Справа № 465/7803/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/2379/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Український інноваційний банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Злагода-М» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою уточнену позовну заяву ОСОБА_2 від 05.10.2015 року залишено без руху.

Ухвалу суду в частині визначення розміру та сплати судового збору оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що позов ОСОБА_2 до ПАТ «Український інноваційний банк» про визнання недійсним кредитного договору пред»явлено у зв»язку з порушенням її прав як споживача, а тому відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вона звільнена від сплати судового збору. Районним судом не враховано, що позов ОСОБА_2 пред»явлено до набрання чинності змін до Закону України «Про судовий збір». Крім того, Закон України «Про захист прав споживачів» є спеціальним по відношенню до Закону України «Про судовий збір», який є загальним. При виникненні суперечностей між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом слід застосовувати спеціальний нормативно-правовий акт.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 26.11.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Український інноваційний банк» про визнання недійсним кредитного договору № 11005 від 05 квітня 2011 року, укладеного між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2

05.10.2015 року ОСОБА_2 подала до суд заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати недійсним кредитний договір №110005 від 05 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2, визнати недійсним кредитний договір №547 від 05 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2, визнати недійсним кредитний договір №1018 від 06 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Злагода-М»; визнати договір поруки №110005/2 від 05 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4, припиненим, визнати договір поруки №110005/1 від 05 квітня 2011 року, укладений між ПАТ «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Злагода-М», припиненим, застосувати наслідки недійсності правочину.

Залишаючи уточнену позовну заяву ОСОБА_2 без руху для сплати судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що уточнена позовна заява подана 05.10.2015 року, тобто після внесення змін до Закону «Про судовий збір», які набрали чинності 01.09.2015 року та якими положення щодо пільгової оплати судового збору споживачами виключено зі ст. 5 вказаного закону.

З таким висновком суду не можна погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та не звернув уваги на вимоги закону, які звільняють споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, та не перевірив, чи звільнений позивач від сплати судового збору за цим позовом, а пославшись на те, що Законом України «Про судовий збір» (в редакції від 01 вересня 2015 року) який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про захист права споживачів», не передбачено пільг для сплати споживачами судового збору, зробив передчасний висновок про те, що позивач повинен сплатити судовий збір у загальному порядку.

Судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано, що у випадку, якщо статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено пільг щодо сплати судового збору деякими категоріями осіб чи за відповідними позовами, то при їх визначенні потрібно керуватися іншим законодавством України, зокрема ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З наведених мотивів, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 13 листопада 2015 року скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.