Справа № 442/5700/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/4407/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про захист честі гідності, та ділової репутації,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушив їх права просили ухвалити рішення, яким визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5, інформацію про їх причетність до підробки підписів, викладену письмово ОСОБА_2 у заяві до Головного управління МВС України у Львівській області, та стягнути на відшкодування моральної шкоди по 50 000 грн. кожному. (а.с.6)

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Визнано недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5, інформацію про їх причетність до підробки підписів, викладену письмово ОСОБА_2 у заяві до Головного управління МВС України у Львівській області. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 10 000 грн. кожному спричиненої моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 757,50 грн. кожному, понесені ними при поданні позову до суду.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є таким, що не підкріплено належними доказами, незаконним, оскільки у ньому неправильно встановлені та не доведені обставини, що мають значення для справи і які суд вважав встановленими, а також неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Вказує, що він не отримував жодного процесуального документа від суду, а про існування судового рішення дізнався тільки 02 червня 2017 року, оскільки йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження щодо нього. Вважає, що в судовому рішенні не наведено переконливі обґрунтування, які базуються на зібраних у справі доказах, і відповідні мотиви, чому суд вважає факти викладені у заяві відповідача як поширення відомостей, що ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Звертає увагу, що в рішенні суду не йдеться про встановлення того факту, що інформація, викладена в заяві скерованої до Головного управління МВС України у Львівській області, призвела до порушення особистих немайнових прав позивачів та яким чином це відбулося. Просить скасувати рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Ухвалючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відомості, які викладені відповідачем у заяві принижують авторитет позивачів перед широким колом громадян, а отже відносяться до категорії тих, що порочать честь, гідність та ділову репутацію як з точки зору дотримання законів, так із точки зору принципів людської моралі, та оскільки відповідачем було висловлено субєктивні твердження, що не відповідають дійсності, чим принижено гідність, честь та ділову репутацію позивачів, останнім спричинено і моральну шкоду, яка находиться в причинному зв'язку між протиправним діянням відповідача та позначилася на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань, негативно вплинуло на звичайний життєвий ритм. (а.с.38-40)

Проте погодитись із таким висновком суду не можна.

Згідно з ч. 4 ст. 10, пунктами 1 та 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст.215 ЦПК України рішення суду складається з описової частини із зазначенням, зокрема, доказів, досліджених судом та мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Зазначених вимог закону суд при розгляді справи та ухваленні рішення не виконав.

Так, матеріалами справи стверджується, що в рішенні суду не зазначено доказів, досліджених судом, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази.

Крім того, судом не досліджено саму заяву ОСОБА_2 до Головного управління МВС України у Львівській області, така до матеріалів справи не долучена, а долучено постанову про закриття кримінальної справи від 26.02.2016 року, в якій викладено обставини, що є відмінними від обставин, викладених у вказаній заяві.

А відтак, рішення суду відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому колегія суддів враховує такі положення закону і встановлені обставини.

Згідно зі ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України , цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Відповідно дост.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно зі ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і

дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та

чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

З позовної заяви вбачається, що підставою позову зазначено інформацію, викладену в заяві ОСОБА_2 до Головного управління МВС України у Львівській області від 15.05.2015 року. Позивачами також зазначено, що в заяві відповідачем вказано, що 04.08.2009 року невстановлена особа підробила від імені директора вищевказаного товариства наказ про його звільнення з посади директора та протоколи Загальних зборів товариства, на підставі яких незаконно відчужила майно належне вищевказаному підприємству.

Однак, відповідно до змісту вказаної заяви, дослідженої апеляційним судом, ОСОБА_2 просив відкрити кримінальне провадження, розпочати досудове розслідування, притягнути винних осіб до відповідальності та вжити заходів до поновлення його майнових прав. Також з заяви вбачається, що ОСОБА_2 не посилався на підроблений підпис від імені директора вищевказаного товариства в наказі про його звільнення з посади директора, та не посилався на підробку протоколів Загальних зборів товариства, на підставі яких незаконно відчужено майно, належне вищевказаному підприємству, а вказував на факти підробки підписів, які стосується інших обставин.

Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

А відтак, оскільки позивачами не подано жодного доказу, що для звернення ОСОБА_2 до правоохоронного органу не було жодних підстав і було викликано не наміром захистити свої права, як учасника господарського товариства, колегія суддів вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Відмовити в задоволенні позову про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5, інформацію про їх причетність до підробки підписів, викладену письмово ОСОБА_2 у заяві до Головного управління МВС України у Львівській області, та відмовити у відшкодуванні моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.