Справа № 2-8399/11
Провадження № 4-с/761/162/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою Кредитної спілки «Аккорд», заінтересовані особи: Головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пилипчук Костянтин Ростиславович, ОСОБА_2, про визнання неправомірними дій державного виконавця в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга Кредитної спілки «Аккорд», згідно змісту якої представник заявника просить: визнати дії Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пилипчука К.Р. в частині винесення постанови №50206766 про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними. Скаргу мотивовано тим, що на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження №50206766, відкрите на підставі виконавчого листа №2-8399/11, виданого Шевченківським районним судом м.Києва 16.12.2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Аккорд» суми боргу у розмірі 4 591,40 грн.Разом з тим, 27.12.2016р. на поштову адресу КС «Аккорд» надійшла постанова головного державного виконавця Пилипчука від 31.10.2016р. про повернення вищевказаного виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».Водночас, ознайомившись зі змістом вказаної постанови, заявник вважає її незаконною та такою, що порушує його права, адже державний виконавець при її винесенні поверхнево підійшов до виконання своїх обов'язків, оскільки посилання державного виконавця на неможливість встановити місцезнаходження роботи боржника є помилковим тому, що не входить до переліку підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, представник скаржника наголосив на тому, що у тексті оскаржуваної постанови державним виконавцем допущено помилку, зокрема зазначено ОСОБА_2 замість вірного ОСОБА_2, що може призвести до некоректного формування запитів до ПФУ про отримання чи неотримання доходу. На підставі вищевикладеного, заявник просить скаргу задовольнити.

Представник заявника, державний виконавець та заінтересована особа у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи зазначене та те, що згідно вимог ч. 1 ст. 386 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді скарги, не є перешкодою для її розгляду, а також те, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представника заявника, державного виконавця та заінтересованої особи.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження №50206766, відкрите на підставі виконавчого листа №2-8399/11, виданого Шевченківським районним судом м.Києва 16.12.2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Аккорд» суми боргу у розмірі 4 591,40 грн.

Разом з тим, 27.12.2016р. на поштову адресу КС «Аккорд» надійшла постанова головного державного виконавця Пилипчука від 31.10.2016р. про повернення вищевказаного виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку з тим, що неможливо з'ясувати місцезнаходження роботи боржника, за місцем роботи боржника бухгалтерії підприємства не виявлено.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, зазначає, що державний виконавець при винесенні вказаної постанови поверхнево підійшов до виконання своїх обов'язків, оскільки посилання на неможливість встановити місцезнаходження роботи боржника є помилковим тому, що не входить до переліку підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, в ході проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №50206766 державним виконавцем було встановлено, що працює в ТОВ «Транс Севенгрупп», яке розташоване за адресою м. Київ, вул. Гната Юри 9, кім.43.

Разом з тим, за результатами вжитих державним виконавцем дій виявилось неможливим з'ясувати місцезнаходження роботи боржника, за місцем роботи боржника бухгалтерії підприємства не виявлено, а тому 31.10.2016р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачові на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Слід зазначити, що Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV втратив чинність з 5 жовтня 2016 року.

Разом із тим п. 7. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

В частині 4 вказаної статті передбачено, що про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Разом з тим, у відповідності з вимогами ч.ч.1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір

Згідно положень ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду даної справи, державний виконавець у судове засідання не з'явився та не надав до суду матеріалів виконавчого провадження, з яких би вбачалося, що органами внутрішніх справ дійсно протягом року здійснювалися заходи щодо розшуку місця роботи боржника, які саме дії для розшуку місця роботи боржника безпосередньо вживалися, їх наслідки.

Також, державним виконавцем не було надано до суду жодних доказів, які б спростовували твердження заявника щодо неправомірності дій державного виконавця.

За таких обставин, виходячи з наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що оскільки державним виконавцем не було вжито всіх передбачених законом заходів щодо місця роботи боржника, вимоги заявника про визнання неправомірними дій державного виконавця в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 11, 31, 47, 51 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст.ст. 57-60, 64, 209, 210, 212, 213, 293, 294, 296, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Кредитної спілки «Аккорд», заінтересовані особи: Головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пилипчук Костянтин Ростиславович, ОСОБА_2, про визнання неправомірними дій державного виконавця в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пилипчука К.Р., у виконавчому провадженні №50206766 щодо визнання неправомірними дій державного виконавця в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: