Справа № 159/844/17 Провадження № 22-ц/773/652/17 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Категорія: 32 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди завданої внаслідок злочину за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним позовом покликаючись на такі обставини.

29.04.2016 року близько 22 год.40 хв. ОСОБА_3, керуючи мотоциклом марки «КТМ» скоїв на нього наїзд, коли він рухався на велосипеді у зустрічному напрямку.

Унаслідок цього йому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої плечової кістки із зміщенням, забій, гематоми м»яких тканин потиличної ділянки, правого стегна, лівої бокової стінки живота. У звязку з отриманими травмами перебував на стаціонарному лікуванні з 29.04.2016 року по 20.05.2016 року.

09.12.2016 року його повторно прооперовано з метою видалення метало фіксаторів правої плечової кістки, у звязку з чим перебував на лікуванні з 07.12.2016 року по 16.12.2016 року.

Після цього, 18.01.2017 року одержав перелом тієї ж самої кістки, яка була ушкоджена унаслідок дорожньо-транспортної пригоди у звязку з чим перебував на лікуванні з 23.01.2017 року по 07.02.2017 року.

У звязку з лікуванням поніс витрат на суму 11 761 грн.

Також йому було заподіяно моральної шкоди, на відшкодування якої просив стягнути 10 000 грн. Крім цього просив відшкодувати 500 грн. на оплату правової допомоги.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 28.03.2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000 грн. на відшкодування майнової шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Вина ОСОБА_3 у заподіянні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої важкості підтверджується матеріалами кримінального провадження № 120 160 301 100 008 52 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 01.08.2016 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у звязку з дійовим каяттям.

При розгляді справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_3 своєї вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та відповіді дно у заподіянні тілесних ушкоджень середньої важкості позивачеві ОСОБА_1 не заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З ухвали Ковельського міськрайонного суду від 01.08.2016 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 вбачається, що відповідачем повністю відшкодовані витрати на лікування, понесені позивачем за період з 29.04.2016 по 20.05.2016 року (а.с. 40-44).

Згідно з епікризом Ковельського міського територіального медичного об»єднання з медичної карти хворого № 12291-1391 , 09.12.2016 року ОСОБА_1 було проведено операцію по видаленню металофіксаторів з правої плечової кістки унаслідок отриманої травми при дорожньо-транспортній пригоді 29.04.2016 року(а.с.3).

У цьому епікризі також зазначено перелік медикаментів, які призначались і використовувались при лікуванні позивача.

На підтвердження придбання зазначених медикаментів позивачем подано фіскальні чеки на суму 4.50 грн. від 11.12.2016, 72 грн. 49 коп. від 09.12.2016, 9.55 від 07.12.2016, 33.60 від 13.12.2016, 65.40 від 11.12.2016, всього на суму 185 грн. 54 копійки (а.с. 6-7).

Інші фіскальні чеки свідчать про придбання продуктів харчування та предметів гігієни.

Належних доказів, які підтверджують необхідність придбання для лікування унаслідок дорожньо-транспортної пригоди указаної кількості та найменувань предметів гігієни, продуктів харчування позивач не подав.

Відповідно до положень частини 3 ст. 10, ч.І ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи обовязок відповідача як особи, винної у заподіянні тілесних ушкоджень позивачеві, довести належними і допустимими доказами про причинний звязок перенесеної у грудні 2016 року операції з наслідками ДТП, визнання ОСОБА_3 обставин щодо необхідності придбання позивачем лікарських засобів на суму 2000 гривень, не зважаючи на відсутність у позивача доказів про понесені витрати у такій сумі на придбання саме тих медикаментів, які зазначені в епікризі, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача 2000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

Вимога позивача про відшкодування витрат на лікування повторного перелому у період з 18.01.2017 року по 23.01.2017 року, який кваліфікований як вулична травма, що підтверджується епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 780-77 (а.с.4) не грунтується на Законі. Зокрема, позивачем не доведено вини відповідача у заподіянні цієї травми, причинно-наслідкового звязку цієї травми з наслідками ДТП, яке сталося з вини відповідача у квітні 2016 року, як того вимагає ст. 1166, 1187 ЦК України

На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України апеляційним судом розяснено позивачеві та його представникові право заявити клопотання про витребування доказів, про призначенні судово-медичної експертизи на підтвердження своїх доводів, однак таких клопотань від позивача та його представника не надійшло.

Суд підставно відмовив у стягненні коштів, сплачених позивачем до благодійної каси, оскільки положеннями ст. 22, нормами Глави 82 ЦК України, якими врегульовані питання відшкодування шкоди, не передбачено право особи на відшкодування благодійних внесків.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд помилково зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову, тому у цій частині рішення підлягає до скасування з ухваленням нового про задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Факт заподіяння позивачеві моральної шкоди підтверджується, виписками епікризами, з яких вбачається, що позивачеві були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, це призвело до неодноразового лікування, позивач двічі переніс операції,зазнав вимушених змін протягом тривалого часу у його житті, необхідності приймати медикаменти, переносити фізичний біль та психологічні страждання.

Встановлено, що між сторонами було досягнуто домовленості про відтермінування повного відшкодування моральної шкоди, однак частково відшкодовуючи моральну шкоду під час досудового розслідування дав обіцянку про відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, не виконавши її після закриття кримінального провадження.

Ураховуючи наведене у даному випадку вимога позивача про відшкодування моральної шкоди не може розцінюватися як вимога про повторне відшкодування моральної шкоди.

Оскільки моральну шкоду заподіяно унаслідок вчинення кримінально-караних дій, такої шкоди завдано ушкодженням здоров»я, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути на відшкодування моральної шкоди 6000 грн.

Керуючись статтями 303, 304, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2017 року в даній справі у частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решіт рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: