гСправа № 358/1903/16-ц Провадження № 2/358/99/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Корбута В.М., при секретарі судового засідання Ведмеденко І.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, посилаючись на те, що 05 березня 2016 року відповідач керуючи автомобілем марки «Москвич 2141», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Франка в м.Богуславі Київської області, не надав перевагу в русі автомобілю марки «ВАЗ 21112», державний номерний знак НОМЕР_2, яким він керував, чим самим допустив зіткнення автомобілів і після цього зник з місця вчинення ДТП.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 9514,36 грн., що підтверджено звітом про незалежну оцінку ринкової вартості матеріальних збитків КТЗ № 23-05/16 від 23 травня 2016 року. Крім того, вартість проведеного дослідження-оцінки його автомобіля складає 500 грн. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем, що полягає у витратах на відновлення автомобіля та оплаті за проведення дослідження становить 10014,36 грн.

Вина відповідача у скоєні ДТП підтверджується постановою Богуславського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

На підставі викладеного, він вважає, що вина відповідача у порушенні Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв'язку з настанням негативних наслідків, а саме: пошкодженні його автомобіля марки «ВАЗ 21112», державний номерний знак НОМЕР_2, і тому відповідач зобов'язаний відшкодувати йому матеріальну шкоду у вигляді витрат на відновлення автомобіля, витрати по оплаті за проведення дослідження-оцінки його автомобіля та сплаті судового збору.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, але звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності та позов просив задовольнити (а.с.66).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_3 не звертався до страхової компанії з приводу відшкодування заподіяної шкоди від ДТП, оскільки останній має право вибору і на власний розсуд обирає з кого вимагати відшкодування матеріальної шкоди, а саме: з відповідача або з страхової компанії. В даному випадку, позивач вирішив, що відповідач повинен відшкодувати йому матеріальну шкоду від ДТП, а не страхова компанія. Просив позов задовольнити, посилаючись на вищевказані обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 05.03.2016 року керуючи своїм автомобілем марки «Москвич» він хотів повернути на ліво, але побачив на дорозі яму, яку вирішив об'їхати і цей момент почув звук зіткнення з правої сторони та помітив, як з правого боку його обігнав автомобіль марки ВАЗ. Свою вину в даному ДТП він не визнав, оскільки вважає винним у ДТП водія автомобіля марки ВАЗ, тобто позивача.

Крім того, він не згідний з розміром матеріальної шкоди визначеної висновком експерта щодо вартості відновленого ремонту автомобіля марки ВАЗ. Після роз'яснення судом про його право на заявлення клопотання про призначення і проведення іншої автотоварознавчої експертизи, він не виявив бажання заявляти дане клопотання. Також повідомив, що під час розгляду адміністративної справи він в суді не визнавав своєї вини у ДТП, однак не може пояснити, чому суддя Якутюк В.С. в постанові від 01.04.2016 року визнав його винним у вчиненні адміністративних правопорушень. Постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності він не оскаржував. Чому сплатив штраф пояснити не може.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб «ВАЗ 21112» державний номерний знак НОМЕР_2 належить позивачу ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 9).

Транспортний засіб «М 2141» державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_4, що підтверджується технічним паспортом автомобіля серії НОМЕР_4 (а.с. 12). Відповідач ОСОБА_2 на законній підставі використовує даний транспортний засіб, оскільки ОСОБА_4 добровільно передав відповідачу право користування даним транспортним засобом.

Судом встановлено, що 05 березня 2016 року відповідач, керуючи автомобілем «М 2141» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Франка в м. Богуславі Київської області, не надав перевагу в русі автомобілю марки «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_2, яким керував позивач, допустив зіткнення автомобілів, чим порушив вимоги п. 2.10, п. 16.11 ПДР України, внаслідок чого трапилась ДТП, після якої він зник з місця пригоди.

Згідно копії полісу №АІ/5587679 від 01.06.2015 року (а.с. 12) вбачається, що між позивачем ОСОБА_3 та ПрАТ СК «Україна» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на період з 02.06.2015 року до 01.06.2016 року.

Відповідно до п. 7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Враховуючи вищевказане положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положення ч.1 ст. 12, ч.2 ст. 14 ЦК України, де передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом до відповідача, а не до страховика.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз'яснень п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2012 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с.7).

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що він не порушував ПДР, і під час розгляду адміністративної справи він не визнавав своєї вини, але чому суддя Якутюк В.С. визнав його винним у ДТП та притягнув до адміністративної відповідальності, пояснити не може. Дані твердження, суд не приймає до уваги, так як вони суперечать письмовим поясненням відповідача від 15.03.2016 року та його послідуючим діям, оскільки він не оскаржував постанову суду від 01.04.2016 року та добровільно сплатив штраф. Тому, суд критично відноситься до таких тверджень і вважає, що відповідач намагається зробити все можливе, щоб уникнути матеріальної відповідальності.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості матеріальних збитків КТЗ № 23-05/16 від 23 травня 2016 року вбачається, що матеріальні витрати на відновлення автомобіля марки «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_2, що належить позивачу становить 9514,36 грн. (а.с. 14-33), яка складається:

1. Вартість деталей - 25,00 грн.;

2. Рихтування переднього лівого крила - 661,20 грн.;

3. Рихтування передньої лівої дверки - 661,20 грн.;

4. Рихтування задньої лівої дверки - 661,20 грн.;

5. Рихтування заднього лівого крила - 661,20 грн.;

6. Фарбування переднього лівого крила - 1527,60 грн.;

7. Фарбування передньої лівої дверки - 1527,60 грн.;

8. Фарбування задньої лівої дверки - 1527,60 грн.;

9. Фарбування заднього лівого крила - 1527,60 грн.;

10. Підбор кольору емалі по зразку - 456,00 грн.;

11. Мийка - 278,16 грн.

Суд не погоджується із доводами позивача в частині стягнення з відповідача на його користь витрат пов'язаних із мийкою автомобіля, оскільки будь-яких доказів щодо такої необхідності суду не надано. Крім того, відсутній причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача та настанням матеріальної шкоди для позивача у вигляді мийки автомобіля вартістю 278,16 грн. У зв'язку із чим в цій частині вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, оскільки на час ДТП позивач був володільцем пошкодженого транспортного засобу, вина відповідача у пошкодженні даного автомобіля встановлена постановою Богуславського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року, і тому розмір матеріальної шкоди пов'язаний з витратами на відновлення автомобіля становить 9236, 20 грн. (9514,36 грн. - 278,16 грн.).

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені позивачем за проведення дослідження-оцінки автомобіля у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією від 21.05.2016 року (а.с.13).

Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем, що полягає у витратах на відновлення автомобіля та оплаті за проведення дослідження становить 9736,20 грн. (9236,20 грн. + 500 грн.)

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так, позивач пред'явив позов до відповідача на загальну суму 10014, 36 грн., однак, судом вимоги позивача задоволено частково на суму 9736,20 грн., тому відсоток від задоволеної суми становить: (9736,20 грн. х 100%) : 10014,36 грн. = 97,22%. Таким чином, розмір судового збору, який слід стягнути з відповідача на користь позивача становить: 539,57 грн. = (555 грн. х 97,22%) : 100%.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_5, проживаючого по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 9236 гривень 20 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 500 гривень витрати за проведення експертизи, 539 гривень 57 копійок витрати по сплаті судового збору, а всього 10275 (десять тисяч двісті сімдесят п'ять) гривень 77 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Київської області через Богуславський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Текс повного рішення виготовленого 10 травня 2017 року.

Головуючий: суддя В. М. Корбут