Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Луцької міської ради до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року Луцька міська рада звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, посилаючись на те, що 30 травня 2007 року секція АДРЕСА_1 шляхом проведення аукціону (в межах ліквідаційної процедури з продажу майна закритого акціонерного товариства «Лізинг нерухомість») продана ОСОБА_5 12 липня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала ОСОБА_6 секцію АДРЕСА_1.11 січня 2008 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу зазначеної секції. 11 січня 2008 року ОСОБА_4 уклав договір кредиту з АКІБ «УкрСиббанк» та на його забезпечення передав в іпотеку банку секцію АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23 квітня 2008 року будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у м. Луцьку, визнано об'єктом комунальної власності та рішенням господарського суду Волинської області від 24 грудня 2008 року визнано неправомірними дії арбітражного керуючого ОСОБА_7 щодо включення в ліквідаційну масу ЗАТ «Лізинг нерухомість» секцій 13, 15, 17, 19, 20, 22, 23 у будинку АДРЕСА_1 та подальшого їх продажу. Встановлено недійсність проведення аукціону з реалізації майна банкрута в частині продажу вищезазначених секцій будинку.

28 квітня 2010 року Луцькою міською радою прийнято рішення № 58/154 «Про прийняття у міську комунальну власність гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1», яким дано згоду на прийняття в міську комунальну власність будівлі цього гуртожитку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12квітня 2011 рокувизнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на секцію № 15.

29 червня 2011 року Луцькою міською радою прийнято рішення № 11/111 «Про передачу на баланс житлово-комунального підприємства № 7 гуртожитку по АДРЕСА_1».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 секцію № 15 на користь Луцької міської ради.

02 грудня 2011 року виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв рішення № 854-1 «Про затвердження акта прийняття передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 у міську комунальну власність», яким затверджено вищезазначений акт прийняття передачі гуртожитку та вирішено передати його на баланс ЖКП № 7.

Посилаючись на викладені обставини, Луцька міська рада просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» 11 січня 2008 року, та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження секції в будинку по АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2017 року, позов Луцької міської ради задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 11 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 Виключено з Державного реєстру іпотек запис від 11 січня 2008 року щодо об'єкта обтяження: секція АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідноч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що спірне майно - секція АДРЕСА_1, власником якого є Луцька міська рада, неодноразово відчужувалося. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння останнього набувача ОСОБА_4 секцію № 15 на користь Луцької міської ради.

Разом з тим, 11 січня 2008 року ОСОБА_4 уклав договір кредиту з АКІБ «УкрСиббанк» та на його забезпечення передав в іпотеку банку секцію АДРЕСА_1

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 2, 3ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (ст. ст. 215, 216 ЦК України).

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, норму їх правового регулювання, суди встановили, що власником майна, яке ОСОБА_4 передав в іпотеку банку, є Луцька міська рада, ОСОБА_4 набув спірну нерухомість з порушенням вимог закону, у зв'язку з чим не міг розпоряджатися ним, в тому числі забезпечувати цим майном виконання кредитного зобов'язання.

Колегія суддів погоджується із такими висновками судів, оскільки секцію АДРЕСА_1, витребувано на користь Луцької міської ради у порядку ст. 388 ЦК України як таку, що вибула із володіння власника поза його волею. У спірних правовідносинах ОСОБА_5 придбала майно шляхом проведення аукціону, результати якого в подальшому визнано недійсними рішенням суду, а тому наступні правочини відчуження нерухомості (договори купівлі-продажу 12 липня 2007 року та від 11 січня 2008 року) не потребують визнання недійсності за позовом власника майна, оскільки повернення цього майна здійснюється шляхом витребування власником від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

З наведених підстав спростовуються доводи касаційної скарги про дійсність договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 й ОСОБА_4 від 11 січня 2008 року та наявність у ОСОБА_4 необхідного обсягу повноважень на передачу секції АДРЕСА_1 в іпотеку банку.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» про добросовісність ОСОБА_4 та наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не впливають на законність судових рішень у справі.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта