Справа № 366/28/17 Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/1997/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 24.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у відділі державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2-749 від 30 липня 2008 року про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 16 липня 2008 року до їх повнолітня. Зазначав, що з 24 квітня 2008 року неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований у житловому будинку по вул. Вишгородській, 103 у с. Катюжанка, який належить на праві власності позивачу, а з червня 2015 року ОСОБА_4 проживає у матері позивача та перебуває на його утриманні. Також позивач вказував, що 14 серпня 2013 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітню дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Зазначав, що він з 10 жовтня 2016 року працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Синтез» та його середньомісячний дохід складає 3000 грн., а відтак він не може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини на дітей, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей та дружина, яка доглядає за малолітньою дочкою. З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач на підставі ч.1 ст.192 СК України просив змінити розмір аліментів, стягуваних з нього на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01 червня 2015 року, встановивши їх у розмірі 1/6 частини його доходів та звільнити його від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення судової повістки.

20 березня 2017 року до апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_9, в якій він просить відкласти розгляд даної справи у зв`язку з його зайнятістю у розгляді іншої справи в Іванківському районному суді Київської області. Однак, доказів на підтвердження вказаних обставин адвокатом до заяви не додано.

Згідно з ч.1 ст.305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Дослідивши доводи заяви, колегія суддів вважає, що викладені в ній причини неявки представника відповідачки у судове засідання не є поважними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне відхилити заявлене клопотання та розглянути справу відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що з 30 січня 2000 року позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Іванківського районного суду Київської області від 30 липня 2008 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.50-51).

Згідно довідки Ладижинської сільської ради від 31 січня 2017 року неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходяться на утриманні ОСОБА_3 (а.с.42).

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 07 травня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-749, виданого 30 липня 2008 року Іванківським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 16 липня 2008 року до їх повноліття (а.с.4).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що неповнолітній ОСОБА_4 з 24 квітня 2008 року зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_5, який належить на праві власності позивачу, про що свідчать довідки виконавчого комітету Катюжанської сільської ради (а.с.7-8) та договір дарування від 24 жовтня 2007 року (а.с.11-12).

З 01 вересня 2015 року по 30 червня 2018 року неповнолітній ОСОБА_4 навчається у державному навчальному закладі «Катюжанське вище професійне училище», що підтверджується даними довідки державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище» (а.с.8).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 з червня 2015 року проживає у матері позивача за адресою: с.Катюжанка вул. Вишгородська, 105, про що свідчить акт депутата Катюжанської сільської ради (а.с.5).

Також судом першої інстанції встановлено, що 14 серпня 2013 року позивач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з громадянкою РФ ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-ЕС №503427 від 14 серпня 2013 року (а.с.9).

Від вказаного шлюбу 20 серпня 2013 року народився син ОСОБА_7 та 31 жовтня 2016 року дочка ОСОБА_8, про що свідчать свідоцтво про народження серії I-ЕС №522751 від 26 серпня 2013 року (а.с.10) та свідоцтво про народження серії I-ЕС №736537 від 07 листопада 2016 року (а.с.27).

По справі встановлено, що позивач працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Синтез» з 10 жовтня 2016 року та його дохід за період з 10 жовтня 2016 року по 23 січня 2017 року становить 10 700 грн., що підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез» (а.с.26).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального стану, а зміна його сімейного стану не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивачем на надано доказів перебування двох малолітній дітей та дружини від іншого шлюбу на його утриманні.

Також судом зазначено, що позивачем на доведено, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на його утриманні. Вимоги позивача фактично зводяться до звільнення від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4, а не до зменшення розміру аліментів на його утримання, що не ґрунтується на положеннях ст.192 СК України.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обгрунтовуючи вимоги позову про звільнення від сплати аліментів щодо утримання неповнолітнього ОСОБА_4, позивач послався на те, що з 24 квітня 2008 року ОСОБА_4 зареєстрований у належному йому на праві власності житловому будинку по вул. Вишгородській, 103 у с. Катюжанка, а з червня 2015 року дитина проживає у матері позивача та перебуває на його утриманні. Також позивач вказував, що з 14 серпня 2013 року в нього змінився сімейний стан.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені позивачем обставини не доводить виконання ним його обов`язку щодо утримання дитини. Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що навчаючись у державному навчальному закладі «Катюжанське вище професійне училище», неповнолітній ОСОБА_4 приїздить до відповідачки на вихідні дні та канікули, яка надає дитині кошти, харчування, купує необхідні речі, тобто утримує його. Позивач тривалий час проживав у РФ, має іншу сім`ю, аліменти сплачував нерегулярно, останній раз сплатив аліменти на утримання дітей 06 березня 2015 року у сумі 1750 грн., а до цього часу - у червні 2014 року та має заборгованість у сумі 54 199 грн. 96 коп.

Крім того, наведені позивачем обставини не є підставами, передбаченими ч.1 ст.192 СК України для звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, оскільки вказаною нормою закону передбачено можливість зміни розміру аліментів, а не звільнення батьків від обовязку утримувати дитину.

Підстави для звільнення батьків від обовязку утримувати дитину передбачені ч.1 ст.188 СК України, згідно з якою батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Однак такими обставинами ОСОБА_2 позовні вимоги про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4не обґрунтовує і такі обставини в ході розгляду справи судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4

Разом з тим, відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував, що матеріальне становище і сімейний стан особи, зобов'язаної надавати дитині утримання, та особи, яка одержує аліменти, не є незмінними чинниками. Оскільки матеріальне становище і сімейний стан, а також стан здоров`я, зазначених у законі осіб, можуть протягом часу існування аліментного зобов'язання змінюватися, закон передбачає, що особа, яка сплачує аліменти, може звернутися до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів, якщо істотно погіршилось її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я або покращилось матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_2 просив зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_5, посилаючись на те, що 14 серпня 2013 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітню дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Зазначав, що він не може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини на сина ОСОБА_5, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей та дружина, яка доглядає за малолітньою дочкою. Тобто на час звернення до суду у нього змінився сімейний стан.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав свідоцтво про укладення шлюбу серії I-ЕС №503427 від 14 серпня 2013 року, свідоцтво про народження серії I-ЕС №522751 від 26 серпня 2013 року та свідоцтво про народження серії I-ЕС №736537 від 07 листопада 2016 року (а.с.9, 10, 27).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що після ухвалення рішення Іванківського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5, починаючи з 16 липня 2008 року до їх повнолітня, у платника аліментів на час звернення до суду з даним позовом змінився сімейний стан, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 січня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повнолітня.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, не врахував, що у ст. 192 СК України визначено можливість зменшення розміру аліментів у разі зміни сімейного стану платника аліментів, на підтвердження зміни сімейного стану позивачем надано свідоцтво про укладення шлюбу та два свідоцтва про народження дітей, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у позові.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишене без змін та підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 січня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повнолітня.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді