АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача Бічукова А.С.,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 ПАТ «КБ «Надра» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 452/П/99/2007-840 від 04.09.2007 у розмірі 179 649 доларів 02 центи США,що по курсу НБУ станом на 26.08.2014 становить 2 453 899 грн. 26 коп., з яких: 163 442,17 доларів США заборгованість по кредиту; 15 350,68 доларів США заборгованість по відсоткам; 856,17 доларів США (11 694,78 грн.) пеня, посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо вчасного повернення кредитних коштів (а.с. 1-3).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2015 позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 452/П/99/2007-840 від 04.09.2007 у розмірі 179 649 доларів 02 центи США, що по курсу НБУ станом на 26.08.2014 становить 2 453 899 грн. 26 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 46-48).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2017 заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, залишено без задоволення (а.с. 82, 83).

В апеляційній скарзі представник відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність відповідача, не повідомивши його належним чином про час та місце розгляду справи, а також не перевірив належним чином розмір заборгованості та не звернув уваги на неналежність наданих позивачем доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості. Також зазначив, що суд залишив поза увагою ту обставину, що позивачем сплачено більш ніж 86% від суми отриманого кредиту.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором, укладеним між сторонами, щодо вчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 04.09.2007 між сторонами було укладено кредитний договір № 452/П/99/2007-840, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 185 357 доларів США. Цільове використання кредиту - придбання цінних паперів - облігацій у без документарній формі випуску у кількості 15 757, емітованих ТОВ «УКРГАЗ» з метою фінансування будівництва нерухомості. За користування кредитними коштами сторони домовились про сплату відсотків у розмірі 12,49 % річних та комісії за видачу кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту (одноразово, в день видачі кредитних коштів). Строк кредиту 240 місяців, тобто до 04.09.2027 (а.с. 7-10).

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору, позивач має право вимагати від відповідача дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених кредитним договором та можливих штрафних санкцій, якщо відповідач не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п.п. 3.3.2, 3.3.3. кредитного договору (2 129,45 доларів США щомісячно до 05 числа поточного місяця), а також якщо не оформлений договір іпотеки, що визначений у п. 2.1.3 кредитного договору (незалежно від причин) у строк, визначений у кредитному договорі.

У разі прострочення відповідачем строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань відповідача щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2. кредитного договору).

Встановлено, що позивач виконав умови договору надавши відповідачу грошові кошти, відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с. 11).

Натомість відповідач умови договору щодо вчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконував. Останній платіж відповідачем було здійснено 19.12.2013, що підтверджується розрахунком заборгованості, проведеним автоматизованою системою банка. У зв'язку з несплатою відповідачем належних платежів, станом на 26.08.2014 виникла заборгованість у сумі 179 649 доларів 02 центи США, з яких: 163 442,17 доларів США (еквівалент 2 232 523,28 грн.) заборгованість по кредиту; 15 350,68 доларів США (еквівалент 209 681,20 грн.) заборгованість по відсоткам; 856,17 доларів США (еквівалент 11 694,78 грн.) пеня.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідач, в порушення умов договору та вимог закону, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а отже суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не перевірено належним чином розмір заборгованості, який підтверджено банком неналежними доказами, то слід зазначити наступне. У матеріалах справи міститься відповідний розрахунок заборгованості, проведений автоматизованою системою банку з урахуванням умов кредитного договору та здійснення відповідних виплат відповідачем.

При цьому, слід наголосити, що розмір заборгованості відповідачем фактично не заперечується, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться лише до пояснень про те, що банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні докази. Разом з цим, відповідачем не надано суду будь-якого власного розрахунку заборгованості, а також, у випадку не згоди з проведеним банком розрахунком, відповідач не був позбавлений права просити суд призначити відповідну експертизу, однак такого клопотання відповідачем заявлено не було. Відтак, відповідач, окрім пояснень, не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про інший розмір заборгованості на противагу розміру заборгованості обрахованого банком.

Твердження відповідача про сплату ним більш ніж 86% від суми отриманого кредиту не може бути підставою для скасування рішення, адже суд перевіряючи розмір заборгованості керувався умовами укладеного договору, зокрема, визначеними сторонами відсотками за користування кредитом, строком договору тощо. Водночас, слід зазначити, що укладаючи договір на таких умовах відповідач не міг не усвідомлювати того, що за користування кредитними коштами він має сплачувати відсотки і сума повернутих коштів буде значно перевищувати суму кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими і не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке спрямоване на захист майнових інтересів кредитора.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва