АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів:ВербовоїІ.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016 року ТОВ «Експлуатаційна компанія» звернулося до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувало тим, що 04.08.2010 року між сторонами було укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого виконавець здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території, надає житлово-комунальні послуги, передбачені умовами договору, в той час як споживач зобов'язується оплачувати такі послуги. Відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання по оплаті комунальних послуг, внаслідок чого з вересня 2013 р. по вересень 2016 р. утворилася заборгованість, яка становить 20 639,01 грн. З огляду на зазначені обставини представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20 639, 01 грн., 3% річних у розмірі 893,47 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 810,12 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Експлуатаційна компанія» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 20 639, 01 грн., 3% річних у розмірі 893,47 грн.та інфляційні втрати у розмірі 7 810,12 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що Комплексний договір про надання послуг він не підписував. Судом першої інстанції не враховано , що позивач не надав позивачу інформації про перелік житлово-комунальних послуг, які ним нібито надавалися, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг , їх споживачі власності, а не було надано до суду жодного документу, який би підтверджував підстави виникнення заборгованості, її розмір , не досліджено за які саме послуги виникла заборгованість та не встановлено чим підтверджено наданням позивачем житлово-комунальних послуг.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та вважав, що рішення суду ухвалено з дотриманням закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційнаскарга не підлягає задовленню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 322 ЦК, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" (далі-Закон).

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони надати певну послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а засновник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 серпня 2010 року між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем - ТОВ «Експлуатаційна компанія» було укладено Комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого виконавець здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території, надає житлово-комунальні послуги, передбачені умовами договору, в той час як споживач зобов'язався оплачувати такі послуги.

У період з вересня 2013 року по вересень 2016 року включно відповідач споживав надані йому житлово-комунальні послуги, оплату за які своєчасно і повністю не проводив, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 20 639,01 грн., розмір 3% річних становить 893,47 грн., розмір інфляційних втрат 7810,12 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, будучи власником квартири та споживаючи надані позивачем житлово-комунальні послуги, своїх зобов'язань щодо оплати цих послуг не виконував,що призвело до утворення заборгованісті. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом установлено, що ОСОБА_4 з вересня2013 року користувався наданими житлово-комунальними послугами, але свої зобов'язання щодо їх оплати належним чином не виконував.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості ОСОБА_4 по оплаті за житлово-комунальні послуги та утримання будинку і прибудинкової території за період з вересня 2013 року по вересень 2016 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача за вказаний період заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК відповідач доводи позивача не спростував.

Не заслуговують також на увагу з підстав не підтвердження, доводи відповідача щодо не укладання з позивачем Комплексного договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території та того,що підпис якій міститься в договорі йому не належить,оскільки договір не оспорено та не визнано в установленому законом порядку недійсним. Таким чином, порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: