Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 грудня 2017р. Справа 642/4535/17 Провадження №2/642/1683/17
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;

За участю позивача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі представника позивача Ковтунець Ю.С., представника відповідачки ОСОБА_6;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» до ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності, -

В С Т А Н О В И В:

В мотивуванні свої вимог позивач вказав, 02 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі по тексту - Позивач) та фізичною особою - резидентом України, яким є ОСОБА_7 (ОСОБА_8 змінила фамілію на ОСОБА_7 згідно колпії свідоцтва про шлюб - надалі по тексту Відповідач) укладено кредитний договір № 984/08 (надалі по тексту - Кредитний договір).

За п.1.1 договору позивачем було надано відповідачки кредит на суму 181800грн.

Згідно із п. 2.5.1. Кредитного Договору Позичальник зобов'язується щомісячно до 10 числа кожного місяця, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням.

Пунктом 2.7.1 Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині у випадку: невиконання Позичальником своїх Боргових зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідачка порушив свої зобов'язання, щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 984.08 від 02.06.2008 року відповідно до розрахунку заборгованості від 17.05.2016 року становить 519641.58 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_7 було укладено Іпотечний договір, посвідчений 02.06.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 1792, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 80,6 кв. м., житловою площею 49,2 кв. м. на зареєстрованій земельній ділянці площею 900 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1).

Ч. 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право

звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно е зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Тому позивач вимагає:

- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 (АДРЕСА_1, 61016, ІПН: НОМЕР_1) перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27т, ) за Кредитним договором № 984/08 від 02.06.2008 року в розмірі 519 641 (п'ятсот дев'ятнадцять шістсот сорок одна) гривня 58 копійок, з них: по кредиту - 177 882,68 гривень; за відсотками - 309 952,72 гривень; комісія за РО - 15 998,40 гривень; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 15 807,78 гривень

- звернути стягнення на належний ОСОБА_7 (АДРЕСА_1, 61016, ІПН: НОМЕР_1) предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 80,6 кв. м., житловою площею 49,2 кв. м. на зареєстрованій земельній ділянці площею 900 кв. м., що знаходиться:, що знаходиться в АДРЕСА_1), шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27т, ).

Представник відповідачки в наданих запереченнях вказав, позивач вимагає звернути стягнення на належний ОСОБА_7 предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Однак із даною позицією неможливого погодитись, у зв'язку з тим, що оскільки в прохальній частині ПАТ «ВіЕйБі Банк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «ВіЕйБі Банк» то доречно буде застосувати ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» відповідно до якої «Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оиіночної діяльності».

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе, у зв'язку з відсутністю оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні ринкової вартості на цей вид майна, - житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 80,6 кв. м., житловою площею 49,2 кв. м. на зареєстрованій земельній ділянці площею 900 кв. м., що знаходиться АДРЕСА_1.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав розрахунок від 17.05.2016 року, відповідно до якого загальна заборгованість за кредитним договором № 984/08 від 02.06.2008 року становить 519 651,58 грн. з них: по кредиту 177 882,68 грн.; за відсотками 309 952,72 грн.; комісія за РО 15 998,40 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 15 807,78 грн.

Однак, з ним погодитись неможливо у зв'язку з наступним.

В липні 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення відсотків за договором кредиту № 984/08 від 02.06.2008 року станом на 17 травня 2016 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року по справі №642/4223/16 в задоволені позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено. Яке Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.10.2017 року по праві № 642/4223/16 провадження №22ц/790/4391/17 дане рішення залишено без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 сплатила останній платіж за договором кредиту 26.04.2012 року. Початок строку позовної давності, щодо права банку на звернення до суду з вимогою про стягнення відсотків за договором кредиту № 984/08 від 02.06.2008 року, почав відлік з 03 травня 2012 року. Відповідно до вимог закону загальний строк позовної давності встановлено три роки, а тому останнім днем звернення до суду був 03.05.2015 року. Банк звернувся до суду в липні 2016 року.

У зв'язку з чим, даним рішенням Позивачу ПАТ «ВіЕйБі Банк» було відмовлено у стягненні відсотків за Договором кредиту № 984/08 від 02.06.2008 року у відповідності із розрахунком станом на 17 травня 2016 року, у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.»

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.».

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.»

Із наведеного доказу вбачається, що станом на 17.05.2016 р. рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року по справі № 642/4223/16, яке набрало законної сили 10.10.2017 року - відмовлено в задоволенні стягнення відсотків за договором кредиту у розмірі 214 538 грн. 79 коп.

Позовні вимоги банку, щодо стягнення відсотків у розмірі 214 538 грн. 79 коп. не підлягають задоволенню, оскільки Банк вже заявляв дані вимоги, щодо стягнення відсотків спираючись на той же самий розрахунок станом на 17.05.2016 року, в межах одного й того же Кредитного договору № 984/08 від 02.06.2008 року.

Таким чином, звернення стягнення неможливе, оскільки право на звернення стягнення виникає одночасно з правом на звернення про стягнення грошових коштів.

Відповідно до Правового висновку ВСУ від 16.11.2016 року по справі № 6-1746цс16 «..обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.»

Таким чином, вимоги банку щодо звернення стягнення грошових коштів у вигляді комісії за РО у розмірі 15 998,40 грн. та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) у розмірі 15 807,78 грн. є незаконними, оскільки банк не зазначив які послуги Відповідачу (ОСОБА_7.) було надано за таку комісію.

Банком до матеріалів справи належний розрахунок, на час звернення до суду (вересень 2017 року), із якого б вбачалось з чого саме складається заборгованість (відсотки, комісії за РО, штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - не надано. З наданого банком розрахунку неможливо взагалі встановити яким чином було нараховано відсотки, комісію за РО та штраф, які ПАТ «ВіЕйБі Банк» просить стягнути шляхом визнання права власності нерухомого майна.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-990цс15 від 27.01.2016 року

«Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.»

Рішенням від 27.12.2011 року Ленінським районним судом м. Харкова по справі № 2024/2 - 2386/11 позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_10 (ОСОБА_7.) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 (ОСОБА_7.) на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 984/08 від 02.06.2008 року у розмірі 305 102 грн. 79 коп.

Таким чином, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» скористався своїм правом на дострокове виконання основного зобов'язання, звернувшись до суду. Тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України «Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.».

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України «Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України «Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)».

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України «Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.».

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України «Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).».

Відповідно до ч. З ст. 267 ЦПК України «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.»

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.».

Це твердження узгоджене із правовою позицією Верховного Суду України, закріпленої у Постанові Верховного суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-1188цс16 «При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п 'ятої статті 261 ЦК України за зобов 'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов 'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності».

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 984/08 від 02.06.2008 року зазначено, що термін сплати заборгованості згідно графіку платежів - 2 числа кожного місяця.

Останній платіж Відповідачем було проведено у період із 03.11.2008-02.12.2008 рік. Право вимагати повернення кредиту, оскільки договором визначено щомісячні платежі погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а саме - 03.12.2008 року та складає 3 (три) роки. Таким чином, позовна давність за Кредитним договором № 984/08 від 02.08.2008 року закінчилась 03.12.2011 року.

Однак, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27.12.2011 року по справі № 2024/2-2386/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_8 про стягнення боргу за кредитним договором позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 984/08 від 02.06.2008 року у розмірі 305 102,79 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 177 882,68 грн.; заборгованості за прострочення відсотками за користування кредитом - 109 763,40 грн.; заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 5 999,40 грн.; штрафу за пропуск платежів по кредиту - 11 457,31 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України «Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.».

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27.12.2011 року по праві № 2024/2- 2386/11 набрало законної сили 06.01.2012 року. Тому позовна давність для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на виконання даного рішення сплинула 06.01.2015 року.

ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з розрахунком відповідно до якої відсотки складають 309 952,72 грн. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року - відмовлено у стягненні відсотків у сумі 214 538,79 за той же період. Таким чином сума у розмірі 214538,79 грн. не може бути підставою для стягнення звернення на предмет іпотеки, а залишок (309 952,72 - 214 538,79 = 95 413,93 грн.) у розмірі 95 413,93 грн. також не є підставою для стягненню, у зв'язку із спливу позовної давності.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 984/08 від 02.06.2008 року зазначено, що термін сплати заборгованості згідно графіку платежів - 2 числа кожного місяця.

Останній платіж Відповідачем, щодо сплати відсотків на строкову суму було проведено 26.04.2012 року, таким чином, відповідно до чинного законодавства України позовна давність обчислюється із 03.05.2012 року та складає 3 (три) роки. А відповідно позовна давність за Кредитним договором № 984/08 від 02.08.2008 року, щодо сплати відсотків на строкову суму закінчилась 03.05.2015 року.

У зв'язку з вищевказаним та керуючись ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», Постанова Верховного суду України від 07 жовтня 2015 року по справі № 6-1935цс15, ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 60, ч. З ст. 61 ЦПК України, представник відповідоча вимагає відовити повністю у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Представник позивача на позові наполягала. В пояснені вказала обставини виколадені в мотивуванні позовних вимог, доповнивши, що позасудового вирішення вимоги щодо визнання право власності за позивачем не відбувалось, т.я. це право позивача вибору способу захисту.

Представник відповідоча позовні вимоги не визнала. В пояснені вказала обставини викладені в мотивуванні заперечень.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивгши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає:

Судом встановлено, 02 червня 2008 року між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір № 984/08.

За п.1.1 договору позивачем було надано відповідачки кредит на суму 181800грн.

Згідно із п. 2.5.1. Кредитного Договору Позичальник зобов'язується щомісячно до 10 числа кожного місяця, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням.

Пунктом 2.7.1 Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині у випадку: невиконання Позичальником своїх Боргових зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідачка порушив свої зобов'язання, щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_7 було укладено Іпотечний договір, посвідчений 02.06.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 1792, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 80,6 кв. м., житловою площею 49,2 кв. м. на зареєстрованій земельній ділянці площею 900 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1).

ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав розрахунок від 17.05.2016 року, відповідно до якого загальна заборгованість за кредитним договором № 984/08 від 02.06.2008 року становить 519651,58 грн. з них: по кредиту 177 882,68 грн.; за відсотками 309 952,72 грн.; комісія за РО 15 998,40 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 15807,78 грн.

Однак, з ним погодитись неможливо, т.я. в липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповівдачки про стягнення відсотків за договором кредиту № 984/08 від 02.06.2008 року станом на 17 травня 2016 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року по справі №642/4223/16 в задоволені позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено. Яке Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.10.2017 року по праві №642/4223/16 провадження №22ц/790/4391/17 данен рішення залишено без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 сплатила останній платіж за договором кредиту 26.04.2012 року. Початок строку позовної давності, щодо права банку на звернення до суду з вимогою про стягнення відсотків за договором кредиту № 984/08 від 02.06.2008 року, почав відлік з 03 травня 2012 року. Відповідно до вимог закону загальний строк позовної давності встановлено три роки, а тому останнім днем звернення до суду був 03.05.2015 року. Банк звернувся до суду в липні 2016 року.

У зв'язку з чим, даним рішенням Позивачу ПАТ «ВіЕйБі Банк» було відмовлено у стягненні відсотків за Договором кредиту № 984/08 від 02.06.2008 року у відповідності із розрахунком станом на 17 травня 2016 року, у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Вимоги банку щодо звернення стягнення грошових коштів у вигляді комісії за РО у розмірі 15 998,40 грн. та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) у розмірі 15807,78 грн. є незаконними, оскільки банк не зазначив які послуги Відповідачу (ОСОБА_7.) було надано за таку комісію.

Ршенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27.12.2011 року по справі № 2024/2-2386/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_8 про стягнення боргу за кредитним договором позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 984/08 від 02.06.2008 року у розмірі 305 102,79 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 177 882,68 грн.; заборгованості за прострочення відсотками за користування кредитом - 109 763,40 грн.; заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 5999,40 грн.; штрафу за пропуск платежів по кредиту - 11 457,31 грн.

ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з розрахунком відповідно до якої відсотки складають 309 952,72 грн. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року - відмовлено у стягненні відсотків у сумі 214538,79 за той же період. Таким чином сума у розмірі 214538,79 грн. не може бути підставою для стягнення звернення на предмет іпотеки, а залишок (309952,72 - 214 538,79 = 95413,93 грн.) у розмірі 95 413,93 грн. також не є підставою для стягненню, у зв'язку із спливу позовної давності.

Таким чином правова позиція представника відповідоча щодо суми боргу на яку може бути звернуто стягнення заслуговує на увагу.

Ч. 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право

звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно е зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 611 Цивільного Кодексу України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, що встановлені договором чи законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Умовами Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення позивачем здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з цим договором шляхом передачі права власності позивачу, в рахунок виконання обов'язків Іпотекодавця за Кредитним договором, відповідачем чи продажу позивачем від свого імені за вибором останнього.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Як зазначив представник позивача, про що незаперечує представник відповідачки, позивач не намагався в позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, у виконання пункту 7.2 Іпотечного договору. Таким чином, суд не може погодитись з правовою позицією позивача, щодо порушеного його права визначеним договором на звернення на предмет іпотеки.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 30. 03. 2016 року № 6 1851 цс 15.

Вимогами статті 37 Закону україни «Про іпотеку» визначено: Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Вимог з ціх підстав позивач не заявляє, а відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд позбавлено право виходу за межи позовних вимог.

Вирішуючи правову позицію представника відповідоча, щодо застосування до іпотечних правовідносин строку позовної даності, суд вважає необгрунтованими, т.я. підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать : припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Отже, враховуючи встановлені обставини з врахуванням вимог закону, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.11, 15, 62,81, 169, 203, 213, 215, 226, ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» до ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв