пр.№2/756/1950/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі - Бублієві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Погребняк О.А. про визнання недійсним договору купівлі - продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2007 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Згідно умов мирової угоди ОСОБА_6 передала ОСОБА_2 нежитлову господарську будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди від 31.10.2007 року була скасована в частині передачі ОСОБА_6 ОСОБА_2 нежитлової господарської будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Після чого ОСОБА_6 у зв'язку із невиконанням нею умов договору купівлі-продажу повернула вказану будівлю ОСОБА_8

15.06.2013 року за взаємною згодою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу нежитловою господарської будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, був розірваний, після чого позивач повернув ОСОБА_8 грошову суму у розмірі 50 000, 00 грн., після чого останній повернув позивачу технічний паспорт на будівлю та ключі.

З метою виселення ОСОБА_2 з будівлі позивач, 26.06.2013 року та 16.07.2013 року приїжджав до будівлі, де зустрів представника ОСОБА_2 ОСОБА_9, чоловіка відповідачки ОСОБА_10 та один із покупців - ОСОБА_3, однак дані особи не надали позивачу змоги зайти у будівлю.

З метою реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна позивач звернувся до Державної реєстраційної служби. Однак 20.11.2013 року рішенням державного реєстратора Бродюк І.Ю. позивачу було відмовлено в зв'язку з тим, що право власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1, вже зареєстроване за іншими особами. Позивачу стало відомо, що дана нежитлова господарська будівля 30.07.2013 року була продана ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Погребняком О.А.

Позивач, посилаючись на вищевикладені обставини, враховуючи, що право власності ОСОБА_2 на спірну будівлю було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року, та керуючись ст. 203, 215, 232 ЦК України, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги: визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини нежитлової господарської будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 30.07.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Погребняком О.А.; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10 000, 00 грн.; скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину нежитлової господарської будівлі. Що розташована за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4: визнати недійсним договір купівлі- продажу ? частини нежитлової господарської будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 укладеного 30.07.2013р. між ОСОБА_2. ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Погребняком О.А. та скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину житлової господарської будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. Просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі. Зазначив, що посилання позивача є безпідставними та не визнаються відповідчкою в повному обсязі. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачі до судового засідання не з'явилися про дату, місце та час повідомлялися належним чином про причини неявки суд не повідомили.

Приватний нотаріус Погребняк О.А. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності осіб, які не зявилися до судового засідання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Згідно копії договору купівлі-продажу будівлі від 27.08.2007 року, укладеного між ТОВ «ВІТ» та ОСОБА_1, ТОВ «ВІТ» зобов'язується передати у власність позивачу нежитлову господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

01.09.2007року ОСОБА_1 передано у власність ОСОБА_8 нежитлову господарську будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_8 приймає її і сплачує за неї грошову суму у розмірі 50 000, 00 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.09.2007 року (а.с. 25).

05.09.2007 року ОСОБА_8 передано у власність ОСОБА_6 нежитлову господарську будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 приймає її (а.с. 26).

30.07.2013 року був укладений договір купівлі- продажу ? частини нежитлової господарської будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк Олегом Анатолійовичем, що підтверджується витягом з державного реєтру речових прав на нерухоме майно( а.с.37-38).

Згідно копії витягу з кримінального провадження № 0012484 (а.с. 12) 26.06.2013 року та 16.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_1, представник ОСОБА_2, а саме ОСОБА_9, вчиняв самоправні дії щодо нежитлової господарської будівлі за вищевказаною адресою, що належить ОСОБА_1

Згідно мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року № 22-ц/796/8511/2013 (а.с. 14): Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2007 року, було визнано мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якої: ОСОБА_6 передає нелажну їй на праві приватної власності нежитлову господарську будівлю загальною площею214 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 в рахунок боргу. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову господарську будівлю занальною площею 214 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2007 року скасовано, питання про визнання мирової угоди передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 14).

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав № 31811176 від 26.10.2011 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2007 року за ОСОБА_2 зареєстровано нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1( а.с.15).

Відповідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Погребняк О.А. про визнання недійсним договору купівлі - продажу-відмовлено( а.с.170-173).

Суд, повно та всебічно оцінивши наявні у матеріалах справи докази, встановив, що позивач не був стороною за оспорюваним договором. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним у відповідності до ст.3 ЦПК України, не довів у чому полягало порушення, невизнання або визнання його прав за даним порушенням. Отже, аналізуючи досліджені докази, суд вбачає недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі- продажу, оскільки належних та допустимих доказів, які містять достовірні фактичні дані, з яких можливо було б зробити безумовний висновок про те, що саме полягало порушення прав позивача за даним порушенням, суду стороною позивача надано не було.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 217 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001), ст. 10, 15, 30, 60, 174, 208, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Погребняк О.А. про визнання недійсним договору купівлі - продажу - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано Апеляційному суду м. Києва, через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів, з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів після отримання копії рішення стороною, яка не була присутня при його оголошені.

Суддя: О.М.Луценко