Справа № 646/7864/17
№ провадження 2/646/2281/2017
РІШЕННЯ

МЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.17 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сорока О.П.,

при секретарі судового засідання Безсонної Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебувала, оскільки жили у цивільному шлюбі, від якого вони мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається у Національному фармацевтичному університеті на денній формі навчання (1-й курс) на контрактній основі.

На підставі вищевикладеного позивач просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що є інвалідом 1 групи, ряд інших захворювань, не працює та не має змоги платити аліменти на навчання сина.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення без задоволення позовної заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ВЛ № 113448 (а.с. 2).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на данний час не досягнув 23 років та, відповідно довідки № 184 від 01.09.2017, виданої Національним фармацевтичним університетом, навчається на першому курсі, 2 групи спеціальності «Фармація» денної форми навчання, на контрактній основі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги (а.с. 4).

Однак, відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання не надає.

Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того,стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки на протязі цього навчання зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про затвердження судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ про батьківство, материнство та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, при стягненні аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд виходе із того, що для виникнення вказаного зобов'язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; дитина продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі; у зв'язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги; батько дитини має можливість надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи, не працює, отримує пенсію 1502 грн., яку витрачає на ліки та комунальні послуги.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача можливості надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 217, 367 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.П. Сорока