УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Генеральна прокуратура України, про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Просив встановити факт, що з моменту порушення слідчим Генеральної прокуратури України кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2,3 ст. 358 КК України, тобто з 19.07.2012 та до моменту направлення вказаної кримінальної справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, тобто до 10.08.2012, ані слідчим (органом досудового слідства), ані судом ОСОБА_1 жодний запобіжний захід, що передбачені ст. 149 КПК України 1960 року не обирався (не був обраним).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заявник подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначав, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що чинним законодавством встановлено інший порядок вирішення порушеного заявником питання.

Вказував, що відповідно до цивільного процесуального законодавства України, суд може відмовити у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, лише у тому випадку, коли з її змісту вбачається спір про право, у всіх інших випадках суд зобов'язаний прийняти заяву до розгляду та вирішити питання по суті.

Просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року, питання про відкриття провадження передати до суду першої інстанції.

В судовому засіданні заявник просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Справа № 761/2898/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4117/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши пояснення заявника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 234 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлений перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В листі Верховного Суду України від 01.01.2012 щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значенняроз'яснено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо встановлення факту винесення вироку або постановлення рішення суду щодо відповідної особи.

Заявник звернувся з заявою в якій просив встановити факт, що в період з 19.07.2012 по 10.08.2012 жодний процесуальний документ відносно ОСОБА_1 про обрання запобіжного заходу з підстав передбачених ст. 149 КПК України 1960 рокуне обирався (не був обраним) не ухвалювався. Таким чином, заява ОСОБА_1 містить вимоги встановлення факту щодо відсутності обрання останньому жодного запобіжного у визначений період, що всупереч наведеним вище правовим нормам вказує на пряме встановлення факту щодо винесення процесуального документу відносно нього під час кримінального провадження.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у суду були відсутні підстави для прийняття заяви про встановлення зазначеного факту до провадження суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд може відмовити у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, лише у тому випадку, коли з її змісту вбачається спір про право, оскільки вони ґрунтуються на довільному трактуванні норм закону.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства, а тому не спростовують висновків суду та не впливають на правильність постановленої судом ухвали і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути підставою для її скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: