АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/3602/16-ц Головуючий суддя І інстанції Горпинич О. В.
Провадження № 22-ц/790/2621/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - Шаповал Н.М.

суддів -Швецової Л.А., Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4 про витребування автомобілю, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив витребувати від ОСОБА_3, ОСОБА_1 належний йому на праві власності автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реестраційний номер НОМЕР_1, транзитний номер 21 АР 3115.

В обґрунтування позову вказував на те, що він є власником вказаного транспортного засобу.

02.06.2015 року ним було видано нотаріально посвідчену довереність на право користування (експлуатації) та розпорядження автомобілем на ім'я ОСОБА_4

В цей же день, 02.06.2015 року, він передав ОСОБА_4 вищевказаний автомобіль.

01.03.2016 року ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, у порядку передоручення видав нотаріальну посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження вказаним автомобілем на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1

В цей же день ОСОБА_4 передав ОСОБА_3, ОСОБА_1 вказаний автомобіль.

У встановленому Законом порядку ОСОБА_4, який діяв від його імені, не повідомив про те, що він 01.03.2016 року передав ОСОБА_3, ОСОБА_1 спірний автомобіль.

23.07.2016 року позивач подав нотаріально посвідчену заяву, якою скасував довіреність, видану 01.03.2016 року ОСОБА_4, який діяв від його імені на підставі довіреності, виданої 02.06.2015 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано від ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 належний ному транспортний засіб - автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реестраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на коритсь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції повно і всебічно не з'ясував обставини по справі, не залучив до участі у справі іншу особу у користуванні якої знаходиться спірний автомобіль. Також, приймаючи рішення про витребування автомобіля суд не врахував, що у відповідачів відсутній автомобіль, а тому вони не можуть нести відповідальність за пред'явленим позивачем позовом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про витребування автомобілю, районний суд виходив із того, що ОСОБА_2 є власником спірного автомобілю, йому належить право володіти та розпоряджатись своїм майном . У зв'язку із скасуванням останнім довіреності на право користування та розпорядження автомобілем від 01. 03. 2016 року, виданої ним на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 автомобіль підлягає поверненню його власнику.

Проте, з такими висновками районного суду погодитися не мождна за таких підстав.

Судом встановлено, що автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Центр ДАІ 8006, 13.05.2015 року, дата першої реєстрації 27.08.2013 року, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Центр ДАІ 8006, 13.05.2015 року.

02.06.2015 року ОСОБА_2 було видано нотаріально посвідчену довереність на право користування (експлуатації) та розпорядження автомобілем на ім'я ОСОБА_4 з правом передоручення.

В цей же день, 02.06.2015 року, автомобіль був переданий ОСОБА_4

01.03.2016 року ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, у порядку передоручення видав нотаріальну посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження вказаним автомобілем, на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1, довіреність посвідчена 01.03.2016 року ПН ХМНО Хомою О.В., реєстраційний № 581.

ОСОБА_2 23.07.2016 року подав заяву, якою повідомляв, що довіреність на користування (експлуатацію) та розпорядження (продати, здати в оренду, позичку, обміняти на інший транспортний засіб) автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого центром ДАІ 8006, 13.05.2015 року, видана ним нам ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1, які можуть діяти незалежно один від одного, посвідчена 01.03.2016 року, ним скасована. Одночасно повідомляв, що ним виконані вимоги ч.2 ст. 249 ЦК України, щодо повідомлення представників про скасування ним цієї довіреності. Дана заява посвідчена 23.07.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В., зареєстровано в реєстрі за № 1895 . ( а.с. 18 т. 1)

Вищезазначені обставини також підтверджені Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення ст..387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст..387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

За змістом вказаної статті, право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч.З ст.. 397 ЦК України).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначила, що спірний автомобіль у неї та у ОСОБА_3 відсутній і переданий ОСОБА_8

Із копії позовної заяви, поданої ОСОБА_8 31. 10 2016 року до Московського районного суду м. Харкова вбачається, що останній звертається до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спірний автомобіль. ( т. 1 а.с. 83 - 84)

Судом відкрито провадження у вказаній справі. ( а.с. 82 т. 1)

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спірний автомобіль. Транспортний засіб знято з обліку в органах МВС, а тому він не може у встановленому законом порядку оформити автомобіль на своє ім'я.

Із довідки МВС України регіонального сервісного центру в Харківській області від 24. 01. 2017 року вбачається, що автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року знятий з обліку 14. 06. 2016 року. ( а.с. 155 т. 1)

Доводи представника позивача про те, що транспортний засіб знаходиться саме у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не доведені суду.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням того, що позивачем не доведено, що автомобіль знаходиться у незаконному володінні відповідачів, у задоволенні позову про витребування автомобіля слід відмовити.

Заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позову.

Із ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року вбачається, що позов ОСОБА_2 було забезпечено шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження транспортного засобу марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, транзитний номерний знак НОМЕР_4. ( т. 1 а.с. 28- 29)

Отже, з урахуванням положень ч. 6 ст. 154 ЦПК України, вжиті заходи забезпечення позову слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4 про витребування автомобілю, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті Фрунзенським районним судом м. Харкова від 27. 07. 2016 року у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження транспортного засобу марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Н.М. Шаповал

Судді колегії: Л.А. Швецова

О.М. Хорошевський