Ухвала іменем україни 22 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - ОСОБА_5, про визнання зобов'язань майнової поруки (іпотеки) припиненими та виключення записів з державних реєстрів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня

2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 березня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що її зобов'язання за договором іпотеки № 74316 від 26 грудня 2007 року, який був укладений на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 26 грудня 2007 року, є припиненими на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору укладена без її згоди, як поручителя, при цьому вказана угода збільшує обсяг її відповідальності. Зазначала, що дана обставина встановлена рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2012 року, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Враховуючи зазначене, просила на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України визнати припиненими зобов'язання майнової поруки за договором іпотеки

№ 74316 від 26 грудня 2007 року, укладеному між ОСОБА_6, яка діяла від її імені, та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), виключити з Державного реєстру іпотек запис

№ 6320011, а також запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що були вчинені у зв'язку з укладенням між

ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» договору іпотеки № 74316 від

26 грудня 2007 року, а саме щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року, в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що іпотека та порукає різними видами забезпечення зобов'язань, а тому норми, що регулюють поруку (ст. ст. 553 - 559 ЦКУкраїни) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. При цьому іпотекодавець ОСОБА_3 була ознайомлена з можливістю зміни розміру зобов'язань за кредитним договором та згідно з п. 1.3 договору іпотеки підтвердила, що іпотекою забезпечується також розмір зобов'язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_5 кредит у формі кредитної лінії в іноземній валюті із сумою ліміту 36 750 дол. США на строк до 25 грудня 2014 року та зі сплатою 13,9 % річних.

26 грудня 2007 року, на забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Укрсиббанк» та

ОСОБА_3, від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреністі діяла ОСОБА_6, було укладено договір іпотеки № 74316, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

30 січня 2009 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 26 грудня

2007 року, за умовами якої було змінено порядок погашення кредиту і визначено його повернення та сплату за кредит шляхом щомісячної сплати ОСОБА_5 платежів в сумі 421,76 дол. США до 18-го числа кожного календарного місяця строку кредитування.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» (далі - ПАТ «Дельта-Банк») було укладено договір про відступлення права вимоги за зобов'язаннями, які виникли на підставі кредитного договору № 0 від 26 грудня

2007 року.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що її зобов'язання, як майнового поручителя, за оспорюваним договором іпотеки є припиненими на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 1 «Про іпотеку» заставодавцем (іпотекодавцем) може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави припинення іпотеки визначені у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», серед яких: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; інші підстави, передбачені цим Законом.

Враховуючи, що підстав, встановлених у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», для визнання зобов'язань за договором іпотеки № 74316 від

26 грудня 2007 року припиненими, позивачем не зазначено та судами попередніх інстанцій не встановлено, правильним є висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому законним та обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій, що відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку

(ст. ст. 553 - 559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Відповідно до ч. 2

ст. 19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням має наслідком лише відсутність пріоритету вимоги в частині збільшеного основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням і не може бути підставою для припинення зобов'язань, що виникають з договору іпотеки.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що припинення зобов'язань за оспорюваним договором іпотеки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України встановлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від

27 квітня 2012 року, що на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Як вбачається зі змісту зазначеного судового рішення, припинення зобов'язань за договором іпотеки не було позовною вимогою, яка підлягала встановленню при розгляді вказаної справи, при цьому застосування судом норм матеріального права не є обставинами, які підлягають доказуванню.

Судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, висновки судів є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 березня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович