Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/884/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2017 року м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Боголюбової Л.М.,

при секретарі Владюк Н.В.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красилові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільського споживчого товариства Красилівської райспоживспілки про скасування незаконного розпорядження про звільнення з роботи, внесення змін до трудової книжки, видачу трудової книжки, поновлення на посаду продавця та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування своїх вимог з урахуванням їх уточнення в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що вона працювала продавцем з 1983 року в ОСОБА_5 сільському споживчому товаристві (ССТ) Красилівської райспоживспілки, головою якого є ОСОБА_6 Відповідно до розпорядження № 6 від 16.03.2009 вона була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпПУ. У грудні 2008 року вона залишилася без роботи з причин, що голова ССТ ОСОБА_6 приїхав у магазин, де вона працювала та забрав усі товари і закрив магазин без повідомлення на те причин. Голова правління створив такі умови, що вона не змогла вийти на роботу, не могла отримати розрахунок та забрати трудову книжку. Після незаконного звільнення вона намагалася забрати свою трудову книжку та отримати розрахунок за виконану роботу, а також невикористану відпустку. Враховуючи те, що вона залишилася без заробітку,вона змушена була шукати іншу роботу. Проте, куди б вона не зверталась, у неї вимагали трудову книжку, яку їй не видав голова ОСОБА_6 ОСОБА_3 ситуація змусила її звертатись до прокуратури та інших правоохоронних органів з проханням стати на захист її прав щодо незаконних дій з боку ОСОБА_6

Лише на початку 2010 року після її звернень ОСОБА_6 видав їй трудову книжку. Звільнення вважає незаконним так, як вона не була повідомлена за два місяці про скорочення, з наказом про звільнення не ознайомлена та в ньому не ставила свій підпис. У день звільнення голова правління ОСОБА_6 не видав їй належно оформлену трудову книжку і не провів з нею розрахунок. У 2010 році після отримання трудової книжки вона вимушена була повернути її для внесення відповідних виправлень у запис. Трудову книжку з виправленим записом про звільнення їй не видано до цього часу.

Розмір заробітної плати, яку їй виплачували за місцем роботи, повинен був бути не менший, ніж встановлений чинним законодавством розмір мінімальної заробітної плати.

Крім того, при прийнятті рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників голова правління ОСОБА_6 не повідомив первинну профспілкову організацію про заплановане звільнення працівників. Закон про профспілки вимагає лише попередити профспілку, а не отримати її згоду. Також голова правління не виніс розпорядження про скорочення працюючих та про внесення змін до штатного розпису.

Голова правління не повідомив державну службу (центр) зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Мало того, ОСОБА_6 не попередив її за два місяці про наступне звільнення, а вона повинна була бути персонально попереджена не пізніше ніж за два місяці.

В зв»язку з наведеним просить з урахуванням змін та доповнень до позовних вимог скасувати незаконне розпорядження № 6 від 16.03.2009 про звільнення її з роботи продавця ОСОБА_5 ССТ за п.1 ст. 40 КЗпПУ; скасувати незаконне розпорядження №1 «а» від 15.01.2009 року «про попередження про її звільненя» та незаконний акт від 15.01.2009року складений під час її відпустки, зобовязати голову ССТ здійснити зміну запису в її трудовій книжці в звязку з тим, що наявний запис не відповідає дійсності; зобовязати голову ОСОБА_5 ССТ Красилівської райспоживспілки ОСОБА_6 провести належним чином розрахунок та виплатити їй заробітну плату у розмірі мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 16 березня 2009 року року по день прийняття судом рішення,зобов»язати відповідача видати їй трудову книжку та оригінал наказу про звільнення, поновити її на роботі на посаду продавця ОСОБА_5 ССТ з 16.03.2009року.

У судовому засіданні позивачка та її представники підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов підлягаючим частковому задоволенню.

Як встановлено судом, у відповідності до розпорядження № 127 від 06.10.1983 позивачка була прийнята на роботу в Кузьминське ССТ на посаду продавця. Протягом більш як 25 років тривали трудові відносини між позивачкою та відповідачем.

Відповідно до розпорядження № 6 від 16.03.2009 та запису в наданому дублікаті трудової книжки позивачка звільнена з роботи16.03.2009 за п.1ст.40 КЗпПУ. Відповідно до розпорядження № 1 правління ОСОБА_5 сільського споживчого товариства від 02.01.2009 на підставі заяви ОСОБА_1 від грудня 2008 року про надання відпустки за відпрацьований період з 01.01.2006 по 31.12.2006, ОСОБА_1 надано чергову відпустку з 02.01.2009 по 25.01.2009 включно. Згідно розпорядження № 2 правління ОСОБА_5 сільського споживчого товариства від 26.01.2009 ОСОБА_1 надано чергову відпустку з 26.01.2009 по 18.02.2009 включно. Відповідно до розпорядження № 3 правління ОСОБА_5 сільського споживчого товариства від 18.02.2009 ОСОБА_1 надано чергову відпустку з 19.02.2009 по 14.03.2009 включно.

Згідно розпорядження № 6 правління ОСОБА_5 сільського споживчого товариства від 15.03.2009 ОСОБА_1 звільнено з роботи продавця споживчого товариства на підставі п. 1 ст. 40 КзпПУ в зв'язку зі скороченням чисельності працівників.

Проте у листі прокурора Красилівського району № 222-10 від 19.02.2010, адресованому ОСОБА_1, зазначено, що за результатами проведеної прокуратурою району перевірки встановлено, що з роботи продавця ОСОБА_5 споживчого товариства вона не звільнена, за час роботи в ССТ їй нараховано відпускні, які вона може отримати в касі споживчого товариства та роз'яснено їй право звернутися до суду для стягнення заробітної плати, якщо адміністрація ОСОБА_5 ССТ не виплатить їй заробітну плату за 2009 рік. У своєму поясненні від 03.02.2010, написаному власноручно помічнику прокурора голова правління ОСОБА_5 ССТ ОСОБА_6 вказав, що в даний час ОСОБА_1 з роботи не звільнена, трудова книжка знаходиться в ОСОБА_5 ССТ, за відпускними та трудовою книжкою вона до нього не зверталася. В аналогічному поясненні від 03.02.2010 головний бухгалтер ОСОБА_5 ССТ ОСОБА_7 вказала, що ОСОБА_1 з роботи продавцем не звільнена, остаточний розрахунок не проведено, трудова книжка знаходиться в бухгалтерії, їй нараховано відпускні, але вона за ними не зверталася.

Отже, на підставі викладеного слід зробити висновок про те, що станом на 03 лютого 2010 року ОСОБА_1 з роботи звільнена не була, розпоряджень (наказів) про її звільнення не видавалося, її трудова книжка та нараховані їй кошти знаходилися в ОСОБА_5 ССТ.

Листом голови правління ССТ ОСОБА_6, якого ОСОБА_1 отримала 13.02.2010, її запрошено з'явитися в контору споживчого товариства на 9 год. 15 лютого 2010 року.

Вказану дату суд вважає датою звільненя ОСОБА_1 з роботи в ОСОБА_5Її неявка в Кузьминське ССТ не свідчить про те, що вона не була звільнена з роботи.

В самій поданій до суду позовній заяві позивачка зазначає, що на початку лютого 2010 року ОСОБА_6 видав їй трудову книжку, проте вважаючи запис про звільнення невірним, вона повернула трудову книжку назад для внесення виправлення. Підтвердженя того, що в лютому позивачці були виплачені будь які кошти суду не надано.

Тому, сума коштів для виплати при звільнені повинна бути нарахована починаючи з 15 березня 2009 року по 15 лютого 2010 року.

Листом від 15.09.2011 за підписом ОСОБА_6, відомості про вручення якого відсутні, ОСОБА_1 запрошена з'явитися в контору товариства для отримання належних їй коштів, що підтверджує факт нарахування позивачці коштів при звільнені.

Акт від 15 січня 2009 року про попередженя ОСОБА_1 про звільнення, а також розпорядження № 1 ''а'' правління ОСОБА_5 сільського споживчого товариства від 15 січня 2009 року про попередження ОСОБА_1 про звільненя судом визнаються неналежними, оскільки виносились під час відпустки ОСОБА_1 і вона не була з ними ознайомлена.

Враховуючи те, що інших доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про майбутнє звільнення суду не надано, слід визнати той факт, що такого повідомлення не було і ОСОБА_1 знаходилася у вимушеному прогулі з 15 березня 2009 року до 15 лютого 2010 року дня, на який її вперше з часу невиходу на роботу листом голови правління ССТ ОСОБА_6, який ОСОБА_1 отримала 13.02.2010, запрошено з'явитися в контору споживчого товариства.

Цього ж дня, як встановлено в судовому засіданні та зазначено ОСОБА_1 в позовній заяві, вона отримала трудову книжку, яку повернула в зв'язку з тим, що була незгідна з записом про своє звільнення.

Із зазначеного дня, 15 лютого 2010 року, відсутність у ОСОБА_1 трудової книжки та неотримання нею заробітної плати суд вважає такими, що сталися з вини ОСОБА_1 та за відсутності вини підприємства.

Відповідачем не надано суду доказів того, що на час видачі розпорядження про звільнення ОСОБА_1 у ОСОБА_5 споживчому товаристві постала необхідність скорочення працівників і що таке скорочення відбувалось. Про обгрунтованість такого твердження суду свідчить і те, що адміністрацією підприємства не вчинено передбачених законодавством дій, що повинні бути вчинені при скороченні працівників: відсутнє розпорядження про скорочення штату працівників, не повідомлено службу зайнятості та профспілку про вивільнення працівника (працівників).

У зв'язку з викладеним слід визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи продавця споживчого товариства на підставі п. 1 ст. 40 КзпПУ в зв'язку зі скороченням чисельності працівників на підставі розпорядження № 6 правління ОСОБА_5 сільського споживчого товариства від 16.03.2009 про звільнення.

Однак, зважаючи на те, що фактичне звільнення позивачки відбулось в лютому 2010року, про що їй було відомо, а позов до суду нею пред»явлено лише 28 лютого 2014 року по даній справі, при цьому попереднє зверненя позивачки до суду було 24.11.2011року ( справа № 2/1024/11) де позовні вимоги залишені без розгляду через неявку позивачки, в зв»язку з чим відповідно до ст. 233 КЗпП України в позові їй необхідно відмовити в зв»язку із пропуском строків позовної дасності.

Позовні вимоги щодо виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, оскільки, як зазначено в цій же статті, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, статтями 116, 117 КзпПУ визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу; у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи; заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну роботу, а також погодинну норму праці (обсяг робіт); мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб; при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідач не довів суду, що заробітна плата позивачки рахувалась в залежності від кількості отриманої виручки, а також того, що позивачка не працювала повний робочий день. Табелів виходу на роботу та відомостей нарахування заробітної плати для позивачки суду не надано.

Згідно положення Закону України ''Про оплату праці'', відповідно до ст.ст. 1, 3, 21 якого заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну роботу, погодинну норму праці (обсяг робіт); мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання; розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Враховуючи те, що відповідачем на вимогу суду не надано довідки про заробітну плату позивачки за час її роботи, те, що в судовому засіданні встановлено, що її заробітна плата не перевищувала мінімального розміру, а також те, що позивачка у позовних вимогах просить при стягненні належних їй коштів розрахунок провести у розмірі мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне при розрахунку належних до виплати позивачці коштів виходити з розміру мінімальної заробітної плати за відповідний період.

Виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати, ОСОБА_1 має бути виплачено за час вимушеного прогулу з 15 березня 2009 року по 15 лютого 2010 року заробітну плату в розмірі 7538 грн. 40 коп. (331,84 грн. (березень 2009р.) + 1875 грн. (квітень-червень 2009р.) + 1890 грн. (липень-вересень 2009р.) + 650 грн. (жовтень 2009р.) + 1488 грн. (листопад-грудень 2009р.) + 869 грн. (січень 2010р.) + 434,56 грн. (лютий 2010р.).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню, а тому необхідно допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку на користь позивача за один місяць у розмірі 628 гривень 20 копійок (7538 грн. 40 коп. / 12 місяців).

Керуючись ст.ст. 116, 117, 233 КЗпПУ, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 294, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 споживчого товариства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2009 року по 15 лютого 2010 року в розмірі 7538 (сім тисяч п'ятсот тридцять вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 споживчого товариства в дохід держави судовий збір (банк одержувача: ГУДКСУ у Хмельницькій області, МФО 815013, ОКПО одержувача 37972056, рахунок 0279, одержувач УДКСУ у Красилівському районі, призначення платежу «Судовий збір») у розмірі 243,60 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку ОСОБА_1 за один місяць у розмірі 628 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Хмельницької області через Красилівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_8