ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________

2-о/381/89/17
381/3000/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю екретаря ОСОБА_1 ,

за участю представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме загибелі її чоловіка ОСОБА_5 , при виконанні обов`язку військової служби 23 липня 2016 року поблизу с.Новозванівки Попаснянського району, Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Верхівка Тростянецького району, Вінницької області. Зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Шлюб з ОСОБА_5 було зареєстровано 29.12.2012 року.

Згідно до Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 11 травня 2014 року №2 ОСОБА_5 було зараховано до особового складу вказаної військової частини, яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. Після навчання та бойової підготовки в навчальному центрі її чоловік прибув до складу сил та засобів сектора С для виконання службових завдань на території Донецької та Луганської області України.

23 липня 2016 року ОСОБА_5 виконував військові обов`язки на спостережному блокпосту поблизу с. Новозванівка Попаснянського району Луганської області. Приблизно о 08.год. його бойова група виявила просування диверсійно-розвідувальної групи проросійських бойовиків в сторону українського блокпосту. Помітивши блокпост, проросійські бойовики приблизно з 08.год.40 хв по 13.год. 50 хв. обстрілювали його з різних типів озброєння, включаючи міномети, гранатомети, зенітні установки та танк. Під час обстрілу проросійських бойовиків, 152-міліметровий гаубичний снаряд накрив позицію 11-го батальйону територіальної оборони 59-ї механізованої бригади, в якому воював ОСОБА_5 як наслідок, ОСОБА_6 отримав смертельне поранення і загинув. Крім нього, поранення отримали ще четверо військовослужбовців. Після завершення бою, поруч з тілами загиблих окупантів, військовослужбовцями спостережного посту було знайдено російську зброю, міни та боєприпаси.

Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Луганської області було порушено невід`ємне право на життя ОСОБА_5 , передбачене ст. 27 Конституції України та ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Звернення до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту поранення та загибелі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при виконанні обов`язку військової служби 23 липня 2016 року у складі військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , поблизу с. Новозванівка Попаснянського району Луганської області, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, обумовлено тим, що заявниця має на меті визначити статус свого чоловіка, як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, що перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03 липня 1954 року, і, як результат, у останнього виникнуть права та обов`язки, передбаченій цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Заінтересована особа - представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. До суду надійшло клопотання Міністерства соціальної політики України про розгляд заяви без участі їх представника.

Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві від 29 грудня 2012 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.25).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 11 травня 2014 року №2 ОСОБА_5 призваний на військову службу до Збройних Сил України і зарахований до її особового складу та яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України на території Донецької та Луганської областей (а.с.26).

23 липня 2016 року ОСОБА_5 виконуючи військові обов`язки на спостережному блокпосту поблизу с. Новозванівка Попаснянського району Луганської області, близько з 08 год.40 хв до 13.год. 50 хв. відбувалося обстрілювання його з різних типів озброєння, включаючи міномети, гранатомети, зенітні установки та танк. Під час обстрілу 152-міліметровий гаубичний снаряд накрив позицію 11-го батальйону територіальної оборони 59-ї механізованої бригади, в якому воював ОСОБА_5 і, як наслідок, останій отримав смертельне поранення в результаті якого загинув.

Згідно свідоцтва про смерть виданого 29 липня 2016 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області Серія І-ОК № НОМЕР_3 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Новозванівка, Попаснянського району, Луганської області (а.с.109).

Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 23.07.2016 року № 205 вбачається, що молодший сержант ОСОБА_5 , командира 1 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини пп НОМЕР_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у звязку зі смертю. Смерть настала з виконанням обовязків військової служби (а.с.110).

Відповідно до Витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №4181 від 30.09.2016 року, мінно-вибухова травма, що призвело до смерті ОСОБА_5 , пов`язане з захистом Батьківщини (а.с. 111).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №106 від 25 липня 2016 року виданого Попаснянським районним відділенням бюро СМЕ Шадських С.О. помер від мінно-вибухової травми (а.с.106,107).

Указом Президента України від 29 вересня 2016 року №421/2016 ОСОБА_5 було нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня посмертно. (а.с. 113).

Положенням ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Конституцією України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом (частини перша, друга, третя статті 17).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.

Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України за своїм конституційно-правовим статусом забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює Раду національної безпеки і оборони України (пункти 1, 17, 18 частини першої статті 106 Конституції України).

Відповідно до пунктів 19 та 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Наведені вище положення Конституції України знайшли своє відображення у нормах Закону України «Про оборону України» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У статті першій Закону України «Про оборону України» наведено визначення збройної агресії - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З урахуванням наведених норм слід дійти висновку, що встановлення такого факту має безпосередній зв`язок та випливає із компетенції конституційних, політичних органів (суб`єктів) - Верховної Ради України, Президента України, які наділені дискреційними повноваженнями у відповідних сферах.

Підтвердженням такої позиції є прийняття парламентом та Президентом України низки актів, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Так, за приписами статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», прийнятого Верховною Радою України 15 квітня 2014 року, цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

У подальшому, Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІІІ затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

Також, Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-УІІІ схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви), та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі, посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.

Крім того, Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28-30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

За приписами частин другої, третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. За змістом правової позиції, викладеної у Рішенні Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002, це означає, що до юрисдикції Конституційного Суду України та судів загальної юрисдикції належить, відповідно до їх повноважень вирішення питань, які мають правовий (а не політичний) характер.

При вирішенні даної справи суд констатує, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 2 ст. 61 ЦПК України.

Вищевикладені обставини справи встановлюють причинний зв`язок між загибеллю ОСОБА_5 23 липня 2016 року поблизу Новозванівки Попаснянського району Луганської області та обставинами того, що він в цей час проходив військову службу та брав участь у проведенні антитерористичної операції.

Виходячи зі змісту лікарського свідоцтва про смерть, свідоцтва про смерть, постанови Військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, отримані ОСОБА_5 смертельні поранення, що призвели до його смерті, пов`язані з виконанням службових обов`язків.

Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, про доведеність та обґрунтованість вимог заявника щодо встановлення факту загибелі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час участі в антитерористичній операції для забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в с. Новозванівка, Попаснянського району, Луганської області України при виконанні обов"язку військової служби 23 липня 2016 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_5 виконуючи військовий обовязок загинув під час бойових дій та те, що встановити даний юридичний факт заявнику необхідно для визначення статусу свого чоловіка, як жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.3,10,11,57-61,218,234,235,256,259 ЦПК України, на підставі статтею 8 розділу II Конституції України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, суд

В И Р І Ш И В
Заяву ОСОБА_4 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт загибелі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при виконанні обов`язку військової служби 23 липня 2016 року, поблизу с. Новозванівка Попаснянського району Луганської області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ Г.В.Соловей