21.11.2017 Справа № 363/2192/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді - Рудюка О.Д.

при секретарі - Давидової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з даним позовом до суду, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік та батько позивачів - ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 1962 року побудови, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м.

Звернувшись до державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення власності на житловий будинок, державний нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на даний житловий будинок.

Зважаючи на вказані вище обставини, позивачі просять визнати за нимиправо власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно - по ? частині житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити із викладений підстав.

Представник Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, голова сільської ради направив до суду заяву в якій просив розглянути справу без участі їх представника, проти позову не заперечує.

Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, зареєстроване виконавчим комітетом Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 19.

Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_2 виданого Ливинівською сільською радою народних депутатів Вишгородського району Київської області, 21 липня 1990 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб.

Відповідно до свідоцтва про народження, НОМЕР_3, виданого Литвинівською сільською радою народних депутатів Вишгородського району Київської області, батьками ОСОБА_2 являються ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до довідки № 267 Литвинівської сільської ради від 12 травня 2017 року, вулицю Леніна в с. Литвинівка, Вишгородського району Київської області, перейменовано на вулицю Тараса Шевченка.

Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Пушняк М.О. від 12 травня 2017 року, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на даний житловий будинок.

Як вбачається з довідки № 265 Литвинівської сільської ради від 11 травня 2017 року, ОСОБА_3 дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Разом з ним у вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 інвентаризаційна справа № 344/17, виданий 17 травня 2017 року, даний житловий будинок був збудований у 1962 році.

Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_3 з 1992 року являється власником будинку.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1962 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Отже, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду слід було керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зокрема, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відтак, згідно зі вказаними нормативними актами виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний житловий будинок входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_3

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Однак, оскільки будинок був збудований в 1962 році, значиться в господарській книзі сільської ради, діюче на час введення будинку в експлуатацію законодавство не вимагало реєстрації прав власності то на думку суду спірний будинок не є самочинним будівництвом, належав спадкодавцю і тому за позивачами слід визнати право власності на вказаний спірний будинок.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 58, 60,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 1962 року побудови, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 1962 року побудови, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк