Ухвала іменем україни
13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомПублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк»)звернулося до суду з указаним позовом, який обґрунтуванийненалежним виконанням відповідачем умов кредитного договорувід 02 березня 2006 року, внаслідок чого станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 24 641грн 76 коп.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «ПриватБанк»просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 02 березня 2006 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Унаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 24 641 грн 76 коп., яка складається із: 4 381 грн 33 коп. - заборгованість за кредитом, 18 610 грн 82 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 149грн 61 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, однак банком пропущений строк для пред'явлення позову, отже підстав для стягнення будь-якої суми немає. При цьому судом ураховано, що відповідачем подана заява про застосування позовної давності, останній платіж був внесений 23 лютого 2009 року в розмірі 15 грн 73 коп., проте з позовом до суду позивач звернувся лише 11 серпня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення судів не відповідають з огляду на наступне.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг, що наявні в матеріалах справи на а. с. 7-12, строки та порядок сплати кредиту за кредитною карткою без встановленого мінімального обов'язкового платежу становлять за відсотками - щомісяця за попередній місяць, за кредитом в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного в платіжній картці (в полі MONTH).

Отже, оскільки вказаними Умовами, що становлять невід'ємну частину договору, встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Визначивши початок перебігу позовної давності у спірних правовідносинах з моменту останнього внесення відповідачем платежу, суди на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України наведеного в повному обсязі не врахували, із кінцевим терміном повернення кредиту, що становить термін дії картки, строками внесення періодичних платежів та наявністю у боржника обов'язку із повернення заборгованості (чергових платежів) після 23 лютого 2009 року не визначились, та дійшли передчасного висновку про пропуск позовної давності за заявленими позовними вимогами

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Крім того, судами не враховано, що за змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим за змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова