Справа № 185/9721/16-ц
Провадження № 2/185/784/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку обєктом спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки спільного сумісного майна, суд

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку, в якій просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права розпорядження майном - будинком № 89 по вулиці Шевченка в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку спільної сумісної власності, в якій просила суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 01 січня 1982 року по 01 лютого 1985 року та з 01 листопада 1992 року по 20 листопада 2015 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 89 по вулиці Шевченка в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області.

Ухвалою судді від 09 лютого 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку спільної сумісної власності обєднано в одне провадження з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської обласі від 27 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку було залишено без розгляду.

У серпні 2017 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку обєктом спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки спільного сумісного майна, в якому просить суд встановити факт спільного проживання зОСОБА_2 однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 20 листопада 2015 року; визнати житловий будинок, що розташований за адресою: с. Богданівка, Павлоградського району Дніпропетровської області, вул. Шевченко № 89 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки житлового будинку № 89 по вул. Шевченка в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в розмірі 15 000,00 грн. та понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого зустрічного позову позивач зазначила, що з ОСОБА_2 вона проживала як жінка та чоловік однією сім'єю, без реєстрації шлюбу з 1982 року по 1985 рік. З 01 лютого 1985 року по 26 листопада 1991 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 26 листопада 1991 року. Під час шлюбу, 18 лютого 1985 року, і по теперішній час, її постійне місце проживання зареєстровано в спірному будинку № 89 по вул. Шевченка в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області. Після розірвання шлюбу 26 листопада 1991 року відповідач переїхав проживати до ІНФОРМАЦІЯ_2 і проживав там протягом одного року, вона в цей період проживала в спірному будинку. У листопаді 1992 року ОСОБА_2 повернувся і, починаючи з листопада 1992 року по вересень 2015 року, вони почали знов проживати разом в спірному будинку, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, вели спільне домашнє господарство, обробляли земельну ділянку, піклувалися один про одного. На протязі всього життя вони з відповідачем проживали в спірному будинку, будували його, але після сімейної сварки, у вересні 2015 року, ОСОБА_2 вигнав її з будинку та змінив замки. У будинку залишилися всі її речі, так як іншого житла у неї ніколи не було. У листопаді 2015 року відповідач здав будинок в експлуатацію та зареєстрував за собою право приватної власності на цей будинок. Пізніше вона дізналася, що ОСОБА_2 28 лютого 2017 року продав спірний будинок за 30 000,00 грн. ОСОБА_3. У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 продав їхній будинок без її згоди, вона вважає, що половину вартості зазначеного будинку, а саме 15 000,00 грн. повинно бути стягнуто з відповідача на її користь.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомленим про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі.

Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомленою про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, сімя створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, а також на інших підставах, не заборонених законом та моральним засадам суспільства.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд керується положеннями ст. 74 СК України, яка передбачає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Так, судом по справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 лютого 1985 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 26 листопада 1991 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 95.

Згідно довідки № 308 від 23.01.2017 року, виданої виконкомом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, з 18.02.1985 року і по теперішній час.

Відповідно до акту про встановлення факту сумісного проживання від 20.01.2016 року, складеного комісією у складі: секретаря виконкому Богданівської сільської ради, директора центру СССДМ Виконкому Богданівської сільської ради та фахівця з соціальної роботи, ОСОБА_1 та її колишній чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, почали жити разом з травня 1982 року. У зареєстрованому шлюбі перебували з 01 лютого 1985 року по вересень 1991 року. З листопада 1991 року по листопад 1992 року ОСОБА_2 проживав у м. Тернівка, а ОСОБА_1 за адресою: с. Богданівка, вул. Шевченка, 89. Починаючи з грудня 1992 року по вересень 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом як родина, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, піклувалися один про одного.

Отже, суд вважає, що факт проживання сторін без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 20 листопада 2015 року знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у звязку чим позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сімєю підлягають задоволенню.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстрований житловий будинок № 89 по вул. Шевченка в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, індексний номер 47964970 від 19.11.2015 року.

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24).

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до ст.12 Закону України «Про власність» у власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.16 ЗК і ст.14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у довічне успадковане володіння, участь інших осіб у будівництві не створює для них права власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Враховуючи, що спірний житловий будинок був придбаний під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, то такий житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі 28 лютого 2017 року за № 275, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, передав (продав) у власність ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, житловий будинок, який розташований на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,1500 га по вул. Шевченка, 89 в селі Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області за узгодженою між сторонами ціною, яка відповідає рівню звичайних цін і складає 30 000,00 грн.

Враховуючи те, що спірний житловий будинок проданий відповідачем, тому суд вважає а необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки житлового будинку № 89 по вул. Шевченка в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області.

Таким чином, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 137, 212, 215, 224-225 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку обєктом спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки спільного сумісного майна задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період з 01 січня 2004 року по 20 листопада 2015 року.

Визнати житловий будинок № 89 по вулиці Шевченка в селі Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2) грошову компенсацію вартості 1/2 частки житлового будинку № 89 по вул. Шевченка в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2) понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 1 920 (одна тисяча девятсот двадцять) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційного порядку.

Суддя В.М. Бондаренко