Справа № 323/3045/17
№ провадження 2/323/993/17
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

12.12.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків. У зв'язку з цим, станом на 30.09.2017 р. виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 62698,32 грн., в тому числі 4871,03 грн. основної суми кредиту, 51405,08 грн. процентів за користування кредитом, 3198,00 грн. пені та комісії, 3223,73 грн. штрафу. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленою в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України про час і місце розгляду справи.

Від представника відповідача, ОСОБА_2, надійшла письмова заява про розгляд справи без участі відповідача та про невизнання позову.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти.

Позивач, здійснюючи банківську діяльність, затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких пропонував клієнтам платіжні карти та інші банківські послуги, зазначені у Заяві та у Пам'ятці Клієнта. У преамбулі зазначених Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що вони разом з із заявою, Пам'яткою клієнта та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір).

Затвердженням Умов та Правил позивач в порядку ст. 641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг для необмеженого кола осіб.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1-3.3 Умов та Правил, дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. Випуск Карти та відкриття Рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі заяви «Відмітки банку».

Судом встановлено, що 07.12.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Факт виникнення між позивачем та відповідачем кредитних відносин підтверджується матеріалами справи та відповідачем не оспорюється.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Як випливає з виписки про рух коштів з рахунку відповідача, відповідач активно користувався кредитним коштами, а станом на 27.10.2014 року склалась остаточна заборгованість п основній сумі кредиту в розмірі 4871,03 грн., яка в подальшому залишалась незмінною, та підлягає стягненню повністю.

Стосовно заборгованості по процентах за користування кредитом суд вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 51405,08 грн. є необґрунтованою з огляду на таке.

Виходячи з процентної ставки, яка була узгоджена сторонами станом на час виникнення заборгованості, - 34,80% річних, за період з 27.10.2014 року по 30.09.2017 року (дату, станом яку заявлені позовні вимоги) сума процентів за користування кредитом накопичувальним підсумком становить 5085,36 грн. ((4871,03 грн. х 34,80% х 3 роки).

Крім того, станом на час утворення остаточної заборгованості по основній сумі кредиту (27.10.2014 року) заборгованість за процентами становила 237,81 грн., про що зазначив позивач у розрахунку позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитом у розмірі 5323,17 грн. (5085,36 грн. + 237,81 грн.).

В подальшому, з 01.04.2015 року позивач підвищив процентну ставку за кредитами такого типу до 43,2% річних . Однак нарахування заборгованості зі сплати процентів за цією ставкою щодо тіла кредиту, отриманого відповідачем до її підвищення, суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми в розмірі 3198,48,00 грн., суд виходить з такого.

В позовній заяві не зазначено, яким пунктом Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, передбачено нарахування та стягнення комісії у розмірі 100,00 грн.

Пунктом 2.1.1.12.8 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк отримує комісію за обслуговування відповідно до Тарифів (Пам'ятки клієнта, Довідкою про умови кредитування), якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 цих Умов.

Водночас до позовної заяви додана Довідка про умови кредитування, яка не містить такої комісії. Умови та Правила надання банківських послуг, актуальні на час отримання відповідачем кредитної картки, а так само на час виникнення остаточної заборгованості, які розміщені на офіційній сторінці позивача в Інтернеті, також немає відомостей про щомісячну комісію в розмірі 100,00 грн.

Крім того, в тексті позовної заяви зазначено про заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3198,00 грн., а у розрахунку - що це сума власне комісії. Усунути цю розбіжність під час судового розгляду не виявилось можливим.

Таким чином, щомісячні нарахування у розмірі 100,00 грн. у різних документах позивача зазначаються як різні за своєю правовою природою грошові зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивач у позові наполягає, що це є комісією, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині через те, що позивачем не доведено, що ця комісія була передбачена умовами договору між сторонами, а також те, за яку саме послугу нараховувалась ця комісія. Також суд звертає увагу, що комісія за певну послугу банку зазвичай нараховується незалежно від наявності заборгованості і не є формою цивільно-правової відповідальності. В даному ж випадку, як свідчить розрахунок позовних вимог, позивач почав нараховувати так звану комісію лише з жовтня 2014 року - періоду, коли протягом більше двох місяців почала існувати заборгованість відповідача, тобто явно має характер цивільно-правової санкції за порушення договірних зобов'язань, що не передбачено чинним законодавством України.

Крім того, статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на це, суд вважає нарахування позивачем пені в твердій грошовій сумі таким, що суперечить поняттю та правовій природі пені, оскільки за ст. 549 ЦК України пеня може обчислюватись виключно у відсотках від суми заборгованості. Інакше вона нічим не відрізнятиметься від штрафу.

Також суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 3223,73 грн. підлягають задоволенню частко, виходячи з такого.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, боржник сплачує штраф, що складається з твердої суми у розмірі 250,00 грн., та суми, що розраховується як 5% від заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Позивач нарахував процентну складову штрафу у розмірі 2973,73 грн. як 5% від суми, що складається з заборгованості по основній сумі кредиту та нарахованим ним процентам у сумі 51405,08 грн. Однак, оскільки стягненню з відповідача підлягають проценти лише у розмірі 5323,17 грн., вказана процентна складова штрафу має складати 509,71 грн. ((4871,03 грн. + 5323,17 грн.) х 5%), а всього штраф має складати 759,71 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 8, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (р/рахунок № 3111 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 07.12.2009 року станом на 30.09.2017 року у розмірі 10953,91 грн. (десять тисяч девятсот пятдесят три грн. 91 коп.), в тому числі 4871,03 грн. основної суми кредиту, 5323,17 грн. процентів за користування кредитом, 759,71 грн. штрафу.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (р/рахунок № 3111 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ) судовий збір у розмірі 279,52 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв