н/п 2/490/2324/2017 Справа № 490/3611/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2017 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання дій нотаріуса неправомірним, зобов'язання виключити відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів , в якому просив визнати незаконними та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 10725183 від 7.08.2015 року та рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2507377 від 7.08.2015 року, прийняте на підставі Договору іпотеки серії та номеру 983, виданий 17.07.2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу про реєстрацію право власності на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві за Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

01 лютого 2017 року ОСОБА_3 подав уточнений позов і остаточно просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2507377 від 7.08.2015 року, прийняте на підставі Договору іпотеки серії та номеру 983, виданий 17.07.2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу про реєстрацію право власності на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві за Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Справа прийнята до свого провадження суддею Гуденко О.А. 06 лютого 2017 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що при державній реєстрації речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом незаконно позбавлено його права власності та внесено запис про право власності на спірний будинок ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору посвідченого 17.07.2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і допущені порушення ст. 3, 15, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки жодних нотаріальних дій з приводу спірного нерухомого майна нотаріусом не вчинялося, запис в державний реєстр внесено із суттєвою різницею в часі з посвідченням іпотечного договору та недотриманням принципу одночасності укладення угоди та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім цього, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося в період розгляду того ж спору судом, в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, за наявності спору щодо суми боргу, що суперечило чинному законодавству України.

Представник позивача в судовому засіданні посилався на порушення порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; введення мораторію на звернення стягнення на майно, передане в іпотеку на забезпечення кредитів в іноземній валюті; а також порушення прав просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав та посилався на дотримання нотаріусом процедури встановленої ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду справу розглянуто у його відсутності та відсутності позивача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1401/0707/88-031, відповідно до якого позивач отримав від банку валютний кредит у розмірі 50 000 доларів США строком до 16.07.2015 року.

17.07.2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_3 передав АКБ «ТАС-Комерцбанк» ( в наступному перейменовано у ВАТ «Сведбанк») в іпотеку в забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором № 1401/0707/88-031 від 17.07.2007 року житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, якою одночасно накладено заборону на відчуження зазначеного житлового будинку.

08.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником ВАТ «Сведобанк», та ТОВ «ФК«Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15 та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, за яким останній набув право вимоги, в тому числі і за зобовязаннями ОСОБА_3

В період з вересня 2013 року судом розглядався спір за позовом ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві в рахунок погашення заборгованості в загальному розмірі 33053,06 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.06.2016 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

15.03.2016 року із заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.02.2016 року позивач дізнався, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» з 07.08.2015 року є новим власником житлового будинку № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві.

З наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07.04.2016 року вбачається, що 07.08.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального ОСОБА_4 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис під № 10725183 на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2507377 від 07.08.2015 року 17:36:38 про реєстрацію права власності на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі Договору іпотеки серії та номеру 983, виданий 17.07.2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Сторони договору іпотеки від 17 липня 2007 р. домовились, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до чинного законодавства . Відповідно до умов договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

В силу п. 12 договору іпотеки , сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Згідно з пунктом 12.3 іпотечного договору позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 37 Законом України «Про іпотеку» .

Таким чином, сторони іпотечного договору визначили, що підставою передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Проте, як встановлено судом, такий договір з іпотекодержателем не укладався.

За такого передбачених ст. 36 Закону України «Про іпотеку» підстав для переходу права власності на предмет іпотеки до ТОВ «Кей-Колект» не було.

Доводи відповідача про те, що підставою переходу права власності до товариства було застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, не відповідає змісту цього договору, в якому його сторони на власний розсуд визначили, що позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя (передача останньому права власності на предмет іпотеки або право на його продаж) відбувається лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

До того ж згідно ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі Закон в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України.

У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Таким чином, на час здійснення перереєстрації права власності з позивача на ТОВ «Кей-Колект», нотаріус виконував функції державного реєстратора лише у спеціально визначених випадках.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріусами проводиться: державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва;

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва;

Державна реєстрація речових прав, похідних від права власності, на земельні ділянки сільськогосподарського призначення може здійснюватися нотаріусом незалежно від нотаріального посвідчення договору, на підставі якого виникає таке право.

За ч. 5 ст. 3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

На момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Крім того, згідно положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , протягом його дії не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст.4 Закону України «Про заставу» та /або предметом іпотеки згідно зі ст. 4 Закону України «Про іпотеку» , якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянами України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданого йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника.

Встановивши ці обставини, суд приходить до висновку, що реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснена приватним нотаріусом як реєстратором поза межами його компетенції, передбаченої Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто без вчинення будь-яких нотаріальних дій, при відсутності необхідних документів для реєстрації права власності, поза межами місця розташування обєкту нерухомості та з порушенням умов, визначених Законом «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Жодної із зазначених нотаріальних дій приватним нотаріусом ОСОБА_6 при реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не вчинялося, отже й підстав для здійснення державної реєстрації права власності за товариством.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання рішення нотаріуса неправомірним, зобов'язання виключити відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задовольнити.

Визнати не законним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2507377 від 07.08.2015 року, прийняте на підставі Договору іпотеки серії та номеру 983, виданий 17.07.2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу про реєстрацію право власності на житловий будинок № 24/1 по вул. Севастопольській в м. Миколаєві за Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко