Справа № 128/455/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04.04.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Бабенкова Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила (а.с.76-79). Позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить також будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька. Спадщину вона прийняла належним чином, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на вищевказаний житловий будинок, нотаріальна контора не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно. За вказаних обставин позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 в поданій заяві зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, відповідач ОСОБА_2 в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, а представник відповідача - селищний голова Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що у вирішенні справи покладається на думку суду.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки та позиції учасників процесу, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.01.2016 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею приміщень 89,1 кв.м, житловою площею 66,7 кв.м, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку з козирком, сараю літ. «Б», погребу літ. «п/Б», навісу літ. «б», навісу літ. «б1», убиральні літ. «Д», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, огорожі № 3,криниці № 4, що підтверджується копією технічного паспорта, виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 07.07.2015 року (а.с.15-17).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, як його дочка, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05.10.1963 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 13.05.1981 року, з якого вбачається зміна прізвища позивача з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.10).

Іншим спадкоємцем першої черги за законом є син спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2, який спадщину після смерті батька не прийняв та на неї не претендує, що підтверджується копією спадкової справи № 145/2016, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.56-59), а також його письмовою заявою до суду про визнання позову.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 спадщину після смерті батька ОСОБА_3 прийняла належним чином, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією вищезгаданої спадкової справи № 145/2016 (а.с.56-59).

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове будинковолодіння в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки спадкодавець при житті не оформив правовстановлюючі документи на нього, що підтверджується копією постанови Вінницької районної державної нотаріальної контори № 3536/02-31 від 16.12.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.26).

Згідно пункту 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Той факт, що спадкодавцю ОСОБА_3 дійсно на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується копією технічного паспорта, виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 07.07.2015 року (а.с.15-17); копією виписки з рішення 09 сесії 04 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 35 від 05.06.2003 року, з якого вбачається, що селищна рада вирішила передати безкоштовно в приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14); копією домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку № АДРЕСА_1 (а.с.18-21); копією погосподарської книги Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с.22-23).

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

У зв'язку з утворенням територіальної громади селища Стрижавка з 1984 року погосподарська книга за будинковолодінням в АДРЕСА_1 не велась, що підтверджується листом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 192 від 23.12.2016 року (а.с.24).

З копії технічного паспорта та оглянутої судом інвентаризаційної справи № 2877 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що жодне самочинне будівництво відсутнє, правовстановлюючі документи на будинковолодіння відсутні.

Згідно п.3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держкомбуду № 127 від 24.05.2001 року, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, чинної на час виникнення права власності у спадкодавця на вищевказане будинковолодіння, реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 29.06.1998 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку.

Зазначені правовідносини регламентуються чинною на час їх виникнення ст.127 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), за змістом якої особиста праця є підставою законного набуття права власності.

Будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року належало до суспільної групи - робочий двір, набуте головою робочого двору ОСОБА_3, є його власністю, право власності на зазначене будинковолодіння не реєструвалося.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 на законних підставах володів та користувався належним йому будинковолодінням, а позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті.

З огляду на вищезазначені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки позасудового шляху вирішити даний спір у позивача немає, позивач спадщину після смерті свого батька прийняла у встановленому законом порядку, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін і відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

За клопотанням позивача суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.328, 1217, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 59-61, 158, 174, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею приміщень 89,1 кв.м, житловою площею 66,7 кв.м, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку з козирком, сараю літ. «Б», погребу літ. «п/Б», навісу літ. «б», навісу літ. «б1», убиральні літ. «Д», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, огорожі № 3, криниці № 4.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.Ф.Карпінська