Справа №461/8181/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької Л.М.,

при секретарі - Думичі Р.М.,

з участю

відповідача - ОСОБА_1,

представників

відповідачів - Анохіна Ю.І., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання договору розірваним, визнання таким, що втратив право користування житлом, зобов'язання зняти з реєстрації місця проживання та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом примусового виселення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом примусового виселення та позбавлення права користування майном, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Після смерті дружини ОСОБА_5 він успадкував квартиру АДРЕСА_1. 22.09.2008 року між його дружиною та відповідачем укладено договір на здачу житлової площі у винайм. Стверджує, що оскільки після смерті дружини саме він є власником вказаної вище квартири та має усі права наймодавця, 22.07.2016 року надіслав відповідачу попередження про розірвання договору. Однак, ОСОБА_1 не звільнив займану ним квартиру у добровільному порядку.

Після неодноразової зміни позовних вимог, ОСОБА_4 27.09.2017 року подав заяву, в якій просить суд визнати договір на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, таким, що є розірваним наймодавцем ОСОБА_5 в односторонньому порядку відповідно до повідомлення №4-2605-54 від 10.02.2010 року; визнати, що наймач ОСОБА_1 втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати ГРА ЛМР зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом примусового виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1. Мотивує свої позовні вимоги тим, що укладаючи спірний договір ОСОБА_5 розраховувала отримати від наймача ОСОБА_1 матеріальну допомогу, проте відповідачем не сплачувалися витрати за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за 2011 рік - 2500,0 грн., 2013 рік - 5000,0 грн. Крім того, стверджує, що наймодавець ОСОБА_5 враховуючи факт заборгованості мала намір відмовитися від договору найму, повідомивши про це наймача ОСОБА_1 через членів комісії спеціалістів Галицького відділу соціального захисту, що підтверджується повідомлення від 10.02.2010 року №4-2605-5.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Анохін Ю.І. заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, додатково надав пояснення про те, що договір оренди житла не припинив своєї чинності, не є розірваним або визнаним недійсним, відповідач не отримував від позивача та попереднього власника квартири ОСОБА_5 будь-якого попередження про розірвання договору.

Представник відповідача ГРА ЛМР - Мартин О.В. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з мотивів його безпідставності. Окрім того, подала клопотання про закриття провадження у справі з огляду на те, що у матеріалах справи наявне рішення Галицького районного суду м. Львова у справі №461/6163/16-ц яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина про усунення перешкод у користуванні майном та виселення, позбавлення права користування житловим приміщенням, а також до ГРА ЛМР про зобов'язання зняти ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина з реєстрації, яке набуло законної сили.

Судом встановлено, що Рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/6163/16-ц від 09 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та виселення, позбавлення права користуватися житловим приміщенням, а також до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання зняти ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина ОСОБА_1 з реєстрації відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року апеляційну Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2016 року залишено без змін.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду ухвалені або постановлені між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_4, який заперечив проти закриття провадження у справі, представників відповідачів., які просили суд провадження закритидослідивши матеріали справи, оскільки Галицьким районним судом м. Львова 09.12.2016 року прийнято рішення по справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили, суд приходить до висновку, що провадженні по справі слід закрити в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання наймача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати ГРА ЛМР зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом примусового виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договору на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, таким, що є розірваним наймодавцем ОСОБА_5 в односторонньому порядку відповідно до повідомлення №4-2605-54 від 10.02.2010 року, по суті, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2015 року (а.с.3).

Зазначену квартиру він прийняв у спадщину від своєї дружини ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також в цій квартирі зареєстровані наймачі ОСОБА_1 та його син ОСОБА_1, які не є співвласниками квартири. Згідно з договором на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року (а.с.6), укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, квартира АДРЕСА_1 надавалась відповідачу у найм безоплатно та на постійній основі. Відповідач був зареєстрований за вказаною адресою як піднаймач з 02.10.2008 року по 22.12.2015 року, а його син з 06.03.2009 року по 22.12.2015 року. 02.03.2016 року реєстрацію відповідача та його сина у вказаній квартирі поновлено.

Наведене свідчить про те, що відповідачі ОСОБА_1 та його неповнолітній син ОСОБА_1 у встановленому законом порядку (на підставі договору піднайму), вселилися у квартиру вказану вище, зі згоди тодішнього власника ОСОБА_5 і правомірно проживають у квартирі до цього часу.

Умови та порядок укладення й припинення договору найму жилого приміщенняв будинках приватного житлового фонду врегульовані главою 59 ЦК України главою 6 ЖК Української РСР.

За договором найму житла одна сторона (власник житла, наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ст. 810 ч.1 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_1, 1985 року народження з 2008 року зареєстрований у спірній квартирі за договором на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року, який був підставою для подачі заяви про реєстрацію. Відповідач ОСОБА_1, 2009 року народження, з 2009 року зареєстрований у спірній квартирі на підставі заяви власника квартири ОСОБА_5 від 04.03.2009 року, яка не заперечила щодо реєстрації сина піднаймача ОСОБА_1

Відповідно до ст. 814 ч. 1 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Зважаючи на викладене, до позивача, як до наймодавця, перейшли права та обов'язки за договором на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року.

За положеннями ч. 1ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Як передбачено ч.1 ст.822 ЦК України, у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк.

Відповідно до ст. 825 ЦК України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень. Якщо наймач або інші особи, за дії яких він відповідає, після попередження продовжують використовувати житло не за призначенням або порушувати права та інтереси сусідів, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла.

Як встановлено матеріалами справи, позивач ОСОБА_6 є власником спірного житла з 17.12.2015 року і саме з цього періоду у нього виникають права на обов'язки власника майна (наймодавця). Однак, фактично підставою для обґрунтовуючи позовних вимог є порушення відповідачем на протязі 2011 - 2013 років умов договору найму, зокрема несплата житлово-комунальних послуг внаслідок чого, наймодавець ОСОБА_5 мала намір відмовитися від договору найму, повідомивши про це наймача ОСОБА_1 через членів комісії спеціалістів Галицького відділу соціального захисту, що підтверджується повідомлення від 10.02.2010 року №4-2605-5. Тобто, позивач не був власником квартири АДРЕСА_1, та наймодавцем у період з 2010 року по 2013 рік, у нього відсутні права на обов'язки останнього. За таких обставин, позивачем не доведено, яке право порушено відповідачами та яким чином.

Положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч.1 ст.15 цього Кодексу передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду на захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Окрім того, на підставі ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Галицького районного суду міста Львова від 01.03.2016 року (справа №461/632/16-ц) встановлено, що договір на здачу житлової площі у найм від 22.09.2008 року укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на постійній основі (безтерміново), тобто на невизначений строк, відтак до даних правовідносин будуть застосовуватись положення ст.821 ЦК України. Рішення суду набрало законної сили.

Поряд з тим, рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/6163/16-ц встановлено, що в даному випадку, договір на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року вважається укладеним на 5 років, і оскільки після спливу цього строку, а саме 22.09.2013 року наймодавець (позивач) не попередив наймача (відповідача) про відмову від договору, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, тобто до 22.09.2018 року.

Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк (ч. 2 ст. 763 ЦК України).

Виходячи з вимог ч.1ст.168 ЖК Української РСР, договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця у випадках: 1) якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. 2) якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, 3 якщо наймач або особи, які проживають разом з ним використовують жиле приміщення не за призначенням, 4) якщо наймач або особи, які проживають разом з ним систематично порушують правила соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), 5) у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 311 ч.4 ЦК України, ст. 9 ч.3 ЖК Української РСР).

Встановлено, що відповідач разом із сином вселилися у спірну квартиру з дозволу власника ОСОБА_5, проживають у квартирі правомірно та на підставі договору піднайму, який у встановленому законом порядку не визнаний недійсним. У судовому засіданні не встановлено жодних підстав для розірвання договору піднайму в односторонньому порядку.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вжити розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі « Роwеll and Rayner v. the U. K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K., 24/11/1986), так і на наймача (рішення по справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Суд, також, при вирішенні справи враховує Рішення у справі ЄСПЛ «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 відповідно до якого « … Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід задовольнити, за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в частині позовних вимог про визнання таким, що втратив право користування житлом, зобов'язання зняти з реєстрації місця проживання та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом примусового виселення - закрити.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 в частині визнання договору від 22.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, розірваним - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Городецька