ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_8 - ОСОБА_10 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з указаним вище позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що вони, позивачі, проживають у будинковолодінні по АДРЕСА_1. Власником даного будинковолодіння була відповідач ОСОБА_9 З її дозволу ними за власні кошти було здійснено добудову до будинку.

У подальшому, власником будинковолодіння на підставі договору дарування від 28 квітня 2011 року став відповідач ОСОБА_8, який звертався до суду про їх виселення з будинку без надання іншого житла. Рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачі збільшили позовні вимоги, зазначивши, що після набуття відповідачем ОСОБА_8 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, вони виконали наступні будівельні роботи: накрили металопластиковий дах, установили вхідні металопластикові двері, сходи бетонні, побудували навіс, установили металопластикові вікна на першому поверсі, влаштували дубові сходи на другий та третій поверх, постелили підлогу на третьому поверсі, наклеїли шпалери та просили стягнути з обох відповідачів солідарно на їх користь 241 934 грн, як встановлено висновком будівельно-технічної експертизи від 15 вересня 2015 року № 15039.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 кошти в рахунок відшкодування витрат на добудову житлового будинку, будівництва господарських споруд та вартість будівельних робіт по АДРЕСА_1 у розмірі 241 934 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 сплачені судові витрати у розмірі 6 877 грн 34 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2015 року змінено, зменшено розмір стягуваної суми з ОСОБА_8 з 241 934 грн до 210 310 грн.

Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 376 ЦК України, як підставу задоволення позову.

Розподіл судових витрат змінено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 5 978 грн 08 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_10 просить скасувати судові рішення в частині задоволення позову, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходячи зі змісту ч. 6 ст. 376 ЦК України та враховуючи те, що власником земельної ділянки, на якій розташоване самочинне будівництво, є ОСОБА_8, дійшов висновку, що кошти понесені позивачами на будівництво, підлягають стягненню лише з відповідача ОСОБА_8, а не в солідарному порядку з ОСОБА_9

Змінюючи рішення місцевого суду в частині стягуваної суми та виключаючи посилання на ст. 376 ЦК України, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_8 є власником жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також з того, що ринкова вартість добудови житлового будинку та господарських споруд становить саме 210 310 грн, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач ОСОБА_6 зі згоди колишнього власника будинку ОСОБА_9 з 1992 року проживає у спірному будинку.

Судом встановлено, що станом на 22 листопада 2013 року позивачі разом з членами своєї сім'ї: донькою ОСОБА_11, зятем ОСОБА_12, онукою ОСОБА_13, сином ОСОБА_14, невісткою ОСОБА_15 проживають у будинку АДРЕСА_1.

Власником вказаного житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про право власності від 04 березня 2011 року, яке видано відповідно до рішення Шиловецької сільської ради від 20 травня 2009 року № 25/5 стала відповідач ОСОБА_9

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 12 січня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що позивачі у даній справі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_9 проживали окремими сім'ями в окремих будівлях.

28 квітня 2011 року відповідач ОСОБА_9 подарувала відповідачу ОСОБА_8 житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_9 на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку належала на праві власності земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та на підставі договору дарування від 28 квітня 2011 року ОСОБА_8 став власником вказаної земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 25 липня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним вищезазначеного договору дарування житлового будинку, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та про визнання за ними, позивачами, права спільної сумісної власності на житловий будинок літ. «А-1», сарай літ. «Д», навіс літ. «З», навіс літ. «К», огорожу № 1-3, криницю № 4.

Вказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 вклали фізичну працю, спрямовану на утримання та поліпшення господарства по АДРЕСА_1, не позбавлені права звернення до суду з позовом про відшкодування витрат на будівництво спірного будинку.

Технічним паспортом та висновком судової будівельної експертизи № 15039 встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 1992 рік, час, коли в ньому почала проживати позивач ОСОБА_6, складалося з наступних будівель та споруд: житлового будинку літ. «А», житловою площею 27,40 кв. м; сараю з саману літ. «Б»; літньої кухні літ. «В».; сараю літ. «Г»; сараю літ. «Д»; вбиральні літ. Е»»; входу в підвал та кам'яного підвалу літ. «ПГ»; воріт металевих літ. № 1; колодязю кам'яного.

Договором купівлі-продажу будівельних матеріалів, квитанціями про придбання будівельних матеріалів, робочим проектом з газопостачання житлового будинку, показами свідків та висновком будівельно-технічної експертизи № 1267 встановлено, що позивачі за час проживання в домоволодінні по АДРЕСА_1 побудували станом на травень 2011 року наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 43,70 кв. м; сарай літ. «Д»; навіс літ. «З»; навіс літ. «К»; огорожа № 1-3.; криниця № 4.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 15039 ринкова вартість добудови житлового будинку та будівництва вищевказаних господарських споруд по АДРЕСА_1, які були здійснені в період часу з 1992 року по травень 2011 року, складає 210 310 грн.

Договором купівлі-продажу будівельних матеріалів, квитанціями про придбання будівельних матеріалів, робочим проектом з газопостачання житлового будинку, технічним паспортом не встановлено проведення будь-яких будівельних робіт після травня 2011 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як убачається з позовної заяви позивачі просили суд стягнути солідарно з відповідачів відшкодування за здійснені ними витрати на добудову житлового будинку, посилаючись на ст. 376 ЦК України.

Так, у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини.

Оскільки земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК УРСР обов'язок.

Також, у разі визнання за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на самочинно збудоване на ній іншою особою нерухоме майно розмір витрат на будівництво цього майна, право на відшкодування яких власником (користувачем) земельної ділянки згідно із частиною шостою статті 376 ЦК має особа, яка здійснила таке будівництво, визначається судом на підставі наданих доказів і складається як із понесених витрат на будівельні матеріали, так і з витрат за виконані роботи та оплачені послуги.

Апеляційний суд стягуючи з відповідача витрати на добудову житлового будинку та виключаючи з рішення місцевого суду посилання на ст. 376 ЦК України, на яку вказували позивачі, не визначився з правовою нормою, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасування на підставі ст. 338 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді:Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак