Справа № 127/9096/17
Провадження № 2/127/3465/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Вінницької місцевої прокуратури, ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Вінницької місцевої прокуратури, ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що постановою Замостянського районного суду м.Вінниці від 27 грудня 2007р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді 3-х (трьох) діб арешту. Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2007р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді 15 (п'ятнадцяти) діб арешту. 13 січня 2008р. ОСОБА_1 було пред'явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, згідно якого 25 грудня 2007р. близько 23.00 год. на центральній алеї Центрального парку м.Вінниці завдав ОСОБА_2 тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_1 о 6:30 год. вона померла. Перебуваючи під адміністративним арештом з 15:00 год. 26.12.2007 р. по 11:00 год. 13.01.2008 р., позивач значився таким, що утримується в ІТТ м. Вінниці. В період перебування в ІТТ м. Вінниці працівниками міліції чинився фізичний і психологічний тиск та наносились тілесні ушкодження ОСОБА_1 Так, 26.12.2007 р. внаслідок нанесених тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 був доставлений в приймальне відділення МКЛ № 2 Замостянського району з діагнозом забій м'яких тканин потиличної ділянки та виличної ділянки. Крім того, 29.12.2007 р. близько 11:00 год. в приміщенні Замостянського відділу міліції ОСОБА_1 був побитий невідомими особами, у зв'язку чим о 13:50 год. з діагнозом забій мяких тканин потиличної ділянки та виличної ділянки був доставлений до приймального відділення МКЛ № 2 Замостянського району. В той же день, під час допиту близько 15:30 год. невідомі особи знову нанесли тілесні ушкодження , в результаті чого до Замостянського райвідділу викликана була швидка допомога, яка доставила ОСОБА_1 до МКЛ №2 з діагнозом забійні рани і підшкірні гематоми лоба.

За час вимушеного знаходження в приміщенні Замостянського районного відділу Управління внутрішніх справ України у Вінницькій області ОСОБА_1 переніс фізичні страждання, біль, що виник внаслідок нанесених тілесних ушкоджень, тривогу та хвилювання. Разом з тим, про вказані факти позивач неодноразово інформував Вінницьку місцеву прокуратуру, однак постановами прокурорів йому відмовляли у порушенні кримінальних справ. Враховуючи дані обставини, позивач просить стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державним казначейством України коштів з рахунку державного бюджету в розмірі 1 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Вінницької місцевої прокуратури та Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області.

18.07.2017 р. в судовому засіданні представник позивача- адвокат Гуменюк Н.В. подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державним казначейством України коштів з рахунку державного бюджету в розмірі 2 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Вінницької місцевої прокуратури та головного управління Національної поліції України у Вінницькій області. Стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

Ухвалою суду від 05.07.2017 р. замінено неналежного відповідача Головне управління Національної поліції у Вінницькій області на належного Міністерство внутрішніх справ України.

Ухвалою суду від 25.10.2017 р. в якості співвідповідача залучено до участі у справі ліквідаційну комісію Управління внутрішніх справ України у Вінницькій області.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні на підставі поданих заперечень просив в задоволенні позову відмовити.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Представники ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області з урахуванням поданих заперечень просили залишити позов без задоволення.

Представник Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено,що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 27.12.2007 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді арешту на 3 доби.

Разом з тим, згідно постанови Літинського районного суду Вінницької області від 29.12.2007 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді арешту на 15 діб (а.с. 22)

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 1176 ЦК шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адмінстягнення у вигляді арешту або виправних робіт, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди виникає у випадках, передбачених законом. Порядок його відшкодування встановлюється законом.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 посилається на заподіяння моральної шкоди, внаслідок: -протиправних дій працівників Замостянського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області, які протягом 27, 29 грудня нанесли йому тілесні ушкодження; - бездіяльності Вінницької місцевої прокуратури.

На думку суду, вказані дії підпадають під норми ч. 6 ст. 1176 ЦКУ, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах

Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року при розгляді цивільної справи № 6-440цс16 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що за відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, діють правила частини 6 цієї статті така шкоди відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). При цьому у зазначеній справі підставою для відшкодування шкоди була встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність начальника слідчого відділу в частині невиконання своїх службових обов'язків.

З викладеного, можна зробити висновок, що підставою для відшкодування шкоди є встановлення судом незаконності дій органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування , прокуратури і суду.

На підтвердження незаконності дій, ОСОБА_1 надав:

- довідку Центральної міської клінічної лікарні № 2 Замостянського району м. Вінниці від 14.01.2008 р., згідно якої ОСОБА_1 був доставлений співробітниками міліції в приймальне відділення лікарні 27.12.2007 р. в 10:00 год. та 29.12.2007 р. в 13:50 год. з діагнозом забій мяких тканин голови (а.с.23)

- лист міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 04.02.2016 р., відповідно до якого 27.12.2007 р. о 10:00 год. був доставлений в приймальне відділення МКЛ ШМД з діагнозом забій м'яких тканин потиличної ділянки справа, забій м'яких тканин лівої виличної ділянки.29.12.2007 р. о 13:50 год. був доставлений в приймальне відділення з діагнозом забій м'яких тканин голови та о 17:30 год. повторно був доставлений в приймальне відділення з діагнозом садна м'яких тканин лобної ділянки. (а.с.24)

Судом встановлено, що можливість заподіяння ОСОБА_1 вказаних тілесних ушкоджень досліджувалось:

- заступником прокурора Замостянського району м. Вінниці Мазуренком В.С., який постановою від 25.03.2010р.відмовив у порушенні кримінальної справи відносно працівників Замостянського РВ ГУМВС області ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1,у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 364,365 КК України. (а.с.6-7)

- помічником прокурора м. Вінниці Герасимчуком С.П., який на виконання постанови судді Медяної Ю.В. від 03.04.2012, виніс постанову від 18.04.2012 р., якою в порушенні кримінальної справи по факту застосування до ОСОБА_1 недозволених методів під час досудового слідства відмовив, оскільки є не скасована постанова заступника прокурора Замостянського району м. Вінниці від 25.03.2010 р. (а.с.9)

- прокурором прокуратури м. Вінниці Герасимчуком С.П., який в постанові від 16.07.2012 зазначив, що в порушенні кримінальної справи відносно працівників Замостянського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області слід відмовити за відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 364,365 КК України. З даної постанови також вбачається, що 06.07.12 р. заступником прокурора м. Вінниці Доброседовим А.Р. постанови від 25.09.10 та від 18.04.12 скасовано, а матеріали направлено для додаткової перевірки, в ході якої факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження.(а.с.11-12)

- старшим слідчим в особиливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Вінницької області Стопінчуком О.О. , який кримінальне провадження від 25.03.2014 закрив у зв'язку з встановленням відсутності в діяннях працівників міліції ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України. (постанова від 09.02.2015 р., а.с. 15-16)

Проаналізувавши зазначені вище документи, варто зазначити, що факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження, оскільки на даний момент кримінального провадження стосовно посадових осіб органів внутрішніх справ не відкрито, у зв'язку з чим відсутня ознака незаконності дій, яка є підставою для відшкодування шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У зв'язку з викладеним, суд звертає увагу, що постановами прокурорів від 16.07.2012 р., 09.02.2015 р. не було встановлено факту незаконних дій по відношенню до ОСОБА_1 Вказані постанови не визнанні протиправними та не скасовані у встановленому Законом порядку.

На думку суду, факт неправомірності дій працівників міліції на момент розгляду судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений засобами доказування,зокрема, відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. не підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Окрім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доречне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 23,1167,1176 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 212- 215, 218 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Вінницької місцевої прокуратури, ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: