Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 01 липня 2006 року у розмірі 171 308 грн 68 коп., що складається із суми позики і 3 % річних у сумі 73 200 грн 39 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 липня 2006 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 40 955 грн, що еквівалентно на той час 8 110 доларів США зі строком повернення коштів до 31 грудня 2011 року. На підтвердження отримання позики відповідачем складено розписку про отримання грошових коштів. Вказуючи на те, що відповідачем порушено умови договору щодо строку повернення коштів, позивач просив стягнути загальну суму боргу в розмірі 171 308 грн 68 коп.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01 липня 2006 року у розмірі 171 308 грн 68 коп., а також 1 713 грн 08 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 серпня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції, зменшено розмір стягнутої заборгованості за договором позики від 01 липня 2006 року із 171 308 грн 68 коп. до 43 708 грн 50 коп., судових витрат зі сплати судового збору - із 1 713 грн 08 коп. до 437 грн 09 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 105 744 грн 61 коп. та судові витрати, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив взяті за договором позики зобов'язання щодо своєчасного повернення суми позики у розмірі 40 955 грн.

У зв'язку з цим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 40 955 грн, а також трьох процентів річних у сумі 73 200 грн 39 коп. за період із 01 січня 2012 року по 04 серпня 2014 року.

При цьому суд вважав, що за таким розрахунком загальна сума заборгованості становитиме 171 308 грн 68 коп.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача 40 955 грн суми позики за вказаним договором позики, вказавши при цьому, що позивачем не оскаржувалося рішення суду першої інстанції у цій частині.

Проте апеляційний суд не погодився із висновками суду першої інстанції у частині розміру суми 3 % річних та вважав правильним їх розмір 2 753 грн 50 коп. замість 73 200 грн 39 коп.

Однак із вказаними висновками судів не можна погодитися виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Проте вищевказані положення норм процесуального права залишилися поза увагою судів обох інстанцій, які у достатньому обсязі не визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушили норми процесуального права щодо повноти установлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Установивши, що за договором позики від 01 липня 2006 року позикодавець ОСОБА_6 передав, а позичальник ОСОБА_4 прийняв у власність 40 955 грн, що в еквіваленті становило 8 110 доларів США, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не застосували до спірних правовідносин ст. 533 ЦК України, відповідно до ч. 2 якої, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом із тим згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Однак вищевказаних положень норм матеріального права суди не врахували, усупереч вимогам ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 303, 304 ЦПК України не надали належної правової оцінки умовам укладеного між сторонами договору позики, чим порушили норми процесуального права, достатньо повно не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак