ухвала

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Держгеокадастру у Конотопському районі Сумської області, Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», Реєстраційної служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Виконавчий комітет Конотопської міської ради, Конотопське міськрайонне управління юстиції, про скасування державної реєстрації земельної ділянки, за касаційними скаргами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що є власником 13/25 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1

Інші 12/25 частини вказаного житлового будинку належать ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є спадкоємцями ОСОБА_9

Позивач зазначає, що у 2004 році ОСОБА_9 приватизувала земельну ділянку та 16 вересня 2004 року отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 Він не погодився з площею земельної ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_9 та звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним вищевказаного державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2010 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 і державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 16 вересня 2004 року серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,0620 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 був визнаний недійсним, після чого позивач вирішив реалізувати своє право на отримання частки вищевказаної земельної ділянки у приватну власність.

Проте з'ясувалося, що позивач не має можливості вирішити питання щодо розроблення технічної і землевпорядної документації на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та, відповідно, вирішити питання про визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку, оскільки у базі даних Державного земельного кадастру вже внесена інформація про земельну ділянку площею 0,0620 га по АДРЕСА_1 на підставі документів, які були надані ОСОБА_9.

Посилаючись на те, що вирішити питання у досудовому порядку не можливо, оскільки Управління Держгеокадастру у Конотопському районі може скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі лише за згодою власника земельної ділянки, який вже помер, а Конотопський виробничий відділ Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» не має змоги розробити технічну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на виконання його замовлення без виключення даних про вказану земельну ділянку з Державного земельного кадастру, позивач просив скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року, позовні вимоги задоволено.

Скасовано державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У касаційних скаргах ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким також погодилася колегія суддів апеляційного суду, виходив з того, що права ОСОБА_6 як користувача земельної ділянки та власника частини житлового будинку і господарчо-побутових споруд по АДРЕСА_1 порушені у зв'язку із реєстрацією у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за цією адресою на підставі визнаного недійсним рішенням суду державного акта на право приватної власності за земельну ділянку від 16 вересня 2004 року серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,0620 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_6 є власником 13/25 частини житлового будинку та господарчо-побутових споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою 22 серпня 1980 року за реєстровим № 3780.

Власником 12/25 частини вказаного будинку до 15 листопада 2010 року була ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою 23 листопада 1959 року за реєстровим № 7139.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Після її смерті спадкоємцями за заповітом на 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в рівних частках є ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 10 жовтня 1996 року № 305 у приватну власність ОСОБА_9 була передана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих будівель по АДРЕСА_1 площею 0,0540 га.

Також ОСОБА_9 була виготовлена землевпорядна документація на спірну земельну ділянку і рішенням Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 27 вересня 2004 року № 325 було затверджено площу земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка передана у власність ОСОБА_9, в розмірі 0,0620 га.

16 вересня 2004 року на ім'я ОСОБА_9 виданий державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку серії НОМЕР_1 і земельна ділянка площею 0,0620 га зареєстрована у Державному земельному кадастрі за № НОМЕР_2.

Між співвласниками домоволодіння виникали сварки з приводу користування земельною ділянкою і в жовтні 2009 року позивач ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду із позовом про визнання недійсним рішення Конотопської міської ради від 27 серпня 2004 року № 325, акта про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки, державного акта на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2010 року його позовні вимоги задоволені частково і визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 16 вересня 2004 року ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,0620 га, розташовану по АДРЕСА_1.

Зазначене рішення набрало законної сили і сторонами в касаційному порядку не оскаржене.

Рішенням Конотопської міської ради від 28 грудня 2011 року на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2010 року було скасоване рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 27 серпня 2004 року № 325 «Про затвердження плану та надання земельних ділянок громадянам міста згідно виготовленої землевпорядної документації» в частині визначення (уточнення площі) за ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,0620 га по АДРЕСА_1.

Незважаючи на наявність судового рішення про визнання недійсним державного акта на право приватної власності, у порядку передбаченому Тимчасовим порядком ведення Державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року № 174 обмінний файл (електронний документ уніфікованої форми) до технічної документації на спірну земельну ділянку, виготовлений за замовленням ОСОБА_9, був переданий до Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

У подальшому, відповідно до Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про Державний земельний кадастр»та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 жовтня 2012 року № 1051, у 2013 році автоматично, без подання про це заяви власника земельної ділянки, дані про спірну земельну ділянку, на яку вже була виготовлена технічна документація із землеустрою та обмінний файл були перенесені до Державного земельного кадастру, що також підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст. 193 ЗК України та ст.1 Закону України від 07 липня 2011 року «Про Державний земельний кадастр» визначено поняття Державного земельного кадастру, який є єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 202 ЗК України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Статтею 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є: індексні кадастрові карти (плани) України, Автономної Республіки Крим, областей, районів, сіл, селищ, міст; індексні кадастрові карти (плани) кадастрової зони, кадастрового кварталу; кадастрові карти (плани) Автономної Республіки Крим, областей, районів, сіл, селищ, міст, інші тематичні карти (плани), перелік яких встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру; Поземельні книги (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Статтею 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено внесення виправлень у відомостях про земельну ділянку на підставі рішення суду, а пунктом 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 також визначено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Згідно з п. п. 4, 9 вищевказаного Порядку, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. До повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держгеокадастру у районах належать: внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам.

Виходячи з вищезазначеного та з урахуванням п.п. 8, 10, 12 п. 4 Положення про управління (відділ) Держгеокадастру у районі, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року № 14, саме до повноважень управлінь (відділів) Держгеокадастру належить здійснення державної реєстрації земельних ділянок та скасування такої реєстрації.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав.

Касаційні скарги не містять доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак