АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №756/8434/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12202/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк") до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 вересня 2007 року, що виникла за період з 24 вересня 2007 року по 17 червня 2016 року, у розмірі 43774, 97доларів США та пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 19 199, 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судовий збір у сумі 16 640, 99 грн. в рівних частках, з кожного по 8 320, 50 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення(а.с.157).

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України; розрахунок заборгованості не відповідає, на її думку, дійсності, оскільки судом не враховано платежі по сплаті тіла та процентів по кредиту, заборгованості за кредитним договором за період з вересня 2007 року по вересень 2011 року; мотивувальна частина рішення не містить розрахунку заборгованості, а тому безпідставно стягнуто значно завищену суму боргу. При цьому, зазначає, що судом не встановлено факт отримання нею коштів від позивача, оскільки останнім не надано в підтвердження зазначеної обставини оригіналів меморіального ордеру або платіжного доручення про видачу грошових коштів; не встановлено наявності у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями на дату укладення кредитного договору.

В судове засідання представник ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, зокрема, від представника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому, останній просив слухати справу у відсутності представника банку. ОСОБА_1 в день слухання справи порушила питання про відкладення розгляду справи, оскільки вона перебуває в іншому адміністративно-територіальному центрі України, однак будь-яких доказів на підтвердження поважності причин своєї відсутності суду не надала. За таких підстав колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (далі-кредитний договір), за умовами якого остання отримала кредит в сумі 185 000 доларів США зі сплатою процентів протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, у розмірі 11,3% річних, з кінцевим строком погашення 24 вересня 2028 року.

До вказаного кредитного договору укладено Додаток №1, згідно якого визначено графік погашення кредиту (п. 1.1, 1.2.2 кредитного договору).

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору ( п. 1.3. кредитного договору).

Згідно з п.1.4. кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику для його особистих потреб, а саме: на придбання нерухомості - чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 79,10 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктами 1.3.3, 1.3.4 кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом "факт/360" відповідно до вимог чинного законодавства України. Строк сплати процентів з 01 по 24 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти, за виключенням випадків, передбачених п.1.2.3 договору.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_1 за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_2 24 вересня 2007року було укладено договір поруки №55/П144008, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором кредиту.

Згідно п.п.1.3.,1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Відповідно до п.1.4. кредитного договору цільове призначення кредиту - особисті потреби, а саме на придбання нерухомості - чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 79,10 кв.м., житл. пл. 50,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п.4.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Установлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 185 000 доларів США, що станом на час видачі кредиту було еквівалентно 934250,00 грн. Факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки за її особовим рахунком 15700 від 24 вересня 2007 року (а.с.36).

Останній платіж за цим кредитним договором боржник здійснила у липні 2014 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 17 червня 2016 року становить 43 774,97 доларів США, що за курсом Національного банку України ( далі - НБУ) еквівалентно 1 183 237,44 грн. ( станом на день ухвалення судового рішення) та 19 199,50 грн., із них: 39 102,33 доларів США - заборгованість за кредитом, 4 672,64 доларів США - заборгованість за процентамита пеня за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 19 199,50 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком (а.с.27-35).

19 лютого 2016 рокуна виконання вимог умов договору позивач направив вимоги відповідачам про погашення заборгованості, однак станом на 17 червня 2016 року вимоги банку залишені без задоволення (а.с.21-26).

У липні 2016 року ПАТ»УкрСиббанк» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 вересня 2007 року.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так ч. 1 ст. 1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 з липня 2014 року припинила сплачувати кошти в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків і станом на 17 червня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком складає 43 774,97 доларів США та 19 199,50 грн.

Таким чином, установивши, що відповідачі неналежним чином виконують свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 вересня 2007 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем позовної давності щодо стягнення пені, передбаченого ч. 2 ст. 258 ЦК України, колегією суддів не враховуються, оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності. При цьому про хід судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_1 була обізнана, проте не скористалася своїм правом подати до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постанові від 2 березня 2016 року № 6-2307цс15.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором на 17 червня 2016 року випливає, що заборгованість становить 43 774,97 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 183 237,44 грн. та 19 199,50 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 39 102,33 доларів США, заборгованості за процентами - 4 672,64 доларів США, а також пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 19 199,50 грн. ( а.с.27-35).

У наданому позивачем розрахунку зазначено, у які місяці і в якій сумі відповідачем здійснено погашення кредиту.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, не відповідає дійсності, а мотивувальна частина рішення не містить розрахунку заборгованості, оскільки судом досліджено зазначений доказ та надано йому належну правову оцінку, відповідачем же вказаний розрахунок не було спростовано у встановлений процесуальним законом спосіб та не надано суду будь-яких доказів про те, що позивачем не враховано сплачені ним платежі.

При цьому, наведений в апеляційній скарзі розрахунок не впливає на суму кредитної заборгованості, визначену оскаржуваним рішення суду, оскільки розрахунок заборгованості вчинений станом на 17 червня 2016 року і не спростований відповідачами в ході судового розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А відтак, враховуючи, що ПАТ»УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості в розмірі 43 774, 97 доларів США та 19 199, 50 грн., позовні вимоги протягом розгляду справи не змінювало, суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов правильного висновку про стягнення вказаних сум.

Відповідно до п. 5.6. Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують видачу кредиту, зокрема, оригінал меморіального ордеру або платіжного доручення, документів про перерахування кредитних коштів, і рішення мотивоване винятково наявністю підписаного договору, відхиляються колегією суддів як такі, що спростовуються матеріалами справи. Так, ОСОБА_1 оскаржуючи рішення суду не спростувала того, що вона не отримала кредитні кошти, кредитний договір не оспорювався у встановленому законом порядку. Крім того, з наданих позивачем доказів установлено, що згідно п. 1.1 кредитного договору сума кредиту складає 185 000 доларів США. Згідно з виписки за особовим рахунком 24 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 185 000, 00доларів США, що станом на час видачі кредиту було еквівалентно 934250,00 (а.с.36). В той же час, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що остання неодноразово здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором.

За положеннями статей 626-628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, укладаючи кредитний договір сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит у іноземній валюті, у доларах США і останній зобов'язується погашати кредит.

Здійснювані банком операції з надання кредитів в іноземній валюті у будь-яких сумах та на будь-який строк відповідно до підпунктів «в» частини 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не вимагають отримання індивідуальної ліцензії НБУ.

Однак з матеріалів справи убачається, що 24 грудня 2001 року ПАТ "УкрСиббанк" видано банківську ліцензію № 75, зареєстровану в НБУ 28 жовтня 1991 року за № 57, та дозвіл, виданий Національним банком України у листопаді 2002 року, на право здійснювати банківські операції, які визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ( а.с.161-163).

Ураховуючи наведене, необгрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не з'ясовано наявність ліцензії у Банку на видачу іноземної валюти, оскільки зазначена обставина є загальновідомою і відповідач не позбавлена була можливості ознайомитися з цією інформацією, розміщеної на офіційному веб-сайті НБУ, зокрема, пересвідчитись в наявності у Банка з 2001 року ліцензії НБУ, згідно якої він має право здійснювати кредитування в іноземній валюті, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку України банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 , 314, 315, 318 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль