АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 760/1807/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/575/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Кирилюк Г.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, в останнього станом на 31.12.2015, виникла заборгованість у розмірі 54263,29 доларів США, що за курсом 24,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.12.2015 складає 1302318,96 грн. за кредитним договором №K3М0АК01615714 від 18.04.2007, яка складається з 8326,12 доларів США - заборгованості за кредитом; 10481,67 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 618,12 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 34837,38 доларів США - заборгованості за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що 2.10.2013 року відбулась подія, яка згідно ст. 264 ЦКУ перервала строк позовної давності, а саме, платіж клієнта у сумі 1139,44 доларів США. Отже, своїми активними діями, зокрема, виконанням сплати за Кредитним договором, відповідач перервав строк позовної давності. Таким чином, з 2.10.2013 почав перебіг загальний трирічний строк позовної давності, тобто, ПАТ «ПриватБанк» мав право звернутися за судовим захистом у строк до 2.10.2016. Крім того, рішення було проголошено у відсутність сторін у справі, тобто, відповідач не робив заяви про застосування строків позовної давності. Тому, вважаємо, суд не мав права на застосування строків позовної давності без заяви відповідача.

У судовому засіданні представник позивача Хитрова Л.В. підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідач про явку в судові засідання повідомлявся за двома адресами, які містяться в матеріалах справи, а саме за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання відповідача станом на 25.11.2003 поАДРЕСА_1 та за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання відповідача станом на 29.09.2008 по АДРЕСА_2 Надіслані відповідачу судові повістки повернулись без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», а запити до житлового-експлуатаційних організацій про сприяння у врученні фізичній особі - ОСОБА_6 судової повістки-повідомлення залишились без виконання (а.с. 72, 81, 87, 88, 103, 107, 108). У відповідності до вимоги статті 77 ЦПК України відповідач не повідомляв суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження. Таким чином, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № K3М0АК01615714 (а.с. 7-8), за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок автосалону на строк з 18.04.2007 по 17.04.2012 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 12 267,76 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 2730,30 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Період сплати з 20 по 25 число кожного місяця.

Сторонами визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця позичальник повинен надавати кошти у сумі 291,09 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно п. 4.1. договору у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань за кредитним договором банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні.

Згідно п. 7.4. договору у випадку порушення зобов'язання за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору в частині грошового зобов'язання кредитор пред′явив 29 січня 2016 року позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обрахована станом на 31.12.2015 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем щодо повернення кредитних коштів складає суму 54 263,29 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 1 302 318,96 грн., з яких 8326,12 доларів США - заборгованості за кредитом; 10481,67 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 618,12 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 34837,38 доларів США - заборгованості за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Встановлюючи наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позичальник згідно договору взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачені в договорі терміни грошові кошти не повернув, що призвело до утворення заборгованості, а тому у позивача виникло право вимоги до відповідача у зазначеному вище розмірі.

Ухвалюючи у справі рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват банк» з підстав пропуску без поважних причини строку для звернення до суду, суд першої інстанції виходив із того, що позичальником останній платіж було здійснено у березні 2009 року, строк виконання зобов'язання сплив 17 квітня 2012 року, а з позовом до суду кредитор звернувся 29 січня 2016 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Як правильно установлено судом першої інстанції, що позичальник згідно договору взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачені в договорі терміни грошові кошти не повернув, що призвело до утворення заборгованості, а тому у позивача виникло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості.

Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що встановлений строк повернення кредиту є 17 квітня 2012 року. Після настання строку для виконання основного зобов'язання позичальник продовжував здійснювати погашення заборгованість за кредитним договором, останній платіж ним здійснено 02 жовтня 2013 року в сумі 1 139,44 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-5).

З позовом до суду кредитор звернувся 29 січня 2016 року, тобто поза межами загальної позовної давності тривалістю у три роки з дня настання строку виконання основного зобов'язання (17 квітня 2012 року).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині застосування судом першої інстанції строків позовної давності до пред'явлених вимог ПАТ КБ «Приват банк», колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність установлюється законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме: передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Відповідно суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

У матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, подана до винесення місцевим судом рішення, відповідно до вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення основної заборгованості підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в розмірі 8 326,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 199 826,88 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 10 481,67 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 251 560,08 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 618,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 14 834,88 грн.

Перевіряючи вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором розмірі 34 837,38 доларів США, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Умовами кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань за кредитним договором банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні ( п. 4.1.).

З матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення пені становить період з 29 жовтня 2007 року по 31 грудня 2015 року на загальну суму 34 837,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 836 097,12 грн., тоді як розмір заборгованості за основним боргом становить суму 451 386,96 грн. (199 826,88 грн. (заборгованість за тілом кредиту) + 251 560,08 грн.(заборгованість за процентами).

Отже розмір неустойки перевищує розмір збитків.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойкиможе бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів, вважає необхідним застосувати правило частини 3 статті 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки більший від розміру боргового зобов'язання, зменшивши розмір пені до 451 386,96 грн.

За таких обставин, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості. З ОСОБА_6 на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 917 608,80 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 199 826,88 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 251 560,08 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 14 834,88 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором розмірі 451 386,96 грн.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційноїабо касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішенняабо ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, судові витрати відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в межах, що не перебільшують 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме: 6 890,00 грн. зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви та 7 579,00 грн. за подання апеляційної, які підтверджені документально.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 917 608,80 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 199 826,88 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 251 560,08 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 14 834,88 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором розмірі 451 386,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 14 469,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: