Провадження номер 2/741/595/17
Єдиний унікальний номер 741/1502/17
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області про встановлення факту проживання однієї сімєю та визнання права власності на майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до ОСОБА_4 ОТГ в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області про встановлення факту проживання однієї сімєю та визнання права власності на спадкову земельну ділянку. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 23 липня 1983 року її батько ОСОБА_5 вдруге одружився з ОСОБА_6. На початку 2000 року позивач переїхала проживати до батька з мачухою у будинок по вул. Полівка, 59, у м. Носівка, оскільки в батька виявили тяжку невиліковну хворобу, і він потребував постійного стороннього догляду. Позивач допомагала мачусі доглядати за батьком, вони вели спільне господарство. 23 грудня 2001 року батько позивача помер. Після його смерті позивач залишилася проживати з мачухою, адже на час смерті батька у позивача зіпсувалися стосунки з чоловіком. ОСОБА_6 своїх дітей не мала і вважала позивача рідною донькою. Позивач та ОСОБА_6 продовжували вести спільне господарство, мали спільний бюджет, разом сплачували комунальні послуги. 05 грудня 2005 року ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,83 га. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_6 четвертої черги за законом, адже вона понад пять років проживала з нею однією сімєю. Позивач та померла ОСОБА_6 були повязані спільним побутом та господарством, мали взаємні права та обовязки. Інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно, відсутні. Позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні документи, які б підтверджували факт родинних (спадкових) відносин, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю із ОСОБА_6 з січня 2000 року по 05 грудня 2005 року та визнання за нею права власності на спадкову земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОТГ в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Представник відповідача направив до суду заяву, у якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу розглянути без участі представника міської ради.

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_7 дала показання, що вона проживала по-сусідству з позивачем та ОСОБА_6 Свідок достовірно знає, що ОСОБА_2 у січні 2000 року переїхала на постійне проживання до батьківського будинку, вони разом із ОСОБА_6, яка була її мачухою, доглядали за хворим ОСОБА_5. Після його смерті позивач залишилася проживати в батьківському будинку по вул. Полівка, 59, у м. Носівка. Позивач та її мачуха вели спільне господарство, жили як одна родина, усі уважали їх матірю та дочкою. Після смерті ОСОБА_6 позивач здійснювала її поховання та необхідні релігійні обряди.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_7.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 на підставі державного акта серії ЧН № 008756 належала земельна ділянка площею 4,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП ім. Фрунзе на території ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області, вартість земельної ділянки становить 95171,20 грн., що підтверджується копією повідомлення відділу у ОСОБА_4 районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 31-25-0.32-38/112-17 від 19.04.2017 (а. с. 9).

05 грудня 2005 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 за життя заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 22-24). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 21) убачається, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_6 не заводилася.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 5). ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5 від першого шлюбу, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 7) та про укладення шлюбу (а. с. 7). ОСОБА_5 помер 23 грудня 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5). У судовому засіданні встановлено, що з січня 2000 року ОСОБА_9 та ОСОБА_6 проживали однією сімєю до дня смерті ОСОБА_6, тобто не менше пяти років до часу відкриття спадщини, що підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, допитаних у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Установлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем не менше пяти років до часу відкриття спадщини має для ОСОБА_2 юридичне значення, адже дозволить їй реалізувати свої спадкові права. Позивач не має змоги в іншому порядку, крім судового, встановити вищевказаний факт. А, отже, суд робить висновок, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини підлягають задоволенню.

Отже, ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_6 четвертої черги за законом. Спадщину вона прийняла в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після померлої ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_2 не представлено документів, які б підтверджували факт родинних (спадкових) відносин з покійною та не надано оригіналу правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса ОСОБА_4 районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії №598/02-31 від 19 квітня 2017 року (а. с. 11).

У судовому засіданні встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008756 загублений, що підтверджується копією повідомлення, опублікованого в районній газеті «ОСОБА_4 вісті» (а. с. 10).

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ураховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Установити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала однією сімєю зі спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла 05 грудня 2005 року, з січня 2000 року до часу відкриття спадщини, тобто до 05 грудня 2005 року, по вул. Полівка, 59, у м. Носівка Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 05 грудня 2005 року, право власності на земельну ділянку площею 4,83 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області, вартістю 95171,20 грн., яка належала померлій ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008756, виданого 16.07.2004, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №421.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий