Справа № 336/2509/17
Пр. № 2/336/1575/2017
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.
при секретарі Морозовій В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральноїшкоди,

В С Т А Н О В И В:
Позивач у травні 2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення з Міністерства оборони України на свою користь моральної шкоди, якої зазнав у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з проходженням військової служби, у розмірі 240 000 грн,.
В обгрунтування позову зазначив, що з 20 червня 1986 року по 8 грудня 1986 року у складі Збройних сил Союзу РСР брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, під час якої отримав чисельні хвороби, а саме: саркому м`яких тканин правої кісті, гіпертонічну хворобу другої стадії, які відповідно до висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС пов`язані з впливом аварії на ЧАЕС. Набуті ним захворювання, які за висновком медико-соціальної експертної комісії у кваліфіковані як захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, потягли встановлення йому 7 жовтня 2008 року третьої групи інвалідності безстроково.
Течія вказаних захворювань, яка характеризується постійним болем голови, запамороченнями, погіршенням пам`яті, похитуванням при ходьбі, зниженням слуху, працездатності, загальним ознобом, дискомфортом в області серця, підвищеним артеріальним тиском, спричиняє позивачу глибокі емоційні переживання. Відсутність фізичного комфорту, необхідність витрачати значні зусилля, а також нести майнові видатки з відновлення здоров`я посилюють ці переживання. Постійне відчуття дискомфорту викликає його тривогу, дратівливість, погіршує відносини в родині, перешкоджає можливості виконувати свої обов`язки по господарству, організовувати свою повноцінну життєдіяльність, а ці обставини також тягнуть за собою моральні страждання.
Так як Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, воно уповноважено на виконання функцій держави, просить стягнути з нього на свою користь у відшкодування моральних страждань 240000 грн.
Визначення такого розміру грошової компенсації моральних страждань витікає із змісту пункту 1 статті 6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 975 від 25.12.2013 року, відповідно до якого одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцю у разі встановлення йому третьої групи інвалідності, що настала внаслідок ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Оскільки відшкодування моральної шкоди через захворювання, пов`язані з військовою службою, на думку позивача, не може бути меншим ніж зазначена допомога, просить про повне задоволення позову.
В судове засідання позивач не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без його участі.
З аналогічною заявою, яка містить прохання про відмову у задоволенні позову, звернувся представник відповідача.
Вказані обставини в силу ст. ст. 158, 169 ЦПК України зумовили у відсутність осіб, які беруть в ній участь.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з такого.
Судом встановлено, що позивач у складі військової частини НОМЕР_1 з 20 червня по 8 грудня 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії в тридцяти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС (а. с. 9), має статус інваліда третьої групи від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а. с. 13).
Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, об`єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом.
Між тим, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд не вбачає таких ознак порушення права позивача з боку відповідача, які могли б стати передумовою для застосування судового захисту в межах пред`явленого позову.
Вимоги про відшкодування майнової і моральної шкоди позивач спрямовує в русло деліктних правовідносин, що регулюють відшкодування шкоди, підстави для настання відповідальності за яку встановлені статтею 1166 ЦК України і відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6, від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Виходячи з наведених положень цивільного законодавства і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України обов`язковими умовами для настання деліктної відповідальності за загальними правилами є винність і протиправність дій особи, яка завдала шкоди, а також причинний зв`язок між її поведінкою та настанням шкоди.
Принцип змагальності цивільного судочинства передбачає обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як зазначено, предметом доказування в цій справі є доведення шкоди, яка настала від винних протиправних дій відповідача.
Доказами в цивільному процесі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Хоча позивачем і надано докази, що отримані ним захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, проте суд не може констатувати наявність таких обов`язкових елементів, лише сукупність яких дає підстави для покладення на особу відповідальності за спричинену шкоду, як винність і протиправність дій відповідача, а також причинний зв`язок між його діями та настанням шкоди.
Посилання позивача на статтю 1173 ЦК України як на підставу відповідальності Міністерства оборони України як уповноваженого органу державної влади є неспроможним, оскільки в силу загаданої статті держава відповідає за шкоду, спричинену незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
І так як судом не встановлено не лише винуватих протиправних дій відповідача у заподіянні шкоди здоров`ю позивача, а навіть і належності відповідача до тих правовідносин, які існували на час отримання позивачем шкоди, так як позивач виконував обов`язки військової служби в лавах Збройних сил Союзу РСР, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в районний суд апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.
Суддя О.В. Щаслива