БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/68/17
Справа № 356/2120/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.03.2017 Березанський міський суд Київської області в складі:
головуючий суддя Капшученко І. О.,
при секретарі Мамей Н. І.
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно
До Березанського міського суду з позовом про визнання права власності на спадкове право звернувся ОСОБА_1. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько, ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. На момент смерті з ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована у вказаному будинку мати позивача - ОСОБА_4, яка, таким чином, прийняла спадщину після чоловіка ОСОБА_3, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_4 Реалізовуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до Березанського міської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через те, що правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні, так як батько позивача ОСОБА_3 за життя їх не виготовив. Відтак, просить суд визнати за ним право власності на спірний житловий будинок.
В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи її доводами, вказаними в заяві, та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с. 39, 46, 57, 62, 76, 85).
18.01.2017 через канцелярію Березанського міського суду Київської області третя особа ОСОБА_2 надіслала заяву, якою позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі (а.с.42).
За таких обставин суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Березанського міського управління юстиції Київської області 05.05.2003, актовий запис № 90 (а.с. 8).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.
Спадкоємицею ОСОБА_3 була його дружина - ОСОБА_4, яка постійно проживала з ним та була зареєстрована у спірному будинку, що підтверджується записами будинкової книги (а.с.18-22).
Як вбачається з наданого свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3, виданого 28.03.1962 Бюро ЗАГС виконкому Березанської міської Ради депутатів трудящих Київської області, актовий запис № 39, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено 28.03.1962 (а.с.11).
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Березанського міського управління юстиції Київської області 05.05.2003, актовий запис № 90 (а.с. 9).
Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_5, виданого 02.07.1967 Березанським с/ЗАГС Баришівського району Київської області (а.с.10).
ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у відповідності до свідоцтва про народження серія НОМЕР_6, виданого Березанською селищною Радою Баришівського району Київської області. 02.08.1980 ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_2 (післяшлюбне прізвище ОСОБА_2), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_7, виданого Березанською селищною радою Київської області) (а.с. 73, 79).
ОСОБА_2 надала до суду заяву вказала, що на спірне майно не претендує. (а.с. 42).
Відтак, 02.03.2016 позивач, як спадкоємець ОСОБА_4, звернувся до Березанської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та отримав витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в нотаріальній конторі йому було відмовлено через те, що правовстановлюючі документи на будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, відсутні, про що державним нотаріусом Тищенко Н. В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.03.2016 № 259/02-31 (а.с.12, 13).
Як вбачається з технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок від 01.12.2016, інвентаризаційна справа № 1382, виданого ТОВ «Лендвізор», висновку про технічний стан індивідуального житлового будинку від 01.12.2016 № 1383, спірний житловий будинок (літ. «А») з прибудовою (літ. «а»), ганком (літ. «а1»), а також господарськими будівлями та спорудами (погріб з шийкою - літ. «Б», сарай - літ. «В», убиральня - літ. «Г») збудовано 1980 року (а.с.27-32, 34). Решту споруд, а саме хвіртку (1), ворота (2), огорожу (3), було споруджено в 2013 році, які на підставі п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом N 127 від 24.05.2001, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, не є самочинними.
Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
За ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Разом з тим, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
На момент завершення будівництвом спірного будинку, а саме 1980 рік - державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, якою було передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції) бюро технічної інвентаризації виконкомів
місцевих Рад депутатів трудящих, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вбачається, що виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від їх державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 01.01.2004 та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.
У 1980 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26.08.1948), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26.08.1948), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
У відповідності до статті 1 Указу від 26.08.1948, кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26.08.1948, визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26.08.1948 та Постановою від 26.08.1948, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року.
Окрім того, з роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п. 3.1-3.2 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
Згідно п.3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна , затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 127 від 24.05.2001, не належить до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992.
Як зазначено в Листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 № 12/5-126, а також в п. 3.2 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05.08.1992 № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).
Згідно архівного витягу ща підписом завідувача архівного сектору виконавчого комітету Березанської міської ради від 21.03.2017 № 33/01-43, у відповідності до протоколу засідання виконавчого комітету Березанської селищної Ради депутатів трудящих, Баришівського району Київської області УРСР № 8 від 29.05.1970, дозволено перебудову власного будинку ОСОБА_3 АДРЕСА_1, зобовязано оформити технічну документацію на перебудову відділі архітектури селища Баришівка; зобовязати їх після перебудови старі будинки знести, нові переоцінити в інвентарбюро (а.с.86).
У відповідності до архівної виписки з протоколу № 8 засідання виконкому Березснської селищної Ради народних депутатів Баришівського району Київської області від 29.05.1970, було заслухано заяви громадян смт. Березань про дозвіл на перебувдову вланих будинків, поскільки старі не придатні для життя, та дозволено перебудову власного будинку ОСОБА_3 АДРЕСА_1 (а.с.26).
Згідно довідки містобудування та архітектури № 26 від 17.03.2016 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідні земельні ділянки дійсно знаходяться згідно генерального плану забудови м. Березань за адресою АДРЕСА_1. Колишня адреса АДРЕСА_1, АДРЕСА_1 (а.с.14).
Згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Березснської міської ради Київської області від 14.04.2016 № 60 про розгляд звернень громадян та організацій з питань будівництва, у звязку з упорядкуванням адресного господарства м. Березань, присвоїти адреси: житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_4 та відповідним земельним ділянкам - АДРЕСА_1. Колишня адреса АДРЕСА_1 (а.с.15).
Позивачем надано висновок про технічний стан індивідуального житлового будинку від 01.12.2016 № 1383, виданий ТОВ «Лендвізор», що підтверджує факт побудови спірного житлового будинку в 1980 році, а також вказує на його технічні характеристики (а.с.34).
В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України в редакції від 20.06.1969, чинній на момент будівництва спірного житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.
Відтак, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, вбачається, що в період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за спільної їх участі набули право спільної сумісної власності на спірний житловий будинок, та, з урахуванням ст. 22 КпШС України, мають рівні права на це майно.
Зі змісту п. 4-5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, його норми застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
З огляду на це, з метою з'ясування обсягу спадкових прав, наявних в померлої ОСОБА_4, до відносин спадкування, що є предметом позовної заяви, підлягає застосуванню законодавство, що діяло на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме ЦК Української РСР в редакції від 30.10.1999.
Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року).
Як визначено статтями 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У відповідності до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14.06.1994 за №18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин, доказами вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Відтак, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, як така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, оскільки постійно проживала з ним та була зареєстрована у спірному будинку на час смерті спадкодавця, що підтверджується записами будинкової книги (а.с.18-22).
Окрім того, оскільки, з урахуванням вказаних вище положень законодавства, що діяли на час завершення будівництвом спірного будинку, забудовником його являвся ОСОБА_3, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, відтак, остання на відповідній правовій підставі набула у особисту власність ? частину спірного житлового будинку як частку в праві спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, вказані в заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом, визначені в ст. ст.1261-1265 ЦК України; спадкоємцями першої черги є діти, батьки та чоловік / дружина спадкодавця.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Суд вважає доведеним, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, тому позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 67,20 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, є підставними та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати: судовий збір в сумі 1395 (одна тисяча триста дев'яносто п'ять) гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 67,20 кв.м., розташований по АДРЕСА_1.
Стягнути з Березанської міської ради Київської області (код ЄРДПОУ 38065504) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційниц номер НОМЕР_1) судові витрати в сумі 1395 (одна тисяча триста дев'яносто п'ять) гривень.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Березанський міський суд Київської області протягом 10 днів з дня оголошення судового рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення до Березанського міського суду Київської області протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволені цієї заяви відповідач набуде право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Київської області в загальному порядку.
Суддя І. О. Капшученко