АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №755/9336/16-ц Головуючий у 1 інстанції Яровенко Н.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2215/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представників відповідачів ЛевшуноваД.С., Огін Л.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві, третя особа Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування у порядку відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві, третя особа Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування у порядку відшкодування шкоди, завданої каліцтвом відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 1 березня 1984 року ОСОБА_3 при будівництві «Водогрязелечебниці» за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 34, внаслідок нещасного випадку отримав трудове узвіччя, у зв'язку з чим отримав інвалідність першої групи, параліч обох ніг, 100% втрату професійної працездатності, втрату контролю над функціями тазових органів. Відповідно до висновку МСЕК ОСОБА_3 необхідно санаторно-курортне лікування. До 2004 року ОСОБА_3 як потерпілий на виробництві отримував страхові виплати від ВАТ трест «Київміськбуд-6», відшкодування яких було припинено наказом №17 від 10.06.2004 у зв'язку з передачею його особової справи до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Судом також установлено, що 31.05.2016 позивач звернувся до ПАТ трест «Київміськбуд-6» із заявою про оплату вартості путівки у розмірі 87 229,11грн для санаторно-курортного лікування, проте, йому було відмовлено у такій виплаті, оскільки на ПАТ трест «Київміськбуд-6» не покладений таких обов'язок.

Враховуючи, що позивач не сплачував кошти за путівку в спеціалізований санаторій, а також не звертався до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України із заявою про надання відповідної путівки, - суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів та просив її задовольнити у повному обсязі. Представники відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити та залишити без змін законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, вірно встановив спірні правовідносини та правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Предметом спору у даній справі є стягнення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування у порядку відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.

Таке право ОСОБА_3 відповідачами не заперечується.

Встановлено, 01.03.1984 з ОСОБА_3 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок отриманої травми він є інвалідом першої групи із стовідсотковою втратою працездатності, що підтверджується матеріалами справи і сторонами не заперечується. Обов'язок відшкодування шкоди, завданої здоров'ю позивача, виконувався ВАТ трест «Київміськбуд-6» до 2004 року, після чого його особову справу було передано до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, проте, з 01.12.2004 страхові виплати та витрати на медико-соціальну допомогу ОСОБА_3 було припинено у зв'язку з його відмовою від таких виплат.

Питання соціального страхування, а також безпосередньо послуг, що надаються застрахованим особам, в тому числі санаторно-курортне лікування, врегульовано спеціальним Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Положенням затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 жовтня 2007 року №49 «Про затвердження Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням» (Далі - Положення).

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі санаторно-курортне лікування, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого. Потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду.

Відповідно до п. 2.5 Положення визначено вичерпний перелік документів, які подаються для взяття на облік до черги потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування, а саме: заява за встановленою формою; висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; медичну довідку лікувальної установи за формою N 070/о; індивідуальну програму реабілітації (у разі наявності). Проте, ОСОБА_3 не подав до Фонду ні заяви, ні медичної довідки за встановленою формою.

Крім того, Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням чітко визначено, що Управління здійснює компенсацію придбаної потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою N 070/о, за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки, або ж надає таку путівку саме відповідно до журналу обліку та договорів укладених з санаторіями, а не виплачує кошти для придбання путівки потерпілому самостійно.

Даних про те, що ОСОБА_3 надавав Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві вказані документи, або взагалі звертався у встановленому законом порядку для надання санаторно-курортного лікування, матеріали справи не містять. Позивач не заперечує, що із вказаною заявою до Фонду не звертався, проте, вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав передбачених законом для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна