АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/882/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 41 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Інфоміст», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації і відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 29 листопада 2016 року на сайті ПП «Інфоміст» було опубліковано статтю під назвою: «Цінний подарунок чи рейдерство: екс-чиновник судиться з депутатом за приміщення в центрі Черкас (документи)», авторами якої є журналісти цього видання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 У вказаній статті відповідачі виклали неправдиву, на його думку, інформацію, яка порочить його честь та гідність. З метою захисту своїх прав, після уточнення своїх позовних вимог, ОСОБА_6 просив суд:

1) визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь і гідність інформацію, опубліковану у зазначеній статті, наступного змісту:

- інформацію про те, що ОСОБА_6 півроку тому підійшов до громадянина ОСОБА_9 із запитанням: «Хто є власником приміщень магазинів, розташованих за адресою бульвар Шевченка, 224?»;

- інформацію про те, що ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 про те, що він має можливість змінити в Реєстрі прав власності на нерухоме майно власників приміщення;

- інформацію про те, що ОСОБА_6 вимагав у ОСОБА_9 потрібну йому інформацію на людей - власників, за якими ніхто не «стоїть...»; інформацію про те, що до ОСОБА_9 зателефонував близький товариш ОСОБА_6 та повідомив про те, що нібито на життя ОСОБА_9 планує здійснити замах один із його людей, таким чином підставивши людину, який телефонував ОСОБА_9;

- інформацію про те, що ОСОБА_6 намагається скасувати, перешкодити законному розгляду в суді ухвали Соснівського районного суду від 12.11.2016 року у справі №711/9755/16-к, якою йому було заборонено користуватись та експлуатувати нерухоме майно, вказане в статті за допомогою новообраного голови Соснівського районного суду м. Черкаси;

- інформацію про те, що ОСОБА_6 за допомогою озброєних людей намагався «перепідписати» угоди відносно оренди вказаного в статті нерухомого майна;

2) зобов'язати журналістів видання «Інфоміст» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за власний рахунок спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом публікації статті про те, що ними поширена недостовірна та така, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи позивача, ганьбить його честь і гідність інформація, яка була опублікована у такій статті та у заголовку до неї;

3) стягнути з усіх відповідачів солідарно в якості відшкодування моральної шкоди на користь позивача суму коштів в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення по справі.

В обґрунтування скарги апелянт вказує, що поширена ПП «Інфоміст» інформація була використана також і іншими засобами масової інформації, а це формує в суспільстві думку, що апелянт - злочинець. Також, опублікувавши ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2016 року, ПП «Інфоміст» розголосив персональні дані апелянта.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вказане рішення, виходив з того, що висвітлення у засобах масової інформації приватного конфлікту ОСОБА_6 з ОСОБА_9 та публікація субєктивної думки кожного з них щодо суті спору є наслідком підвищеної уваги суспільного інтересу до особистості позивача як публічної особи. А зміст та спосіб опублікування статті районний суд не розцінив такими, що спрямовані на приниження честі і гідності позивача. З огляду на викладене, підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1) роз'яснив, що при розгляді зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Також, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 вказаної постанови).

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 47-1 Закону України «Про інформацію»).

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Під час дослідження обставин справи та перевірки їх доказами встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 існує цивільно-правовий спір щодо права власності на майно у вигляді 63/100 часток нежитлових приміщень магазину «Юність» загальною площею 706,2 кв.м., що розташований за адресою: бул. Шевченка, 224/вул. Дашкевича, 30, м. Черкаси. ОСОБА_9 оспорює правочин з набуття ОСОБА_6 зазначеного обєкту у власність.

11.11.2016 року ОСОБА_9 звернувся до правоохоронних органів із заявою, в якій зазначив, що належна йому частка приміщення магазину «Юність» вибула з його володіння внаслідок неправомірних дій інших осіб, що мають ознаки кримінального правопорушення.

На початку листопада 2016 року магазини одягу, що розміщені в приміщенні магазину «Юність», припинили свою роботу у зв'язку з блокуванням вхідних дверей до цих магазинів групою осіб.

Для з'ясування обставин події зміни власника приміщення магазину «Юність» журналіст ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_9 як колишнього власника магазину з пропозицією надати коментар щодо цієї ситуації, на що отримав від останнього копію його заяви, яка була подана до правоохоронних органів.

ОСОБА_8 у свою чергу звернулась по коментар зазначеної ситуації до ОСОБА_6, який зареєстрований діючим власником частки магазину «Юність».

29.11.2016 року в мережі Інтернет на веб-сторінці ПП «Інфоміст» було опубліковано статтю «Цінний подарунок чи рейдерство: екс-чиновник судиться з депутатом за приміщення в центрі Черкас (документи)» (а.с.7-23), в якій автори виклали інформацію, яку повідомили їм ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Зазначені обставини сторони визнали.

Також за твердженням директора ПП «Інфоміст» ОСОБА_10 в даній статті використана інформація з ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2016 року, яку редакція отримала безпосередньо від ОСОБА_9

У п. 17 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 позови щодо спростування інформації, що міститься у вироках чи інших судових рішеннях не підлягають розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства.

Що стосується того, чи є поширена відповідачами інформація недостовірною і порушує особисті немайнові права, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що інформація, яку вимагає спростувати позивач, є вираженням субєктивної думки ОСОБА_9 і наведена від першої особи з посиланням на джерело її отримання. Вказана інформація викладена авторами публікації без конкретизації висновків, без спрямованості на обвинувачення позивача, в статті відсутні образливі чи такі, що принижують честь і людську гідність, відомості. Крім того, в статті також наведені коментарі самого позивача як учасника спору, який своїми поясненнями спростував субєктивні припущення ОСОБА_9

Отже, викладена у спірній статті інформація, є оціночним судженням, тобто вираженням субєктивної думки і поглядів учасників спору про право власності на нерухоме майно. У статті наведені різні точки зору, які висвітлюють проблематику під протилежним кутом, що відповідає принципам та стандартам журналістської етики.

Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що позивач ОСОБА_6 є депутатом Черкаської міської ради, тобто публічною особою, щодо діяльності якої існує підвищений інтерес громадськості.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_11 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_12 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Районний суд вірно застосував до даних правовідносин ст. ст. 3, 4, 6 Декларації, відповідно до яких оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

За таких обставин районний суд обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на порушення відвідачем ПП «Інфоміст» законодавства про захист персональних даних безпідставні і не впливають на законність рішення суду.

Таким чином, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які можуть бути підставами для скасування або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :