Провадження № 2/522/7033/17
Справа № 522/4553/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Укрсиббанк» 05.03.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 62887,45 дол. США та стягнення судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 07.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк», який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року було перейменовано в ПАТ «УкрСибанк» та ОСОБА_4 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_4 грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 93860 дол. США, строком з 07.04.2008 року по 07.04.2028 року, зі сплатою 13,5 % річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язалася повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки. Наданий ОСОБА_4 кредит був забезпечений порукою ОСОБА_2, про що між ним та Банком було укладено Договір поруки № 195198 від 07.04.2008 року, за яким ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед Банком за невиконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором. Також, наданий ОСОБА_4 кредит був забезпечений порукою ОСОБА_3, про що між ним та Банком було укладено Договір поруки № 195197 від 07.04.2008 року, за яким ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність перед Банком за невиконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитними договором виконав належним чином та надав ОСОБА_4. грошові кошти. Позичальником ОСОБА_4 у встановлені кредитним договором строки повернення наданого їй кредиту (основної суми) та строки сплати відсотків за користування кредитом не дотримуються, у звязку з чим у неї перед Банком, станом на 25.02.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 62887,45 дол. США. Крім того, відповідачам з боку Банка направлялася кореспонденція щодо порушень зобовязань за кредитним договором та про необхідність погашення боргу, однак до теперішнього часу відповідачі так і не виконали свої зобовязання. За вказаних обставин банк звернувся до суду з дійсним позовом.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2015 року позовні вимоги банку були задоволенні частково:

1. стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на корись Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.04.2008 року у розмірі 62 887,45 дол. США, що за курсом НБУ на 25.02.2015 року, еквівалентно 1 779 162 (один мільйон сімсот сімдесят девять тисяч сто шістдесят дві) гривні 56 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 56 039,05 дол. США, що станом на 25.02.2015 року еквівалентно 1 585 412,98 грн.; заборгованість по відсоткам 6 848,40 дол. США, що станом на 25.02.2015 року еквівалентно 193 749, 58 грн.; та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом у розмірі 38 437 (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять сім) гривні 87 копійок, з яких: - пеня за прострочення сплати кредиту 17 556,98 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків 20 820,89 грн..

2. стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на корись Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.04.2008 року у розмірі 62 887,45 дол. США, що за курсом НБУ на 25.02.2015 року, еквівалентно 1 779 162 (один мільйон сімсот сімдесят девять тисяч сто шістдесят дві) гривні 56 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 56 039,05 дол. США, що станом на 25.02.2015 року еквівалентно 1 585 412,98 грн.; заборгованість по відсоткам 6 848,40 дол. США, що станом на 25.02.2015 року еквівалентно 193 749, 58 грн.; та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом у розмірі 38 437 (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять сім) гривні 87 копійок, з яких: - пеня за прострочення сплати кредиту 17 556,98 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків 20 820,89 грн..

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою суду від 12.04.2017 року за заявою ОСОБА_1 заочне рішення Приморського районного суду від 26.08.2015 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У судовому засіданні представник банк ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 05.01.2017 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити. Додатково пояснив, що 07.04.2008 року між банком та ОСОБА_4 ( змінила прізвище на ОСОБА_1) Л.П. було укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала кошти у сумі 93860 дол. США, строком з 07.04.2008 року по 07.04.2028 року, зі сплатою 13,5 % річних за час фактичного користування кредитом. Кредитний договір був забезпечений двома поруками ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Кредитні зобовязання не виконанні належним чином, просив задовольнити позов. До суду був наданий письмовий відзив на заперечення ОСОБА_2. Підтвердив, що дійсно 07.04.2008 року ще була укладена додаткова угода з позичальником, копії яких вони направляли поручителям рекомендованим листом.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 14.03.2017 року) у судовому засіданні позовні вимоги банку не визнав та просив відмовити. Зазначив, що між поручителями відсутня солідарна відповідальність, тому в цій частині вимоги банку є безпідставними. Також, банком було порушено передбачену договору процедуру дострокового повернення кредиту, визначену п.12.1 та 12.2 кредитного договору. Відповідачка рекомендованого листа з вимогою про повернення кредиту не отримувала, така вимога не була направлена банком цінним листом з описом. Вважає, що через порушення банком порядку предявлення вимоги про дострокове повернення кредиту, у них право такої вимоги не виникло. Крім того, відповідачкою ОСОБА_1 була підписана додаткова угода 07.04.2008 року до кредитного договору, якою було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором, тобто збільшено відповідальність поручителів без їх згоди не це. Вважає, що поруки ОСОБА_2, ОСОБА_3 за відповідними договорами є припиненими.

Інші сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. До суду надійшли письмові заперечення ОСОБА_2 від 06.07.2017 року, згідно яких посилався на те, що останній платіж за кредитним договором був здійснений позичальником 07.04.2014 року, проте банк не предявив протягом шести місяців відповідної вимоги до нього як поручителя, тому вважає, що порука за договором поруки №195198 від 07.04.2008 року є припиненою та просив відмовити у задоволенні позовних вимог банку в частині вимог до нього.

Суд за згодою осіб, які брали участь у справі, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, сповіщений належним чином.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року було перейменовано в ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_4 грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 93860 дол. США, строком з 07.04.2008 року по 07.04.2028 року, зі сплатою 13,5 % річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язалася повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 93860 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 07.04.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. Позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати унуїтетних платежів у розмірі 1135 дол. США в день їх сплати.

Згідно п. 4.1. та п. 4.2. кредитного договору позичальник зобовязується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти та інші платежі у порядку та терміни встановлені договором, погашати кредит та сплачувати нараховані проценти шляхом сплати ануїтет них платежів, розмір яких встановлений згідно із п. 1.2.2. договору.

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязання в частині несплати чергового ануїтетного платежу у встановлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором то Банк на прострочену суму основного боргу нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 5 %. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу). На суму прострочених процентів, Банк може нарахувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується у наступному порядку, а саме: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті; - пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою Банка.

Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач-1 була ознайомлена та згодна, про що свідчить її підписи на кожній сторінці договору.

Банк свої зобовязання за кредитними договором виконав належним чином та надав ОСОБА_4. кошти, які в ньому зазначені, перерахувавши їх на поточний рахунок позичальника №0800.

Проте, позичальником ОСОБА_4 у встановлені кредитним договором строки, повернення наданого їй кредиту (основної суми) та строки сплати відсотків за користування кредитом не дотримуються, у звязку з чим у неї перед Банком, станом на 25.02.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 62887,45 дол. США, з яких:

-56 039, 05 дол. США кредитна заборгованість;

-6 848, 40 дол. США заборгованість за нарахованими відсотками.

Також банком за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків була нарахована пеню, яка станом на 25.02.2015 року складає 38 437, 87 гривень, з яких:

-17 556, 98 грн. пеня за прострочення сплати кредиту;

-20 880, 89 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Розрахунок заборгованості міститься у матеріалах справи (а.с.19-30), який також не спростовано стороною відповідача.

Наданий ОСОБА_4 кредит був забезпечений порукою ОСОБА_2, про що між ним та Банком було укладено Договір поруки № 195198 від 07.04.2008 року, за яким ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед Банком за невиконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором.

Також, наданий ОСОБА_4 кредит був забезпечений порукою ОСОБА_3, про що між ним та Банком було укладено Договір поруки № 195197 від 07.04.2008 року, за яким ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність перед Банком за невиконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором

Відповідно до п. 1.1. договорів поруки поручителі зобовязуються перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 07.04.2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно п. 1.3. договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Пунктом 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 Цивільного Кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено Договором поруки.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що відповідачкою ОСОБА_1П.(колишня ОСОБА_4П.) були порушенні умови кредитного договору та не здійснювалось належне повернення кредиту та нарахованих за ним відсотків відповідно до умов. Згідно виписки по особовому рахунку позичальника станом на 25.02.2015 року, останній платіж відповідачкою за тілом кредиту було здійснено 18.03.2014 року та нарахованими відсотками 14.01.2015 року.

Отже, у банка виникло право вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Між тим, за змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Крім того суд погоджується з запереченнями відповідача щодо того, що ч.3 ст.554 ЦК України не може бути застосована і поручителі не несуть в даному випадку солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука.

За своєю правовою природою порука є зобовязанням, у звязку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобовязання, визначені у гл. 50 розд. 1 кн. 5 ЦК, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо.

Крім того, ЦК у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК підставою для припинення поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобовязання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

За змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Ужитий законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

У відповідності до п.2.1 Договорів поруки від 07.04.2008 року №195198, №195197, кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Таким чином, будь-якій зміні умов Договору кредиту мало передувати, щонайменше, 1) направлення Банком відповідного повідомлення на адресу Поручителя та 2) одержання з боку останнього погодження запропонованих змін умов кредитування особи, за яку він поручився перед Банком і несе солідарну майнову відповідальність.

Згідно до правової позиції ВСУ, висловленої в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 р., згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Також у постанові ВСУ від 21.05.2012 р. у справі № 6-69цс11 зазначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Тобто змінами основного зобовязання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК припинення поруки у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Подібна позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від: 21 травня 2012 р. у справі № 6-18цс11; 18 червня 2012 р. у справі № 6-73цс12.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Проте, судом встановлено, що 07.04.2008 року між банком та ОСОБА_4 було підписано додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07.04.2008 року, згідно якої:

- пункт 1.3.5 кредитного договору було викладено в наступній редакції: «Позичальник згідно умов Договору сплачує Банку комісію на умовах, визначених у цьому договорі»;

- пункт 5.2 Договору було доповнено новим абзацом наступного змісту: «у випадках настання обставин:

передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 Договору;

передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. Договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10% для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 Договору.

передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок Банку за програмами кредитування.

При цьому, жодних додаткових угод між банком та поручителями не укладалось. Посилання представника банку щодо направлення вказаної додаткової згоди для ознайомлення поручителям також не знайшли свого підтвердження за розглядом справи.

Банком не надано доказів що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як поручителі, за кредитним договором, були повідомлені належним чином про прийнятті зміни, що банк попередньо погодив з ним такі зміни та поручителі прийняли на себе зобов'язання щодо збільшення відсоткової ставки.

Отже, з урахування викладеного, суд приходить до висновку, що представником банку належними та допустимими доказами не спростовані твердження представника відповідача та суд вбачає, що унаслідок підписання додаткової угоди від 07.04.2008 року було змінене основне зобовязання без згоди поручителів, унаслідок чого збільшилась їх відповідальність.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що банком не надано доказів інформування поручителів щодо неналежної поведінки позичальника та стану розрахунків останнього з банком, доказів повідомлення поручителів та отримання згоди на внесення істотних змін у кредитний договір та підписання відповідної додаткової угоди до кредитного договору.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для визнання порук, укладених між банком та ОСОБА_3 (за договором поруки №195197 від 07.04.2008 року), та з ОСОБА_2 (за договором поруки №195198 від 07.04.2008 року), припиненими з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України, у звязку зі зміною зобов'язання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителів.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У частині вимог банку до ОСОБА_1 суд вважає за можливе задовольнити.

У прохальній частині позовної заяви, банк просив стягнути на їх користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.04.2008 року у загальному розмірі 62 887, 45 доларів США, яких:

- заборгованість за кредитом 56 039, 05 дол. США;

- заборгованість за відсотками 6848, 40 дол. США;

та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом у розмірі 38 437 (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять сім) гривні 87 копійок, з яких:

- пеня за прострочення сплати кредиту 17 556,98 грн.;

-пеня за прострочення сплати відсотків 20 820,89 грн..

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Єдиним законним платіжним засобом на території України вважається гривня. Водночас ст. 533 ЦК встановлює можливість визначити еквівалент грошового зобов'язання в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу, якщо інший порядок не встановлено договором.

Якщо заборгованість за грошовим зобов'язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення. Така правова позиція була викладена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-284цс17 про стягнення заборгованості за договором позики в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 0 від 07.04.2008 року у розмірі 62 887, 45 доларів США, яких:

- заборгованість за кредитом 56 039, 05 дол. США, що за курсом НБУ на день винесення рішення складає 1 467 606, 68 грн.;

- заборгованість за відсотками 6848, 40 дол. США, що за курсом НБУ на день винесення рішення складає 179 352, 75 грн.;

та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом у розмірі 38 437 (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять сім) гривні 87 копійок, з яких:

- пеня за прострочення сплати кредиту 17 556,98 грн.;

-пеня за прострочення сплати відсотків 20 820,89 грн..

Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь банку становить 1 685 337 (один мільйон шістсот вісімдесят пять тисяч триста тридцять сім) гривень 30 копійок.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З викладеного суд погоджується з вимогою позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 27, 57, 58, 60, 61, 88, 169, 208, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 510, 524-526, 530, 532-534, 536, 546, 547, 549, 553, ч. 2 ст.558, ч.1 ст.559, 610-612, 624, 625, 628, 629, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () суму заборгованості за Кредитним договором № 0 від 07.04.2008 року у загальному розмірі 100 913, 40 доларів США, що за курсом НБУ станом на день проголошення рішення складає 2 642 821 (два мільйон шістсот сорок дві тисячі вісімсот двадцять одна) гривень 04 копійки, з яких:

- заборгованість за кредитом 56 039, 05 дол. США, що за курсом НБУ складає 1 467 606, 68 грн.;

- заборгованість за відсотками 6848, 40 дол. США, що за курсом НБУ складає 179 352, 75 грн.;

- пеня за прострочення сплати кредиту 17 144, 96 дол. США, що за курсом НБУ складає 449 009, 36 грн.;

- пеня за прострочення сплати відсотків 20 880, 99 дол. США, що за курсом НБУ складає 546 852, 25 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () суму державного мита у розмірі 3 654, (три тисячі шістсот пятдесят чотири) 00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

21.09.2017