Справа № 461/8414/17
Провадження № 2/461/1765/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 Галицький районний суд м.Львова в складі: головуючого судді Городецької Л.М., при секретарі Думичі Р.М. розглянувши матеріали цивільного позову Національної спілки художників України, Львівської обласної організації Національної спілки художників України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.нет», ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною, зобовязання спростувати недостовірну інформацію,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Галицького районного суду м.Львова надійшла цивільна справа за позовом Національної спілки художників України, Львівської обласної організації Національної спілки художників України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.нет», ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною, зобовязання спростувати недостовірну інформацію.

Відповідно до ст.11-1 ЦПК України вказана заява була розподілена судді Городецькій Л.М.

Суддя у даній справі ОСОБА_2 вважає за необхідне заявити самовідвід, покликаючись на те, що в силу своїх повноважень слідчого судді нею розглядались клопотання, які стосується сторін у цивільній справі, в результаті чого отримано певну інформацію, ознайомилась з документами, а відтак їй стали відомі обставини, які не відображені в матеріалах цивільної справи, крім того, в її провадженні перебували на розгляді справи за участю Національної спілки художників України, Львівської обласної організації Національної спілки художників України в яких вже винесенні рішення, тому в осіб, що беруть участь у цій справі, можуть виникнути сумніви в обєктивності та неупередженості головуючого судді.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Відповідно до ст.9 Конституції України, ст.2 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Наявність безсторонності визначається у тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у учасників процесу у його безсторонності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявляти самовідвід.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що з метою уникнення сумніву в об'єктивності та неупередженості судді питання про його самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження у справі, якщо із матеріалів справи, що передана судді-доповідачу, убачається наявність підстав для самовідводу, передбачених статями 20, 21 ЦПК.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статях 20, 21 і 22 цього Кодексу, суддя зобов'язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦПК відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Як зазначено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-72/0/4-13, обов'язок судді заявити вмотивований самовідвід визначено ч.1 статті 23 ЦПК. На відміну від вирішення заяви про відвід (стаття 24 ЦПК) у ЦПК не визначено процедури подання та вирішення заяви про самовідвід у разі подання такої заяви суддею-доповідачем до початку розгляду справи.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд повинен бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст. 6 Конвенції може вважатись тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

У справі Деблет проти Бельгії Європейський суд вказав, що не можна вважати неупередженим суддю, якщо суддя раніше мав можливість ознайомитись зі справою, її учасниками , скласти свою думку ще до того, як розпочався даний судовий розгляд.

Враховуючи викладене, оскільки наявні обставини з приводу неможливості судді брати участь у розгляді цивільної справи за позовом Національної спілки художників України, Львівської обласної організації Національної спілки художників України, суд дійшов висновку, що самовідвід головуючого судді підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 20, 21, 24, 208-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заявити самовідвід у справі за позовом Національної спілки художників України, Львівської обласної організації Національної спілки художників України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.нет», ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною, зобовязання спростувати недостовірну інформацію.

Справу передати на розгляд іншого судді, визначеного відповідно до ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Городецька Л.М.