що позивачам у квартирі №61, що знаходиться з адресою: м.Львів, вул. Карманського, 19 належить по 1/6 ідеальній частці.

На підставі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно по п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Для захисту свого порушеного права та представництва інтересів в суді позивачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_7 №346 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №99 від 08.07.1993 року).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію Юридичної консультації Залізничного району м.Львова №316 від 26.10.2016 року про отримання адвокатом ОСОБА_7 1000 грн. від ОСОБА_2

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. А відтак, вимога позивачів про стягнення на користь ОСОБА_2 1000, 00 грн витрат за надання правової допомоги у справі є підставною та підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст.15, 16, 355, 357, 368, 369, 372, 386 ЦК України та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст. 10, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218 , с у д , -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначенння ідеальних часток у спільній сумісній власності задоволити.

Визначити за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/6 ідеальній частці за кожним у праві власності на квартиру №61 в будинку №19 на вул. Карманського у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 551, 20 грн. судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Мичка Б.Р.