Справа № 522/3581/15-ц
Провадження № 2/522/2998/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом спеціалізованого Одеського санаторія «Салют» до ОСОБА_1, третя особа Південний офіс Держаудитслужби про стягнення матеріальної шкоди (збитків), завданих санаторію,

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізований Одеський санаторій «Салют» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди (збитків), завданих Спеціалізованому Одеському санаторію «Салют». В процесі розгляду справи представник позивача 20 травня 2015 року уточнив позовні вимоги та просить стягнути матеріальну шкоду (збитки) на суму 17147,80 гривень, в порядку ст..ст. 130, 136 КЗпП України (а.с. 57-60)

Мотивує вимоги тим, що в результаті ревізії стану фінансово господарської діяльності санаторію з 27.01.2014 по 14.02.2014 року було встановлено порушення законодавства в частині правильності визначення розміру та нарахування орендної плати орендарю. Внаслідок невірного розрахунку вартості відшкодування орендної плати орендодавцю було завдано матеріальну шкоду (збитки) державі та установі на суму 17147,80 гривень, яку просить стягнути з колишнього директора ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 130, 136 України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив стягнути з відповідача матеріальні збитки.

Представник відповідача позовні вимог не визнав та пояснив, що на час розгляду справи ОСОБА_1 не перебуває в трудових відносинах з позивачем, в звязку з чим не підлягають відшкодуванню кошти, та з позовом до відповідача, який був керівником, має право звернутися тільки вищестоящий в порядку підлеглості орган.

Представник третьої особи Південний офіс Держаудитслужби підтримав позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з спеціалізованим Одеським санаторієм «Салют» та 17 січня 2010 року був звільнений з посади директора спеціалізованого Одеського санаторію «Салют» за власним бажанням, за статтею 38 КЗпП України. припинивши дію контракту від 08 жовтня 2010 року № 15, про що свідчить наказ Міністерства соціальної політики України від 17 січня 2010 року № 30 к.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 вересня 2002 року між Спеціалізованим Одеським санаторієм «Салют» та ПП «ОСОБА_2П.» був укладений договір оренди № 30 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.09.2002 року.

Відповідно до п. 3.1 договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до акту № 041-11/10 від 21.12.2014 року Державної фінансової інспекції в Одеській області за результатами позапланової ревізії стану фінансово господарської діяльності спеціалізованого Одеського санаторію «Салют» за період з 01.01.2001 по 01.01.2014 року, в тому числі проведена ревізія правильності визначення розміру орендної плати укладеного між ПП «Таланов а Н.П.» та санаторієм в 2011 році з 07.02.2011 р. по 13.05.2011 р., чим завдано матеріальну шкоду (збитки) установі.

В акті зазначено, що в порушення вимог п.8 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції ії розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786. п. 29 Додатку № 2 до Методики № 786 «Орендні ставки за користування нерухомого державного майна» та п. 3.1 Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.09.2002 року № 30, внаслідок не внесення змін до договору оренди, укладеного з ПП «ОСОБА_2П.», в частині збільшення орендної ставки у звязку зі змінами до Методики № 786, внесеними постановою КМУ від 27.12.2006 року № 1846 «Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна». Санаторієм та державним бюджетом недоотримано орендної плати на загальну суму 44 353,77 гривень.

В звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду (збитки) на суму 17147,80 гривень.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

ст. 136 КЗпП України зазначає, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Вирішуючи спор щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, який ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за винятком прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26?листопада 2014?р. у справі №?6-139цс14.

Суду не наданий трудовий договір, який був укладений з колишнім директором санаторія ОСОБА_1 та документи, що підтверджують розмір матеріальної шкоди.

Суду не надані належні та допустимі докази, щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень ст.?137 КЗпП України та положень ст.?138 цього Кодексу щодо обовязку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених ст.?130 КЗпП України.

При цьому, в порядку ч. 4 ст. 136 КЗпП України, з позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу - спеціалізованого Одеського санаторія «Салют» з питанням про стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди до суду не звертались.

Відповідно до передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України)

Таким чином, необхідно відмовити у задоволенні позову спеціалізованого Одеського санаторія «Салют» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди (збитків), завданих санаторію

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130, 136 КЗпП України, ст. ст. 11. 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову спеціалізованого Одеського санаторія «Салют» до ОСОБА_1, третя особа Південний офіс Держаудитслужби про стягнення матеріальної шкоди (збитків), завданих санаторію.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л. М. Чернявська

30.03.2017