22-ц/775/681/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Мохов Є.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.

при секретарі Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа: Єгорівська сільська рада Волноваського району Донецької області про визнання права власності на майно у порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя та визнання права власності на спадщину за законом, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 20 квітня 2017 року позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування задоволено частково.

09 червня 2017 року Волноваським районним судом Донецької області було постановлено додаткове рішення яким будівлю ангару, токарний верстат визнано спільною сумісною власністю подружжя. Визнано право власності на 1/2 частину вказаного майна за ОСОБА_2, виключено вказану частину із спадкової маси та визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 право власності на вказане майно в розмірі 1/6 його частини, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6

Не погодившись з вказаним рішенням представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 червня 2017 року скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом було постановлено основне рішення про часткове задоволення позову, сторони його визнали, ніхто не оскаржував, проте, суд постановив додаткове рішення без участі сторін чим фактично виніс нове рішення без достатніх для того підстав, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності майна, яке розподілив суд у додатковому рішенні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, просили апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу відхилити, додаткове рішення суду першої інстанції від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Представник третьої особи: Єгорівської сільської ради Волноваського району в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам додаткове рішення від 09 червня 2017 року не відповідає.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що при розгляді справи, судом було порушено принцип зясування всіх обставин справи що призвело до невірної оцінки доказів та винесення неправомірного рішення.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно положень п.п.1, 2 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати.

Згідно положень п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 пояснила, що токарного верстата вона не має, а є саморобне точило. Будівля ангару побудована на ділянці, яка була виділена під будівництво житлового будинку, крім того він не добудований, не введений в експлуатацію, ніяких документів, які б підтверджували його будівлю вона не має.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що додаткове рішення про визнання права власності на будівлю ангару, токарного верстата та їх розподіл є передчасним.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не довела, що відповідач має в своєму розпорядженні токарний верстат, а ангар добудований.

З пояснень сторін було встановлено, що спірний технічний прилад виконує функцію точіння, тобто відноситься до так званої шліфувальної групи верстатів. Проте, позивач просила розподілити токарний верстат, який виконує функцію нарізання заготівок з металу та деревини шляхом їх обертання. Тобто, за функціональною спрямованістю це різні верстати, якщо пристрій який є в розпорядженні відповідача взагалі можна вважати верстатом.

Що стосується задоволення вимог про визнання права власності на ангар та його розподіл, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів того, чи він повністю побудований, введений в експлуатацію та зареєстрований належним чином. Суд не повинен на себе перебирати повноваження властиві іншим органам, які уповноважені здійснювати реєстрацію новостворених будівель.

Згідно правової позиції, зазначеної в постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

З огляду на вказане додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 червня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового додаткового рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_6, померлого 09.07.2015 року на 1/3 частину майна, а саме: токарного верстата та будівлю ангару відмовити.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове додаткове рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_6, померлого 09.07.2015 року на 1/3 частину майна, а саме: токарного верстата та будівлю ангару відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

ОСОБА_7