Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 48 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря: Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання з ним однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання майна - будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину вказаного майна.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на житловий будинок, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2, та що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати, відмовити позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що заява про забезпечення позову містить недоліки, заявником не надано доказів намірів відповідача на відчудження вказаного будинку, забезпечуючи позов, суд вийшов за межі вимог заявника.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частина перша ст. 152 ЦПК України передбачає, зокрема, що позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент забезпечення позову, між сторонами існував спір щодо визнання спільною сумісною власністю сторін житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання права власності за позивачем на 1/2 частини цього будинку.

У випадку відчудження відповідачем вказаного будинку, існує загроза утруднення виконання рішення суду, у випадку задоволення позову, або неможливості його виконання взагалі.

Враховуючи вказану обставину, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для забезпеченя позову. При цьому посилання апелянта на те, що позивачем не доведено намір відповідача відчуджувати спірний будинок, на правильність вказаного висновку не впливає, поскільки підставою для забезпечення позову є не безпосереднє здійснення відповідачем дій щодо відчудження спірного майна, а існування загрози утруднення чи унеможливлювання виконання рішення.

Посилання апелянта на те, що суд вийшов за межі вимог заявника є надуманим, оскільки ст. 11 ЦПК України, на яку він посилається, стосується меж розгляду цивільної справи у відповідності до заявлених позовних вимог. Разом з тим, чинне законодавство не містить обмежень для суду при обранні виду забезпечення позову.

Посилання на недоліки заяви про забезпечення позову на правильність висновків суду не впливає.

Оскільки забезпечення позову не перешкоджає відповідачу користуватися належним йому майном, будь-які права його на водоління та користування ним не обмежує, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому на підставі ст. 312 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді