У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - виконавчий комітет Конотопської міської ради Сумської області, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3. звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 2007 року вона перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах, а 8 серпня 2009 року вони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після реєстрації шлюбу вона була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2. У цій квартирі згодом були зареєстровані їхні діти.

Проте фактично з весни 2009 року вони проживали у квартирі АДРЕСА_1, яка належить матері ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка вказану квартиру їм надала для постійного проживання як членам своєї сім'ї без будь-якої плати за користування нею. У вказаному приміщенні вона з чоловіком зробили капітальний ремонт, придбали меблі та побутову техніку.

23 лютого 2016 року ОСОБА_4завдав їй тілесних ушкоджень та вигнав із вказаної квартири, де вони мешкали протягом тривалого часу. У зв'язку з чим вонав подальшому змушена була тимчасово наймати житло, де на даний час і проживає разом з дітьми.

Вона намагалася вирішити мирним шляхом конфліктну ситуацію з відповідачами щодо свого проживання разом з дітьми у квартирі АДРЕСА_1, однак це не дало бажаних результатів. При зверненні за допомогою до органу опіки та піклування Конотопської міської ради Сумської області, Конотопського відділу поліції їй рекомендовано звернутися до суду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд: усунутиперешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1; вселити її з дітьми у зазначену квартиру; зобов'язати відповідачів не чинитиїй та неповнолітнім дітям перешкоди у користуванні квартирою і надати їй ключі від спірної квартири.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 з дітьми: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, у квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 та неповнолітнім дітям: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 і надати ОСОБА_3 ключі від зазначеної квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, яка проживала в спірній квартирі, була зареєстрована з 30 вересня 2009 року у квартирі АДРЕСА_2, власником якої є її свекор - ОСОБА_12, а проживала з чоловіком у квартирі АДРЕСА_1, яка належить свекрусі - ОСОБА_5, за домовленістю з якою вони помінялися квартирами і проживали без реєстрації у квартирі АДРЕСА_3. Таким чином, ОСОБА_3 має відношення як член сім'ї власника до квартири АДРЕСА_2, де вона зареєстрована, а не там, де проживала без законних підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, виходив із того, що відповідачі не надали доказів набуття позивачем та її дітьми іншого статусу при вселенні їх у спірну квартиру, ніж для постійного проживання як членів сім'ї власника житла, тому ОСОБА_3 та її діти набули права користування спірною квартирою як члени сім'ї власника цього житла за згодою ОСОБА_5, яка сама встановила такий порядок користування належним їй житлом у вигляді двох квартир. При цьому відповідачі не спростували того, що вони не пускають позивача і її дітей до спірної квартири, змінили там замки, позбавивши їх доступу до квартири, чим порушили їх право на користування вказаним житлом.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 2007 року ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах, а з 8 серпня 2009 року - у зареєстрованому шлюбі, мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 1 червня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 червня 2004 року ОСОБА_12 є власником квартири АДРЕСА_2, в якій зареєстровані: ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 травня 2005 року квартира АДРЕСА_1, в якій проживала позивачка з чоловіком та дітьми, належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 7 лютого 2005 року Конотопською державною нотаріальною конторою, де вона і зареєстрована.

Відповідно до висновку Конотопського відділу поліції від 10 березня 2016 року про результати розгляду заяви ОСОБА_3від 2 березня 2016 року з приводу заміниїї чоловіком замків на вхідних дверях до квартири АДРЕСА_1, в якій вони спільно проживали, 23 лютого 2016 року між ними виникла сварка, в ході якої вона отримала від ОСОБА_4 тілесні ушкодження, тимчасово проживає у подруги, троє неповнолітніх дітей тимчасово проживали у батьків чоловіка у квартирі АДРЕСА_2. Вона 24 лютого 2016 року вирішила навідатись до квартири за належними їй речами і виявила, що вхідний замок на дверях замінений. Оскільки ОСОБА_4 змінив замок, вона не має змоги забрати свої речі та користуватись ними.

19 квітня 2016 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобтодружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Разом із тим апеляційний суд, визнавши позивача з її дітьми членами сім'ї власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5, яка є матір'ю ОСОБА_4, не встановили, чи вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище вимоги закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин рішення апеляційного не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик