Справа № 639/9115/15-ц
Провадження № 2/639/54/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання - Луценко С.М.,Чубенко О.С.,Макушенко Т.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України , треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150000 грн,
встановив:
Позивач ОСОБА_6 звернулась до суду з позовною заявою до Міністерства фінансів України в особі Управління казначейської служби Жовтневого району м. Харкова, треті особи: Головне управління юстиції в Харківській області, Прокуратура Жовтневого району м. Харкова, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди
Позивач неодноразово уточнювала позовну заяву. Подавши 30.06.2017 року в остаточній редакції уточнений позов, прийнятий судом, до Міністерства фінансів України , треті особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , позивач просить визнати, що станом на 03.01.2016 та 25.05.2016 рішення суду не виконано та стягнути на її користь з Міністерства фінансів України компенсацію моральної шкоди в розмірі 150000 грн.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що бездіяльністю Жовтневого відділу ДВС Харківського міського управління юстиції при виконанні рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2012 року їй завдана моральна шкода, оскільки тривалим невиконанням державним виконавцем своїх обовязків по примусовому виконанню рішення суду призвело до того, що і до теперішнього часу, вказане рішення суду , на думку ОСОБА_1, не виконане , внаслідок чого родина не може проживати в квартирі, яка потребує ремонту, відсутнє газопостачання, водопостачання та фактично сімя розпалась, що причинило позивачеві моральні страждання. Позивач оцінює розмір компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 150000 грн.
У судовому засіданні позивач підтримала вказані позовні вимоги, посилаючись на викладені у позові обставини.
Представником Міністерства фінансів України подано до суду письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем вимог, щодо спричинення Міністерством фінансів України шкоди та розглядати справу за відсутності представника Мінфіну (а.с. 51-53 том 3).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.11.2017 року на підставі ч.1 ст. 37 ЦПК України залучено Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області до участі у даній цивільній справі як правонаступника третьої особи - Жовтневого ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області.
Належним чином повідомлені треті особи у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.
Суд, зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Також у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами , що містяться в матеріалах справи.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.11.2012 року, яке набрало чинності у цивільній справі № 2-3482/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, Діаз ОСОБА_8, ОСОБА_5, третя особа служба у справах дітей Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради про виселення, позов задоволено. Вирішено на час проведення капітального ремонту виселити ОСОБА_7, ОСОБА_2, Діаз ОСОБА_8, ОСОБА_5, а також неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.
На підставі вказаного рішення судом було видано виконавчий лист (боржник ОСОБА_7, стягувач ОСОБА_1 про виселення з квартири АДРЕСА_1), який ОСОБА_1 предявлений до виконання та 26.02.2014 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження №42396423 (а.с. 148 том 3) .
Постановою державного виконавця від 13.01.2016 року виконавче провадження №42396423 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 , ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.175 том 3).
Дія та бездіяльність державного виконавця та начальника Жовтневого ВДВС ХМУЮ при виконанні рішення суду від 19.11. 2012 року за вказаним вище виконавчим листом неодноразово була оскаржена до суду позивачем та судом постановлені ухвали, зокрема: ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.09.2014 року та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2015 року, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.11.2015 року задоволено скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ , начальника Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_11 , при примусовому виконанні вказаного вище виконавчого листа (а.с.4-5, 62-65, 67-69, 248-251 том1, а.с.185-187 том 2).
Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти певні дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Таким чином, судовими рішеннями, встановлені неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця та начальника Жовтневого ВДВС ХМУЮ при виконанні рішення суду від 19.11. 2012 року за вказаним вище виконавчим листом .
Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
Заявляючи позовні вимоги до Міністерства фінансів України про відшкодування моральної шкоди спричиненої державним виконавцем внаслідок бездіяльності, яка призвела до того , що рішення суду тривалий термін було невиконаним, ОСОБА_1 не заявлено позовних вимог до відділу державної виконавчої служби, на примусовому виконанні якого знаходився вказаний вище виконавчий лист ( ВП № №42396423), а залучено до участі у справі відділ державної виконавчої служби лише в якості третьої особи.
За клопотанням позивача на підставі ухвали суду було проведено судово-психологічну експертизу, згідно висновку якої , ситуація, що досліджується судом (невиконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2012 року) субєктивно сприймалася ОСОБА_1 як психотравмувальна та викликала у ОСОБА_1 душевні страждання. Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 душевні страждання може становити 9 мінімальних заробітних плат (а.с. 232 -240 том 2).
У судовому засіданні експерт підтримала свій висновок та надала відповіді на всі питання , поставлені позивачем. Однак, ОСОБА_1 не погодилась з вказаним висновком, заявила клопотання про призначення повторної експертизи із залученням спеціаліста геронтопсіхолога, у задоволенні якого ухвалою суду від 24.11.2017 відмовлено за необґрунтованістю.
Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 вересня 2013 року (справа N 6-48цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та ст.ст. 11 Закону України від 24 березня 1998 року N 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу".
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).
У постанові від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.
Отже, Конституція України та Закон України "Про державну виконавчу службу" гарантує, що шкода, заподіяна незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню за рахунок держави.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу та здійснюється державними виконавцями на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст.ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).
Таким чином виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, тобто заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період із надходження до суду позовної заяви й до виконання рішення суду.
Наведене узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.
Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.
Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.
Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).
У відповідності до п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування ) шкоди, заподіяної громадянинові внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
Згідно із підпунктом 1 пункту 9 статті 25 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету(місцвих бюджетів) виконується виключно Державною казначейською службою України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. На що посилався і представник Міністерства фінансів України у письмових запереченнях проти позову, які було оголошено судом в судовому засіданні. Тобто, вказані вимоги закону були відомі позивачеві, що підтверджується журналом судового засідання від 22.08.2017 року ( том 3 а.с. 87).
З огляду на вищевикладене суд вважає, що Міністерство фінансів України, до якого заявлено вимоги позивачем про відшкодування моральної шкоди не є належним відповідачем по даній справі.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Судом відповідно до 4 ст. 10 ЦПК України , позивача неодноразово було попереджено про наслідки невчинення процесуальних дій щодо заміни неналежного відповідача, а саме предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову (а.с. 217 том 2, а.с 34 том 3).
Суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача за власною ініціативою .
Відповідно ч.2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже , ОСОБА_1 не доведено порушення її прав та заподіяння моральної шкоди у сумі 150000 грн. саме Міністерсвом фінансів України.
Разом з тим предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, якою взагалі не заявлено вимог і до відділу державної виконавчої служби.
Відповідачами у таких справах про відшкодування шкоди, заподіяної діями та бездіяльністю державного виконавця при виконанні судового рішення є відповідний орган ДВС, до складу якого входить державний виконавець та Державне казначейство України (пункт 21 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження").
З огляду на вищевикладене у суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України , треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150000 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 11, 57, 60,61, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України ,ст. ст. 1167, 1173 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України , треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150000 грн. - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк