АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4000/17 Головуючий 1 інст. - Труханович В.В.
Справа № 639/7923/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» вересня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Каюкова Ю.В., Колесник О.Е., Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 18 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 805/6/18/8-004 та додаткові угоди №№ 1, 2, відповідно до яких банк надав товариству у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом у сумі 5793600,00 грн., але не більше 20 % від суми забезпечення зі сплатою 15, 5 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17 січня 2011 року, який надавався на поповнення обігових коштів, а саме для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 18 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» укладено іпотечний договір № 805/13/18-5/8-031, а також договори про внесення змін та доповнень № 1 від 14 травня 2008 року та № 2 від 04 вересня 2008 року до іпотечного договору, відповідно до умов якого, іпотекодавець передав на забезпечення зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 805/6/18/8-004 від 18 січня 2008 року, укладеного між банком та товариством майнові права на АДРЕСА_2, зокрема, на трикімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 219,0 кв.м., ринкова вартість якої станом на 17 серпня 2015 року складає 1952130,00 грн.

Наприкінці 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» повідомив банк про припинення будівництва житлового будинку АДРЕСА_1, внаслідок визнання його банкрутом та на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11 липня 2011 року № 5023/3306/11 банк отримав функції забудовника з усіма необхідними правами для завершення будівництва та введення об'єкта будівництва в експлуатацію.

Однак, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2013 року визнано за ОСОБА_1 майнове право на спірну квартиру.

Просив звернути стягнення за іпотечним договором № 805/13/18-5/8-031 на предмет іпотеки: майнові права на трикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 219,0 кв. м., що знаходиться на 23/24 поверхах житлового будинку по АДРЕСА_1 вартістю 1952130,00 грн.; визначити у рішенні спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на трикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 219,0 кв. м., що знаходиться 23/24 поверхах житлового будинку по АДРЕСА_1 вартістю 1952130,00 грн. банку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 листопада 2015 року провадження у справі в частині вимог про зобов'язання Харківське міське управління юстиції провести реєстрацію права власності на квартиру за позивачем - закрито.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2017 року у задоволенні позову банку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 взагалі не мав та не має жодного відношення до спірної квартири.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з того, що банк не довів, що його право порушено.

Частиною 1 статті 3 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплаті за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, і частково Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», який установлює обов'язковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво.

Так, за змістом частин 1, 3 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з частиню 1 статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

За статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

Стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (стаття 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Стаття 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» установлює, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва (частина 7 стаття 5 Закону).

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 805/6/18/8-004 та додаткові угоди №№ 1, 2, відповідно до яких банк надав товариству у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом, який надавався на поповнення обігових коштів, а саме для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 у сумі 5793600,00 грн., але не більше 20 % від суми забезпечення, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17 січня 2011 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 18 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» укладено іпотечний договір № 805/13/18-5/8-031 із змінами та доповненнями №№ 1, 2 від 14 травня 2008 року та 24 вересня 2008 року відповідно, предметом якого є майнові права на АДРЕСА_2.

Актом від 12 грудня 2013 року встановлено, що будівництво закінчено і об'єкт готовий до експлуатації.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23 липня 2010 року, яке в цій частині залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 26 січня 2011 року на задоволення вимог банку за кредитним договором звернуто стягнення за іпотечним договором від 18 січня 2008 року на предмет іпотеки на майнові права на 63 квартири, що будуються за адресою: АДРЕСА_1, зокрема і на майнові права на квартиру НОМЕР_1 (5 кімнат) площею 208, 87 кв. м. вартістю 1772053, 08 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2013 року визнано за ОСОБА_1 майнові права на отримання об'єкту інвестування-квартири з будівельним номером 170, (4 кімнати) загальною площею 219, 11 кв. м., розташовану на 23/24 поверхах у першому під'їзді незавершеного будівництва житлового будинку літ. «А-24» за адресою: АДРЕСА_1 Із договору купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2014 року вбачається, що квартира НОМЕР_1, (4 кімнати), загальною площею 219, 11 кв. м. належить ОСОБА_1 на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 22 липня 2014 року, постанови Харківського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2014 року, які постановою Вищого господарського суду України від 25 листопада 2014 року - скасовано та справу передано на новий розгляд. Рішенням господарського суду Харківської області від 28 липня 2015 року, яке постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2015 року - залишено без змін, відмовлено ОСОБА_1 в позові про визнання за ним право власності на квартиру НОМЕР_1, (4 кімнати), загальною площею 219, 11 кв. м.

Постановою Вищого господарського суду України від 22 грудня 2015 року зазначені рішення - залишено без змін.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи банк є власником майнових прав на квартиру НОМЕР_1 (5 кімнат) площею 208, 87 кв. м. вартістю 1772053, 08 грн., а не на квартиру НОМЕР_1 (4 кімнати) площею 219, 11 кв. м.

Із матеріалів справи вбачається, що будинок введено в експлуатацію у грудні 2013 року.

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що право власності на квартиру НОМЕР_1 (4 кімнати) площею 219, 11 кв. м. зареєстровано за ОСОБА_1, який за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2014 року продав спірну квартиру ОСОБА_2

Матеріали справи не свідчать про те, що квартира НОМЕР_1 (5 кімнат) площею 208, 87 кв. м. та квартира НОМЕР_1 (4 кімнати) площею 219, 11 кв. м. - це та сама квартира, про що було зазначено і в постанові Вищого Господарського суду України від 22 грудня 2015 року.

Починаючи з моменту введення будинку в експлуатацію банком не здійснено жодних відповідних дій щодо накладення обтяження на квартиру НОМЕР_1 (5 кімнат) площею 208, 87 кв. м., як на об'єкт іпотеки на підставі іпотечного договору від 18 січня 2008 року.

Враховуючи, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а також те, що право позивача не порушено, підстав для задоволення позову не вбачається.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, з урахуванням обставин справи, надавши належну оцінку доказам у справі, зазначив у рішенні про безпідставність заявлених позовних вимог позивача.

Оскільки під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії