Справа № 203/3799/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Ркоян Ю.А.

за участю представника скаржника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заінтересовані особи головний державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, про поновлення строку на оскарження, визнання неправомірними дій державного виконавця, зобовязання перерахувати кошти,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в обґрунтування якої зазначено, що в Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Павлоградський ВДВС) перебуває виконавче провадження №28340219 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 15.11.2010 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу в сумі 131842 грн. 28 коп. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2016 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кердитпромбанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». 03.10.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності для надання звіту про оцінку описаного майна боржника: автомобіля марки FORD, модель C-MAX TREND, 2007 р.в., державний номер НОМЕР_1. Згідно звіту від 06.12.2016 року вартість вказаного автомобіля визначена в сумі 162200 грн., без врахування ПДВ. Згідно протоколу проведення прилюдних торгів №258514 від 24.05.2017 року автомобіль було реалізовано на прилюдних торгах за ціною 132193 грн. Відповідно до розпоряджень грошові кошти, що надійшли від реалізації арештованого майна було розподілено наступним чином: 1200 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відповідно до ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; 12558 грн. 33 коп. виконавчого збору; 299 грн. витрат виконавчого провадження; 52880 грн. витрат виконавчого провадження за зберігання та транспортування майна на користь ФОП ОСОБА_4 за період з 20.05.2013 року по 15.03.2017 року; 58646 грн. 02 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». Вважають, що перерахування грошових коштів від реалізації майна в сумі 52880 грн. на користь ФОП ОСОБА_4 є неправомірним не відповідає розмірам, встановленим ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» та вимогам Наказу від 10.10.2013 року №967/1218/869, згідно якого розрахунок за зберігання транспортного засобу повинен складати: за 2013 рік 219 календарних днів/20 грн. за добу (+7 днів, які оплачуються по 120 грн. за добу); 2014 рік 365 днів/20 грн. за добу; 2015 рік 365 днів /20 грн. за добу; 2016 рік 366 днів/20 грн. за добу; 2017 рік 74 дні (на момент торгів)/20 грн. за добу. Всього 28620 грн. + 600 грн. (за транспортування) = 29220 грн. Таким чином, перерахування коштів в сумі 52880 грн. зберігачу майна є незаконним, майже дорівнює сумі, перерахованої на користь банку та порушує його майнові права. В звязку з цим, скаржник просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо перерахування коштів на користь ФОП ОСОБА_4 за оплату послуг зберігача майна в сумі 52880 грн. та зобовязати Павлоградський ВДВС перерахувати на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» недоперераховані кошти в сумі 23660 грн. Також скаржник просив поновити строк для звернення до суду зі скарго, посилаючись на поважність причин пропуску останнього.

В судовому засіданні представник скаржника підтримали подану скаргу та просили її задовольнити.

Представник Павлоградського ВДВС в наданих до суду письмових запереченнях просив розглядати справу без його участі. Проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що розподіл виручених від реалізації майна боржника коштів, зокрема коштів в сумі 52880 грн. на користь зберігача майна ФОП ОСОБА_4 проводився відповідно до вимог ст.ст.45,47 Закону України «Про виконавче провадження», згідно акту приймання-передачі виконаних робіт, наданої заяви та рахунку і калькуляції.

Боржник ОСОБА_3 в призначене судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши доводи, викладені в письмових запереченнях представника виконавчої служби та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Павлоградський ВДВС) перебуває виконавче провадження №28340219 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 15.11.2010 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кердитпромбанк» боргу в сумі 131842 грн. 28 коп.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2016 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кердитпромбанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Також в ході виконавчого напису було виявлено та вилучено майно боржника - автомобіль марки FORD, модель C-MAX TREND, 2007 р.в., державний номер НОМЕР_1, який згідно протоколу проведення прилюдних торгів №258514 від 24.05.2017 року було реалізовано на прилюдних торгах за ціною 125583 грн. 35 коп.

31.05.2017 року вказані кошти були зараховані на депозитний рахунок та в подальшому згідно розпоряджень державного виконавця перераховано наступним чином: 1200 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відповідно до ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; 12558 грн. 33 коп. виконавчого збору; 299 грн. витрат виконавчого провадження; 52880 грн. витрат виконавчого провадження за зберігання та транспортування майна на користь ФОП ОСОБА_4 за період з 20.05.2013 року по 15.03.2017 року; 58646 грн. 02 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ч.ч.1,3,4,5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що перерахунок вилучених від реалізації майна боржника коштів на користь ФОП ОСОБА_4 в сумі 52880 грн. за зберігання майна та на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в сумі 58646 грн. 02 коп. в рахунок погашення заборгованості проводився на підставі розпоряджень державного виконавця від 06.06.2017 року.

Як зазначив скаржник та не спростовано матеріалами справи, про порушення своїх майнових прав, як стягувача у виконавчому провадженні, банк фактично дізнався 12.06.2017 року після надходження коштів на рахунок банку та зясування перерахування коштів в меншому розмірі.

В подальшому, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», банк звернувся зі скаргою на імя начальника Павлоградського ВДВС, а не отримавши відповіді та реагування на скаргу, 27.07.2017 року подав скаргу до керівника вищого органу.

Відповідь на скаргу була отримана банком 28.08.2017 року та з огляду на відмову в її задоволенні та відсутність можливості відновлення порушених прав в позасудовому порядку, подано скаргу до суду 06.09.2017 року, тобто в межах встановленого законом десятиденного строку.

Після залишення цієї скарги без розгляду ухвалою від 13.09.2017 року, як поданої з пропуском встановленого законом строку та за відсутності клопотань про поновлення пропущеного строку на оскарження, повторно до суду банк звернувся 13.10.2017 року, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання (03.10.2017 року) ухвали від 13.09.2017 року.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини»" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на вищенаведене, враховуючи дату, з якої банк дізнався про порушення своїх прав, дату первісного звернення до суду зі скаргою, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою та необхідність його поновлення.

Перевіряючи доводи по суті скарги, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обовязок державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Згідно ч.ч.1,2,5,6 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

За письмовою заявою стягувача - фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із ст.51 цього Закону).

Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).

Стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, субєкт оціночної діяльності - субєкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст.ст.176,177 і 229 КК України, ст.51-2 КУпАП.

Пунктом 20 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено право виконавця на залучення в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у ч.8 ст.56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обовязок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сімї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Відповідно до п.6 розділу І наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1300/29430, д видів витрат виконавчого провадження віднесено послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

Згідно п.1 розділу ІІ вказаного вище наказу встановлено, що розміри витрат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10.10.2013 року №967/1218/869 «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2013 року за №1887/24419.

В свою чергу, п.2 наказу від 10.10.2013 року №967/1218/869 визначено, що розмір плати за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику становить 120 грн. за першу-сьому добу включно та 20 грн. починаючи з восьмої доби; за транспортування на спеціальний майданчик транспортного засобу вагою до 2000 грн. включно 600 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження державного виконавця на користь ФОП ОСОБА_4 було перераховано 52880 грн. витрат виконавчого провадження за зберігання та транспортування майна на користь ФОП ОСОБА_4 за період з 20.05.2013 року по 15.03.2017 року.

В той час, як виходячи із п.2 наказу від 10.10.2013 року №967/1218/869, розмір витрат за транспортування та зберігання майна боржника за період з 20.05.2013 року по 15.03.2017 року мав становити: за 2013 рік 7 днів х 120 грн. + 219 днів х 20 грн. = 5220 грн., за 2014 рік 365 днів х 20 = 7300 грн., за 2015 рік 365 днів х 20 грн. = 7300 грн., за 2016 рік 366 днів х 20 грн. = 7320 грн., за 2017 рік 74 дні (на момент торгів) х 20 грн. = 1480 грн., витрати за транспортування транспортного засобу 600 грн. Всього - 29220 грн.

Таким чином, судом встановлено, що при розподілі в порядку ст.ст.45,47 Закону України «Про виконавче провадження» стягнутих з боржника ОСОБА_3 за виконавчим провадженням грошових сум, отриманих від реалізації майна боржника, державним виконавцем Павлоградського ВДВС не було дотримано вимог п.2 наказу від 10.10.2013 року №967/1218/869, внаслідок чого на користь зберігача майна перераховано витрати за транспортування майна за період з 20.05.2013 року по 15.03.2017 року в сумі 52880 грн., що на 23660 грн. перевищує розмір таких витрат згідно вимог п.2 наказу від 10.10.2013 року №967/1218/869 та призвело до порушення майнових прав Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», як стягувача у виконавчому провадженні.

З огляду на це, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та необхідність її задоволення, визнання неправомірними дії державного виконавця Павлоградського ВДВС щодо перерахування коштів в сумі 52880 грн. на користь ФОП ОСОБА_4 за оплату послуг зберігача майна під час проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №28340219 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1279/2010, виданого 15.11.2010 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська; а також про зобовязання Павлоградський ВДВС перерахувати в передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку на користь стягувача в особі Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» отримані від реалізації майна боржника кошти в сумі 23660 грн., зайво перераховані в рамках виконавчого провадження на користь ФОП ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,2,18,42,45,47,58 Закону України «При виконавче провадження», ст.ст.3,10,11,27,383,387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заінтересовані особи головний державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, про поновлення строку на оскарження, визнання неправомірними дій державного виконавця, зобовязання перерахувати кошти задовольнити повністю.

Поновити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» строк на звернення до суду зі скаргою.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 щодо перерахування коштів в сумі 52880 грн. на користь ФОП ОСОБА_4 за оплату послуг зберігача майна під час проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №28340219 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1279/2010, виданого 15 листопада 2010 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська.

Зобовязати Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перерахувати в передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку на користь стягувача в особі Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» отримані від реалізації майна боржника кошти в сумі 23660 грн., зайво перераховані в рамках виконавчого провадження №28340219 на користь ФОП ОСОБА_4

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак