Головуючий суду 1 інстанції - Крівоклякіна М.В.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 433/2483/16-ц
Провадження № 22ц/782/97/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 січня 2017року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Троїцький районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про зміну розміру аліментів

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до рішення Троїцького районного суду Луганської області від 16.06.2011року він сплачує на користь відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 01.06. 2011 року до досягнення дітьми повноліття. Заборгованості по сплаті аліментів позивач не має. Але обставини, що враховувались судом під час призначення розміру аліментів змінилися, а саме у 2016році він уклав шлюб з ОСОБА_6, яка від першого шлюбу має сина- ОСОБА_8., 2013року народження, яких йому потрібно матеріально забезпечувати. Крім того він з 01.12.2014 року не працює , його намагання знайти роботу, у тому числі й через Троїцький Центр зайнятості, де він був зареєстрований як шукаючий роботу, результату не дали. Враховуючи вищевикладене просив змінити розмір аліментів з частки від заробітку ( доходу) на тверду грошову суму, а саме: стягувати на двох неповнолітніх дітей щомісячно по 459,30 грн. на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

У подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі по 250,00 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 12 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивачем подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, неналежне та неповне дослідження доказів у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, від останніх надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарга, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживають разом із відповідачем та знаходяться на її утриманні.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16.06.2011 року з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 01 червня 2011 року до досягнення дітьми повноліття.

Станом на 25.10.2016 року позивач ОСОБА_2 заборгованості по аліментам не має. Починаючи з травня 2016 року по жовтень 2016 року позивач сплачував аліменти на двох неповнолітніх дітей в загальній сумі 918,60 гривень, щомісячно.

Позивач ОСОБА_2 з 09.07. 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

З наданих позивачем довідок від 25.10.2016 року за № 591 та № 592 вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 01.12.2014 року по теперішній час ніде не працює та має склад сім'ї: мати - ОСОБА_7, дружина - ОСОБА_6, пасинок - ОСОБА_8

Відповідно до копій свідоцтв про народження дітей, відповідач ОСОБА_3, крім сумісних з позивачем двох неповнолітніх дітей, має ще двох неповнолітніх дітей.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

Також судом першої інстанції встановлено, що будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, на які посилався позивач, останній суду не надав, клопотання про витребування письмових доказів або про виклик свідків чи про допит його в якості свідка не заявив, хоча судом сторонам роз'яснювалась ч.4 т.10 ЦПК України про їх права та обов,язки, сторони попереджались про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Крім того, як позивач так і відповідач, отримували копію ухвали про відкриття провадження у справі, в якій зазначено про їх обов'язок, відповідно до ст..131 ЦПК України, щодо подання своїх доказів суду до або під час попереднього судового засідання у справі.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 пояснив, що на теперішній час він влаштувався на роботу та з 09.12.2016 року неофіційно працює в магазині, але заробітну плату ще не отримував. Доказів того, що він хворів та що він в даний час працевлаштувався на роботу у нього немає. Крім того пояснив, що його теперішня дружина є працездатною, оскільки її сину виповнилось 3 роки, сумісних дітей вони не мають.

Відповідач позов не визнала та суду першої інстанції пояснила, що на 250 гривень утримувати дитину неможливо. Крім двох сумісних з позивачем неповнолітніх дітей вона має ще двох неповнолітніх дітей від другого шлюбу, яким 20 вересня 2013 року виповнилось по 3 роки. На даний час вона не працює. Крім аліментів позивач ніякої допомоги їх спільним дітям не надає. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховував такі обставини, як наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, що зазначені у п.3 частини 1 ст.182 СК України та виходив з того, що позивач необхідність зменшення розміру аліментів мотивує відсутністю постійної роботи, зміною сімейного стану, а саме- укладенням у 2016 році шлюбу з іншою жінкою, яка від першого шлюбу має неповнолітню дитину, хоча у судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач на момент розгляду справи у суді є дієздатним, має можливість працювати та отримувати постійний заробіток, його друга дружина на час подачі позову до суду та на даний час є працездатною, оскільки її сину від першого шлюбу 17.09.2016 року виповнилось три роки та прийшов до висновку про те, що відсутність роботи не є підставою для зменшення розміру аліментів, згідно вимог ч. 1ст.192 СК України, наявність у дружини позивача сина від першого шлюбу також не є підставою для зміни розміру стягнення аліментів, адже позивач не є батьком цієї дитини і не є зобов'язаним утримувати дитину його дружини, яка є працездатною особою, тобто доказів, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів позивачем не надано, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2, за доводами останнього, відсутні.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Це означає, що зміна матеріального чи сімейного стану позивача чи відповідача автоматично не припиняє стягнення аліментів у встановленому рішенням суду розмірі, а лише дає право заінтересованій стороні звернутися до суду з вимогою про його зміну.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивачем не надано, а судом першої інстанції не добуто доказів, які б підтверджували наявність підстав для зменшення визначеного рішенням суду аліментів , стягнутих на утримання дітей.

Як вбачається з рішення Троїцького районного суду Луганської області від 16.06.2011 року, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 01 червня 2011 року до досягнення дітьми повноліття, позивач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 визнав, рішення не оскаржував, а.с.11.

Як вбачається з довідки ВДВС Троїцького МУЮ від 25.10.2016 року, станом на 25.10.2016 року позивач ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів не має.

Доказів того, що після 25.10.2016 року позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, матеріали справи не містять.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач є працездатною особою та відповідно до положення ч. 1ст.192 СК України відсутність роботи не є підставою для зменшення розміру аліментів, крім того, позивач у судовому засіданні першої інстанції зазначив, що він з 09.12.2016 року працевлаштувався на роботу в магазин. Суд не приймає до уваги пояснення позивача щодо неофіційного працевлаштування та необізнаності останнього про заробітну плату, яку він буде отримувати, оскільки трудовим законодавством України не передбачене неофіційне укладення трудового договору, а також виконання трудових обов'язків на безоплатній основі. Доказів щодо виконання роботи з метою благодійності позивачем не надано.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що робота в магазині була тимчасовим підробітком та була тимчасовою, оскільки зазначене по суті не впливає на висновок суду про те, що відсутність роботи у працездатної особи не є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини.

Щодо стану здоров'я позивача ОСОБА_2 на яке посилається апелянт, як на підставу для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції будь-яких доказів щодо стану здоров'я, який унеможливлює працевлаштування ОСОБА_2 останнім суду надано не було.

Сам по собі факт оперативного втручання, перенесена операція та знаходження з цього приводу на «Д» обліку не свідчить про наявність тривалої або стійкої втрати працездатності та неможливості у подальшому працювати.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт укладання другого шлюбу не свідчить про наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання дітей від першого шлюбу у зв'язку зі зміною сімейного стану. Судом першої інстанції вірно зазначено, що наявність у дружини позивача ОСОБА_6 сина від першого шлюбу- Бережного ОСОБА_8, 2013 року народження, також не є підставою для зміни розміру стягнення аліментів, адже позивач не є батьком цієї дитини і не є зобов'язаним утримувати як дитину його дружини так і дружину, яка не працює, але є працездатною особою.

Як встановлено колегією суддів дитини у другому шлюбі позивач не має.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що дружина позивача ОСОБА_6 не працює з тих підстав, що її син від першого шлюбу часто хворіє, оскільки апелянтом не надано доказів того, що дитина дружини ОСОБА_8, відповідно до медичного висновку, потребує домашнього догляду та ОСОБА_6 знаходиться у відпустці для догляду за сином до досягнення дитиною шестирічного віку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на правильний висновок суду першої інстанції про те, що він не є зобов'язаною особою щодо утримання ОСОБА_6 та її неповнолітнього сина ОСОБА_9.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх збідностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зазначене дає підстави вважати, що зменшення розміру аліментів, які позивач сплачує на утримання сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_5 негативно вплине на матеріальне забезпечення дітей та не відповідає їх інтересам.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин справи, неналежного та неповного дослідження доказів у справі, порушення норм матеріального та процесуального права ґрунтується на припущеннях і не можуть спростувати висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте судовою колегією в межах доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам закону, порушень норм матеріального і процесуального права при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1.ч.1 ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 січня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Троїцький районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про зміну розміру аліментів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: