Справа №489/6007/16-ц 11.05.2017 11.05.2017 11.05.2017
Провадження №22-ц/784/861/17
Категорія 48 Єдиний унікальний номер 489/6007/16-ц
Номер провадження 22-ц/784/861/17
Головуючий у І інстанції Тихонова Н.С.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Шагай О.А.

За участю: представника позивача - ОСОБА_2

представника третьої особа без самостійних вимог - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_5 Позивач посилався на те, що 01 березня 2012 року між ним та відповідачкою шляхом складання розписки у простій письмовій формі був укладений договір позики, за яким відповідачка отримала від нього кошти у розмірі 15000 доларів США на строк до 01 березня 2016 року зі сплатою щомісячно 5% річних на період фактичного користування. Позивач зазначав, що фактично вказана сума була отримана відповідачкою 27.09.2007 року для погашення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року, укладеного між відповідачкою та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Зазначені кошти були отримані за рахунок продажу квартири АДРЕСА_1, яка належала в порядку приватизації сторонам, а також їхній дочці, кожному по 1/3 частині. На кредитні кошти, отримані відповідачкою внаслідок укладання кредитного договору від 09.07.2007 року, була придбана квартира АДРЕСА_2, на ім'я відповідачки. 22 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Оскільки вказана квартира була придбана в інтересах сім'ї, просив визнати за ним право власності на її ? частку, стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в сумі 15000 доларів США по тілу кредиту, 38268,49 доларів США - заборгованість по процентам, а всього в гривневому еквіваленті 1365708,28 грн. (а.с. 3-6).

Ухвалою суду від 24 січня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (а.с. 43).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2017 року позов задоволений. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 01.03.2012 року в розмірі 53268,49 доларів США, яка складається з заборгованості за позикою 15000 дол. США та заборгованості по відсоткам 38268,49 доларів США, що еквівалентно 1384573,00 грн. (а.с. 108-111).

В апеляційній скарзі третя особа Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк»), посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити (а.с.115-117).

В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу.

Відповідачка, належно повідомлена про розгляд справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явилась. Письмових заперечень на скаргу від неї не надійшло (а.с. 154).

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 1983 року по 22 вересня 2012 року. Згідно договору купівлі-продажу від 09.07.2007 року на ім'я відповідачки були придбана квартира АДРЕСА_2. Того ж дня, тобто 09.07.2007 року, між відповідачкою та АТ «Укрексімбанк» було укладено кредитний договір № 662307С27, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит 75000 доларів США строком до 17.07.2017 року. Спірна квартира є предметом іпотеки, укладеним в забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, укладеним між позивачем, відповідачкою, їх дочкою ОСОБА_6 та АТ «Укрексімбанк». Зобов'язання перед банком відповідачка належним чином не виконує, внаслідок чого має заборгованість станом на 05.12.2016 року в сумі 13711,41 доларів США.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Висновки суду відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2. житловий будинок була набута сторонами за час шлюбу, що підтверджується договором її купівлі-продажу від 09 липня 2007 року. Спірна квартира була придбана за 379750,00 грн. (а.с. 11).

В той же день, 09 липня 2007 року, між відповідачкою та АТ «Укрексімбанк» було укладено кредитний договір № 62307С27, відповідно до п. 2.1 умов якого вона отримала в банку кредит в сумі 75000,00 доларів США з кінцевою датою погашення 15.07.2017 року для оплати вартості вказаної спірної квартири (а.с. 54-58).

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між відповідачкою та АТ «Укрексімбанк» 09 липня 2007 року було укладено іпотечний договір нерухомого майна N 62307Z33, згідно із яким спірна квартира була передана в іпотеку АТ «Укрексімбанк» (п. 1.3 Договору а.с. 65-67).

Згідно із чч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Пунктом 2.3.1 іпотечного договору визначено, що іпотекодавець не може розпоряджатися предметом іпотеки.

З огляду на положення Закону України "Про іпотеку", договору іпотеки, укладеного між відповідачем та банком, доводи апеляційної скарги про неможливість поділу квартири шляхом визнання на неї права власності на її 1/2 частину за позивачем, оскільки вона набута за кредитні кошти та перебуває в іпотеці, і тільки за згодою банку може відчужуватися, є необґрунтованими. Зазначені положення закону не означають, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд повинен був визнати позивача ОСОБА_4 зобов'язаним перед банком як іпотекодавця за іпотечним договором N 62307Z33 не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогам закону, тому що таких позовних вимог не було заявлено (ст. 11 ЦПК України).

Не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що розподілу підлягає все майно подружжя, а також його борги, в тому числі заборгованість відповідача перед ПАТ «Укрексімбанк», тому що таке врахування відбувається за умови посилання на це одного з подружжя під час визначення частки майна кожного з подружжя при його розподілі, але сторони на це не посилалися. Не звертався з будь-якими вимогами з цього приводу і ПАТ «Укрексімбанк», хоча приймав участь у розгляді справи у якості третьої особи. Суд же відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як вбачається з наданих апелянтом рішень судів з вимогою про стягнення заборгованості він звертався до відповідачки, а не обох з подружжя. Стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки не перешкоджає ПАТ «Укрексімбанк» звернутися до суду з вимогами до позивача, якщо банк вважає, що він також повинен відповідати перед ним за кредитним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведену норму права суд дав вірну юридичну оцінку доказу щодо існування між сторонами договірних відносин за договором позики та розглянув спір в цій частині відповідно до вимог закону.

Щодо невірного зазначення в рішенні суду розміру заборгованості відповідачки перед банком станом на 05.12.2016 року - 13711,41 доларів США замість 41836,82 долари США, як зазначає в розрахунках ПАТ «Укрексімбанк» (а.с. 73-86), то слід прийти до висновку, що вказана помилка не впливає на правильність ухваленого судом рішення, оскільки судом не вирішувалось питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, а розглядався інший спір.

Таким чином доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не містять підстав для скасування рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до положень ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді