АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6731/17 Головуючий 1 інст. Ульяніч І.В.
Справа № 645/3435/17-ц Доповідач Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року за виділеними матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 та просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1, зареєстрований 29 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1892; визнати за нею право власності на ? частину автомобіля Ford Focus, 2010 року випуску, з двигуном обємом 1, 6 літра, технічний паспорт серії СХТ № 513912, державний номерний знак НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля Ford Focus, 2010 року випуску, з двигуном обємом 1, 6 літра, технічний паспорт серії СХТ № 513912, державний номерний знак НОМЕР_1; покласти судові витрати на відповідача.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилалася на те, що в період шлюбу ними придбано автомобіль Ford Focus, 2010 року випуску, з двигуном обємом 1, 6 літра, технічний паспорт серії СХТ № 513912, державний номерний знак НОМЕР_1 та який зареєстровано за відповідачем.

Зазначила, що на даний період часу ОСОБА_1 відмовляється у добровільному порядку розділити майно, яке придбано у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказала, що відповідач приховує від неї спірний автомобіль і вона не має можливості його оглянути, а також погрожував його продати.

Вважала, що невжиття заходів щодо збереження автомобіля може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду з розподілу майна.

Просила накласти заборону на відчуження автомобіля Ford Focus, 2010 року випуску, з двигуном обємом 1, 6 літра, технічний паспорт серії СХТ № 513912, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, заборонено вчиняти дії щодо відчуження транспортного засобу Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, синього кольору, двигун АР59502, зареєстрованого на імя ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 6347/2017/591996 від 22 серпня 2017 року, укладеного в ТСЦ № РСЦ МВС в Харківській області (свідоцтво про реєстрацію СХМ 571373), раніше був зареєстрований на імя ОСОБА_1, на підставі довідки-рахунку серія ААЕ № 961501 від 10 жовтня 2015 року, оформленої в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ-АВТО» та свідоцтва про реєстрацію СХТ 513912.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні вимог ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що спір в частині відчуження автомобіля та поділу майна відсутній, оскільки відчуження відбулося не 22 серпня 2017 року, а набагато раніше, коли була видана довіреність, а отримані кошти були розподілені між подружжям; що заходи забезпечення позову можливо застосувати лише до відповідача або до майна відповідача, однак на момент розгляду заяви спірний автомобіль йому вже не належав, а належить ОСОБА_3В, який не є стороною у справі, чим обмежено саме його право власності; що відчуження автомобіля відбувалося за взаємною згодою подружжя.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 3 статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обовязком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділу спільного майна подружжя, а саме автомобіля Ford Focus, 2010 року випуску, з двигуном обємом 1, 6 літра, який на теперішній час належить на праві власності іншій особі ОСОБА_3 за договором купівлі продажу від 22 серпня 2017 року. Позов не розглянуто.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що спірний автомобіль реалізовано в період шлюбу в еквіваленті за 4500,00 доларів США.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2Є пояснив, що 17 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля Ford Focus, 2010 року випуску недійсним. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року обєднано ці позови в одне провадження.

Виходячи з того, що вжиті заходи забезпечення позову співмірні із заявленими позивачем вимогами та необхідні, оскільки застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, судова колегія вважає висновок суду законним.

Перевіряючи законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що ухвала постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст. 313, п.4.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії