Провадження № 2/750/1001/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.,

секретар Носенко М.Ю.,

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі,

третя особа Чернігівській міський центр зайнятості,

в с т а н о в и в :

21 грудня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому, зменшивши позовні вимоги, просить встановити факт перебування у трудових відносинах з відповідачем з 02.03.2014 по 21.02.2015 та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за вказаний період у сумі 14 050,50 грн. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що він є водієм вантажівок на міжнародних вантажних перевезеннях. На початку березня 2014 року ФОП ОСОБА_4, який надає послуги із міжнародного перевезення вантажів своїми автомашинами, запросив його на роботу в якості водія на регулярні перевезення Україна-Фінляндія через РФ строком на 1 рік, пообіцявши заробітну плату в розмірі 500 доларів США на місяць і відрядні добові в розмірі 10 доларів/доба. 02.03.2014 ОСОБА_3 надав ФОП ОСОБА_4 внутрішній паспорт, закордонний паспорт, водійське посвідчення, а трудову книжку передав 27.03.2014. 02.03.2014 відповідач видав на імя позивача довіреність строком на 1 рік на підписання договорів забезпечення транспортних перевезень. За період з 02.03.2014 по 21.02.2015 відповідач регулярно видавав відрядні добові, а зарплату не виплачував, мотивуючи це утриманням з неї вартість недостачі в сумі 4 926,20 доларів США, розрахованої на підставі акта приймання продукції від 24.03.2014.

У судовому засіданні позивача та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, пояснивши, що відповідач дійсно видавав доручення на позивача, проте трудових відносин з ним ніколи не мав.

Відповідач та представник третьої особи до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи оповіщались у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про реєстрацію ОСОБА_4 фізичною особою-підприємцем вчинений 15.03.2011. Види діяльності: код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (а.с. 17-19).

02 березня 2014 року ФОП ОСОБА_4 видав на імя водія ОСОБА_3 довіреність на право підписання від імені ФОП ОСОБА_4 наступних документів: договору страхування цивільної відповідальності за завдання шкоди третім особам при митній процедурі митного транзиту; договору оплатного надання послуг поруки по забезпеченню сплати митних платежів при внутрішньому та міжнародному митному транзиті; акту наданих послуг до договору послуг; договору на оплату винагороди по договору послуг по безготівковому розрахунку та акту наданих послуг по ньому; а також правом отримання на руки для передачі ФОП ОСОБА_4 оригіналів наступних документів: договору страхування цивільної відповідальності за завдання шкоди третім особам при митній процедурі митного транзиту; договору оплатного надання послуг поруки по забезпеченню сплати митних платежів при внутрішньому та міжнародному митному транзиті; рахунку-фактури до договору послуг; акту наданих послуг до договору послуг; договору на оплату винагороди по договору послуг по безготівковому розрахунку; рахунку-фактури до договору на оплату винагороди до договору послуг по безготівковому розрахунку; та акту наданих послуг по ньому (а.с. 8).

Згідно з даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон №ЕР316247, виданого позивачеві 31.08.2012, у період з 20.03.2014 по 12.02.2015 він 30 разів на автомобілі перетинав кордон Фінляндії (а.с. 3-6).

Як убачається з акта Федеральної служби з нагляду у сфері транспорту УДАДН по Псковській області Міністерства транспорту Російської Федерації №5 від 07.09.2014, протоколу УДАДН по Псковській області Федеральної служби з нагляду у сфері транспорту УДАДН по Псковській області Міністерства транспорту Російської Федерації №3 від 07.09.2014 та постанови УДАДН по Псковській області Федеральної служби з нагляду у сфері транспорту УДАДН по Псковській області Міністерства транспорту Російської Федерації №1 від 07.09.2014, ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за здійснення без спеціального дозволу міжнародного автомобільного перевезення важковагового вантажу як водій транспортного засобу марки «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 (а.с. 11-13).

30.09.2014 ОСОБА_3 сплатив штраф у розмірі 2500 рублів у відділенні ВАТ «Ощадбанк Росії» у м. Пскові, Російська Федерація (а.с. 14).

Згідно зі ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частин першої та четвертої ст. 24 КЗпП України (в редакції, чинній станом на 02.03.2014), трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Таким чином, фактичний допуск працівника до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядження чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, згідно з частинами першою, другою - четвертою ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, зі змісту вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що саме на позивача, який звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування у трудових відносинах, покладається обовязок доведення належними та допустимими доказами виникнення цих відносин та їх тривалості у часі.

Оцінивши кожен доказ окремо та їх взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає недоведеним факт трудових відносин позивача з ФОП ОСОБА_4 у період з 02.03.2014 по 21.02.2015, оскільки самі по собі такі обставини як перетинання позивачем кордону між РФ та Фінляндією, притягнення його до адміністративної відповідальності на території РФ, а також оформлення відповідачем довіреності на позивача, не доводять фактичний допуск ОСОБА_3 до роботи та не дають достатніх підстав однозначно стверджувати про укладення сторонами угоди (в усній формі), за якою ОСОБА_3 взяв на себе обовязок виконувати роботу, визначену угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а ФОП ОСОБА_4 виплачувати позивачеві заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, тобто про фактичне існування між сторонами саме трудових відносин, а не цивільно-правових.

Крім того, судом враховується також та обставина, що ОСОБА_3, стверджуючи про припинення трудових правовідносин з відповідачем у лютому 2015 року, звернувся з даним позовом лише у грудні 2016 року, тобто лише після ухвалення Деснянським районним судом м. Чернігова рішення від 23.11.2016 у справі №750/10209/16-ц, яким з ОСОБА_3 стягнуто борг за розпискою від 21.02.2015 в розмірі 100 608,00 грн на користь ОСОБА_4

Отже, з огляду на викладені обставини справи, правові норми та досліджені докази, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у звязку з недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 21, 24 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213 - 215, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Деснянський районний суд м. Чернігова апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений та оформлений 31.03.2017.

Суддя О.П. Супрун