Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Карпенко С.О., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міністерства доходів у Харківській області, господарського суду Харківської області про стягнення заробітної плати за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 5 травня 1999 року вона перебувала у трудових відносинах з науково-виробничим підприємством «Восток» - товариством з обмеженою відповідальністю (далі - НВП «Восток» - ТОВ), працюючи на посаді перекладача усних та письмових робіт з англійської та німецької мов згідно наказу № 3.

Вказувала на те, що 20 квітня 2000 року відбулося рейдерське захоплення НВП «Восток» - ТОВ, внаслідок чого Державна податкова інспекція Червонозаводського району м. Харкова, реорганізована в Основ'янську об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Міністерства доходів у Харківській області, ініціювала ліквідацію цього товариства. Рішенням господарського суду Харківської області від 27 січня 2011 року НВП «Восток» - ТОВ ліквідовано.

Згідно з п. 8.1 трудового договору НВП «Восток» - ТОВ мало надавати їй документацію для роботи у розмірі не менше 30 аркушів на місяць. За виконання цієї роботи їй була гарантована оплата у розмірі 450 грн на місяць. Тому внаслідок невиплати заробітної плати за 200 місяців утворилась заборгованість у розмірі 91 250 грн. З урахуванням індексу інфляції сума несплаченої заробітної плати складає 20 412 625 грн.

Крім того, 20 квітня 2000 року НВП «Восток» - TOB також зобов'язалося орендувати телефонізовану квартиру до 1 червня 2001 року вартістю 700 грн на місяць для її проживання та праці. За період з 5 травня 2000 року по 1 червня 2001 року їй не було сплачено за 13 місяців 9 100 грн. З урахуванням індексу інфляції - 22 448 295 грн.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила стягнути з Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міністерства доходів у Харківській області та господарського суду Харківської області 22 448 295 грн у рівних частках по 11 224 147 грн 50 коп. з кожного.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 5 травня 1999 року перебувала у трудових відносинах з НВП «Восток» - TOB, працюючи на посаді перекладача усних та письмових робіт з англійської та німецької мов згідно з наказом № 3.

Згідно з наказом від 20 квітня 2000 року ОСОБА_4 також була призначена виконуючим обов'язки голови ревізійної комісії НВП «Восток» - TOB.

У червні 2001 року ОСОБА_4 звернулася до директора НВП «Восток» - TOB ОСОБА_5 із письмовою заявою, у якій просила виплатити їй заборгованість із заробітної плати.

Листами від 1 липня 2001 року та 15 липня 2001 року ОСОБА_4 відмовлено у виплаті заборгованості із заробітної плати та запропоновано звернутися до інших осіб, у яких остання перебувала у підпорядкуванні.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 просила стягнути з Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міністерства доходів у Харківській області та господарського суду Харківської області заборгованість із заробітної плати.

За положеннями ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Установлено, що ОСОБА_4 не перебувала у трудових відносинах з відповідачами.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів заборгованості із заробітної плати.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.О. Карпенко
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов