У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на рішення апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра») звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 5 грудня 2005 року укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредит в сумі 33 100 доларів США в порядку та на умовах встановлених кредитним договором. 7 грудня 2005 року ОСОБА_3 отримала кредитні кошти. Згідно умов цього ж договору ОСОБА_3 зобов'язалася повертати кредит та сплачувати платежі, передбачені договором кредиту, шляхом здійснення сплати необхідного платежу у валюті кредиту. Відповідно до умов кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 454,88 доларів США. 5 грудня 2005 року між відповідачем ОСОБА_3 та банком укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 5 грудня 2005 року. Відповідно до умов додаткового договору відповідач сплачує комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,3 % від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 належним чином не виконує, станом на 14 серпня 2015 року, заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Надра» складає 30 721,41 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 657 322 грн 85 коп.

Крім цього, 5 грудня 2005 року у рахунок забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки відповідно до умов якого поручитель і позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Позивач зазначав, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», у ПАТ КБ «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 30 721,41 доларів США, що еквівалентно 657 322 грн 85 коп.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 30 721,41 доларів США, що еквівалентно 657 322 грн 85 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2016 року рішення Ковельського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року у частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 5 грудня 2005 року в сумі 30 721, 41 доларів США, що еквівалентно 657 322 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що у зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань основним боржником ОСОБА_3, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню у солідарному порядку з боржника за кредитним договором та поручителя ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_4 припинилась, оскільки поручитель не ознайомлений з умовами додаткового договору від 5 грудня 2005 року, згоди на збільшення своєї відповідальності не давав, а зміст розділу 1 договору поруки указує на те, що поручитель зобов'язався відповідати за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань, що витікають лише з кредитного договору від 5 грудня 2005 року.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 5 грудня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено договір, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в сумі 33 100 доларів США у порядку та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 зобов'язувалась повертати кредит та сплачувати платежі, передбачені договором кредиту, шляхом здійснення перерахування на відповідний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 454,88 доларів США, яку слід вносити до 5 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення кредиту - 4 грудня 2025 року.

Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12 % річних.

Також 5 грудня 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, відповідно до п. 2 якого відповідач сплачує комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,3 % від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу.

Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 14 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 30 721,41 доларів США та складалася з заборгованості за кредитом в сумі 27 596 доларів США, із заборгованості по відсотках - 2 069,87 доларів США, заборгованості по комісії - 576,23 доларів США, нарахованої пені - 23 262 грн 52 коп. Також з розрахунку вбачається, що заборгованість утворилась унаслідок того, що відповідач починаючи з березня 2009 року вносила щомісячно меншу суму коштів, ніж передбачено договором.

При цьому, судами установлено, що з метою погашення заборгованості, яка виникла у попередніх місяцях, сума внесених відповідачем коштів значно перевищувала передбачений договором щомісячний платіж у розмірі 454,88 доалрів США. Зокрема, 28 вересня 2010 року боржником сплачено 1 255,22 доларів США, 25 вересня 2012 року сплачено 866,96 доларів США, 4 квітня 2013 року сплачено 655,61 доларів США.

Також 5 грудня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що витікають з кредитного договору від 5 грудня 2005 року.

Відповідно до п. 1.5 договору поруки, поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору від 5 грудня 2005 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що поручитель ОСОБА_4 зобов'язався відповідати за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань, що витікають лише з кредитного договору 5 грудня 2005 року, оскільки поручитель не ознайомлений з умовами додаткового договору від 5 грудня 2005 року, згоди на збільшення своєї відповідальності не давав.

Проте судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги на доводи позивача про таке.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки від 5 грудня 2005 року поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, а саме: повернути до 4 грудня 2025 року кредит у сумі 33 100 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12 % річних, сплатити плату за управління кредитом, що сплачується протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,3 % від суми кредиту; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Таким чином, суду апеляційної інстанції слід встановити, чи відбулося збільшення сукупної вартості кредиту, з яким був ознайомлений поручитель ОСОБА_4, у зв'язку з укладенням додаткової угоди 5 грудня 2005 року до кредитного договору від 5 грудня 2005 року, оскільки кредитним договором передбачено зобов'язання ОСОБА_3 сплачувати щомісячні платежі за управління кредитом.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Разом з тим, установлення без згоди поручителів додатковими угодами до кредитних договорів умов щодо сплати додаткових платежів - комісій за пролонгацію кредитних договорів та внесення змін до них, не є підставою для припинення поруки в порядку цієї норми, з огляду на те, що комісійна винагорода не вважається борговою сумою, оскільки була сплачена позичальником уже під час підписання відповідних додаткових угод, а тому не призводить до збільшення відповідальності поручителів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що зміна сплатити коштів за управління кредитом, що сплачується протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,3 % від суми кредиту, не є зміною обсягу зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

За таких обставин, суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик