441/309/16-ц 2/441/14/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2017 року Городоцький районний суд Львівської обл. в складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Боднар Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок Львівської обл. справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та зустрічним позовом представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 14.03.2016р. звернулись з позовом про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 мотивуючи тим, що з 20.02.2014р. ОСОБА_2 є власником означеної квартири, що придбана з прилюдних торгів, однак відповідачі чинять йому та дружині - ОСОБА_1 перешкоди у користуванні такою, без їх згоди проживають там, відмовляються добровільно виселитися, чим порушують їхні права.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської обл. від 16.12.2016р. у зв'язку із смертю ОСОБА_6 із справи виділено вимоги про його виселення із квартири АДРЕСА_1 і в цій частині провадження закрито.

Представник ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 06.07.2017р. звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2, просила визнати за її довірителями право користування квартирою АДРЕСА_1 мотивуючи тим, що вони постійно проживають у спірній квартирі, іншого жила не мають, що квартира ними не придбана за кредитні кошти, тому їх виселення можливе за умови надання їм іншого постійного житла.

ОСОБА_2 в суд не з'явився.

ОСОБА_1 в суді висловилась на підтримку позову, просила про виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 мотивуючи тим, що вищеозначена квартира придбана в шлюбі з ОСОБА_7, що він згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником квартири. Також вказала, що відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні майном, тому їх слід виселити. У зустрічному позові просила відмовити за безпідставністю.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в суд не з'явився.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_5 до суду не з'явились, 26.09.2017р. від представника надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та її довірителів. Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з мотивів, викладених у письмових запереченнях від 20.07.2017р. (а.с. 194-198), покликались в т.ч. на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки вона не є власником квартири АДРЕСА_1, а одноособовим власником є ОСОБА_2 Свій позов підтримали в повному обсязі.

Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд задоволює позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а в позові представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відмовляє.

За положенням ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Так за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частина 1 ст. 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 150 ЖК УРСР встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Із пояснень в суді ОСОБА_1, копії протоколу №1413684-8 від 13.02.2014р. (а.с. 13) убачається, що ОСОБА_2 придбав з прилюдних торгів квартиру АДРЕСА_1

Із долучених до справи копій свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія ВТР №680768 за реєстр. №166 від 20.02.2014р., витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 від 20.02.2014р. (а.с. 5, 14) видно, що квартира АДРЕСА_1, що складається із трьох кімнат та кухні, загальною площею 58, 3 кв.м належить на праві власності ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Верховний Суд України висловив вищезазначену позицію у постанові від 18.03.2015р. у справі № 6-158цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

При зверненні з позовом до суду позивачі покликаються на той факт, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як колишні власники спірної квартири скористались своїм правом на звернення до суду, просили про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису про реєстрацію права власності, інше, однак їм було відмовлено у задоволенні їх позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської обл. від 08.12.2015р. частково скасовано рішення Городоцького районного суду Львівської обл.. від 19.09.2014р., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до відділу Державної виконавчої служби Городоцького РУЮ, Філії 14 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Тимофєєвої А.М., співвідповідачів ОСОБА_2, реєстраційної служби Городоцького РУЮ, третя особа ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, визнання недійсними свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису про реєстрацію права власності та відновленням реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовлено (копія а.с. 6-11).

Рішення набрало законної сили 08.12.2015р.

Між тим, із пояснень ОСОБА_1 в суді, убачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зараз проживають відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що вони чинять перешкоди сім'ї ОСОБА_1 у користуванні їхнім майном, відмовляються добровільно виселитися, інше.

Факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у квартирі на АДРЕСА_1 тобто фактично створення ними перешкод сім'ї позивачів у користуванні та розпорядженні такою, підтверджується актом обстеження від 27.02.2014р. (а.с. 12), це ж видно із змісту зустрічного позову представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (а.с. 185-188).

За наведеного, суд вважає встановленим, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що він згоди на проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не давав, що останні не мають законних підстав для проживання у спірній квартирі та чинять перешкоди позивачам у користуванні та розпорядженні такою, а отже що порушене право сім'ї ОСОБА_2 на користування та розпорядження належним їм майном підлягає захисту.

Покликання представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у зустрічній позовній заяві на той факт, що квартира АДРЕСА_1 - єдине житло її довірителів, що вони постійно проживають в ній суд з огляду на вищезазначену правову позицію у постанові від 18.03.2015р. у справі № 6-158цс14, оцінює як необґрунтовані.

Твердження представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 що квартира АДРЕСА_1 не була придбана за кредитні кошти, а отже її довірителі можуть бути виселені з такої виключно за умови надання їм іншого постійного житла суд до уваги не бере з огляду на той факт, що спірна квартира була реалізована в межах процедури виконавчого провадження на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а не внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, як на це покликається представник ОСОБА_5 у зустрічній позовній заяві.

Покликання представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 що ОСОБА_1 не є власником квартири, а отже її вимоги безпідставні суд оцінює як необгрунтовані з огляду на той факт, що остання з 24.09.2011р. є дружиною ОСОБА_2 (а.с. 15), що він під час шлюбу у 2014р. набув у власність спірну квартиру, яка відповідно до ст. 60 СК України є спільним майном подружжя.

Отже, оскільки ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, він та дружина - ОСОБА_1 згоди на проживання у такій ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не давали, а вони не мають законних підстав для проживання у цій квартирі та чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні нею позивачам, тому підлягають виселенню, без надання іншого житлового приміщення.

За наведеного, суд задоволює первинний позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а в задоволені зустрічого позову представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 суд відмовляє, за безпідставністю.

З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 по 275 грн. 60 коп. судових витрат з кожного.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 159, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР суд -

в и р і ш и в :

первинний позов задоволити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 по 275 грн. 60 коп. судових витрат, з кожного.

В задоволенні зустрічного позову представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 - відмовити, за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів.

Суддя: Українець П.Ф.