РІШЕННЯ

іменем України

28 березня 2017 рокуСправа №451/1540/16-ц
Провадження № 2/451/113/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю секретаря судового засідання Крикавської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа Куликівська сільська рада Радехівського району Львівської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2016 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_1, відповідно до вимог якої, просить встановити факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю протягом п'яти років із ОСОБА_5 до дня смерті останньої і відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5. Крім цього, просить визнати за нею: право власності на будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5; право власності на земельну ділянку загальною площею 1,3424 га, що складається із двох земельних ділянок площами 1,0600 га та 0,2824 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та право власності на земельну ділянку загальною площею 1,7898 га, що складається із двох земельних ділянок площами 1,4204 га із кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,3694 га із кадастровим номером НОМЕР_2, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що після смерті ОСОБА_7 - чоловіка тітки її матері ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, залишилася спадкова маса, у склад якої увійшла земельна ділянка загальною площею 1,3424 га, що складається із двох земельних ділянок площами 1,0600 га та 0,2824 га, відповідно і, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали ОСОБА_7, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 02.04.2001 року Куликівською сільською радою народних депутатів і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №14887.

Спадкову масу після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 прийняла його дружина ОСОБА_8, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не отримувала і права власності не зареєструвала.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина, у склад якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка (пай) загальною площею 1,3424 га, що складається із двох земельних ділянок площами 1,0600 га та 0,2824 га на ім'я ОСОБА_7, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 та земельна ділянка (пай) загальною площею 1,7898 га, що складається із двох земельних ділянок площами 1,4204 га та 0,3694 га і, яка належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відповідачі, є племінниками спадкодавця ОСОБА_8 і спадкоємцями третьої черги за законом, однак спадщини не приймали та заяв про прийняття спадщини не подавали.

Зазначає, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, однак не отримала свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, від так, позивач із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушена звертатися до суду.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримала у повній мірі та надала пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.2). Крім цього, пояснила, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є чоловіком тітки її матері - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 і, яка проживала із померлим на момент смерті останнього. Вона (позивач) до 2007 року проживала разом із ОСОБА_8 у належному їй на праві власності будинковолодінні без реєстрації. У подальшому вона зареєструвала своє місце проживання в будинку АДРЕСА_1 та окрім неї і ОСОБА_8, станом на 2012 рік в будинку були зареєстровані ОСОБА_9 і ОСОБА_10, діти позивачки. ОСОБА_7 із ОСОБА_8 дітей не мали, а їхні брати та сестри померли задовго до відкриття спадщини. Також наголосила, що ОСОБА_8 після смерті свого чоловіка успадкувала житловий будинок та здійснила реєстрацію своїх прав. Поряд з цим залишилися не успадкованими майнові права померлого стовно земельної ділянки, відповідно наведене, а також виданий спадкодавцю державний акт земельну ділянку після його смерті, унеможливлює реалізацію прав ОСОБА_11 на спадкову масу у позасудовому порядку. Позов просить задоволити.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнали та пояснили, що ОСОБА_8 заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті не складала і родичів у померлої не має. Не заперечили щодо задоволення вимог, а у подальшому, надавши письмові клопотання, просили розгляд справи завершувати за їх відсутності (а.с.63-64).

Відповідач ОСОБА_3, не заперечивши вимог та надавши до суду заяву, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.52).

Також і представник третьої особи - Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, надавши до суду клопотання, просив розгляд справи здійснити без його участі (а.с.53).

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У контексті вимог статті 256 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/1471/16-ц про встановлення факту, що має юридичне значення проведено у позовному провадження.

Згідно фабули позовної заяви, встановлення факту позивачу необхідне для оформлення спадкових прав (а.с.2).

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Із наданих позивачем обґрунтувань у судовому засіданні та даних, викладених у довідці Куликівської сільської ради №226 від 20.07.2016 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із нею в одному будинку АДРЕСА_1 проживала з 2005 року ОСОБА_1 без реєстрації, а з 2007 року остання продовжувала проживання за вказаною адресою, зареєструвавши місце проживання у встановленому законом порядку (а.с.27).

Також, із копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_8, з 17.09.2007 року була зареєстрована ОСОБА_1 (а.с.75-78).

Окрім наведеного, обставини, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю на протязі більше п'яти років із ОСОБА_8 до дня смерті останньої і відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Також судом констатовано, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 (а.с.4), відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 належала земельна ділянка загальною площею 1,3424 га, у склад якої увійшли дві земельні ділянки, площами 1,0600 га та 0,2824 га (а.с.11).

Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААЕ №505818 вбачається, що спадкоємцем майна померлого була ОСОБА_8 і, яка успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6), здійснивши при цьому 19.02.1997 року реєстрацію права на нерухоме майно у Червоноградському МБТІ (а.с.7).

Поряд з цим, не успадкованою залишилася земельна ділянка, зазначена у наведеному вище Державному акті серії НОМЕР_3, оскільки вказаний правовстановлюючий документ виданий 02.04.2001 року, тобто після смерті ОСОБА_7 (а.с.4,11).

Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_7, регулюються чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Обставини, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_6 у с.Куликів Радехівського району ОСОБА_7 (а.с.4), за життя перебував у шлюбі із ОСОБА_8, сторонами визнані, а відтак в силу вимог ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Тобто, фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Із довідки Куликівської сільської ради Радехівського району №138 від 20.03.2017 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_7, разом із останнім була зареєстрована та проживала ОСОБА_8 (а.с.80).

Більше того, із коментованої вище копії свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_8 на підставі ст.529 ЦК УРСР визначається, як спадкоємець майна ОСОБА_7 (а.с.6).

Таким чином, суд переконаний, що ОСОБА_8 успадкувала і майнові права ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку, проте до дня смерті не зареєструвала такі у встановленому законом порядку.

Також, судом встановлено, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 (а.с.5), окрім права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7), належала також, відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, земельна ділянка загальною площею 1,7898 га, у склад якої увійшли дві земельні ділянки, площами 1,4204 га та 0,3694 га (а.с.12) і, що має намір успадкувати позивач.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У контексті вимог статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Факт і період проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_8, із наведенням відповідних доказів, констатовано судом вище.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відсутність у ОСОБА_1 належних правовстановлюючих документів на спадкову масу, унеможливлює реалізацію її спадкових прав у позасудовому порядку.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймаються до уваги обставини визнання вимог відповідачами і така позиція сторін, із врахуванням обставин констатованих судом, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (ст.174 ЦПК України).

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю протягом п'яти років із ОСОБА_5 до дня смерті останньої і відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 1,3424 га, що складається із двох земельних ділянок площами 1,0600 га та 0,2824 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 1,7898 га, що складається із двох земельних ділянок площами 1,4204 га із кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,3694 га із кадастровим номером НОМЕР_2, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с.Куликів Радехівського району, ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_2 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки с.Миколаїв Радехівського району на користь ОСОБА_1, жительки АДРЕСА_1 1700 гривень понесених нею судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.