Справа № 462/778/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистим майном,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2017р. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за нею та відповідачем право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі по ? частині за кожним; визнати за відповідачем право власності на автомобіль НОМЕР_1; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частини вказаного автомобіля. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 26.08.1994р. вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1. Останнім часом відносини між нею і відповідачем погіршилися, вона звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу між ними. Добровільно поділити майно подружжя відповідач відмовляється, що змусило її звернутися з даним позовом до суду. На підставі ст.ст.60, 63, 69,71 СК України просить поділити зазначене майно подружжя.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просить визнати договір купівлі-продажу від 14.05.1996 р, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 2567, удаваним та встановити, що фактично було укладено обмін квартири АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_3; визнати квартиру АДРЕСА_4 особистим майном ОСОБА_2 Свої вимоги мотивує тим, у шлюбі з відповідачем вони перебувають з 26.08.1994 р. Під час шлюбу ними було придбано автомобіль НОМЕР_1. Станом на 14.05.1996 р., тобто на момент придбання ним спірної квартири, її власниками були свекруха його сестри - ОСОБА_4 та син сестри - ОСОБА_5 Квартира трикімнатна, загальною площею 52,8 кв.м, приватизована на підставі свідоцтва про право власності, виданого Львівською міською адміністрацією 04.08.1994 р за № 25363 та зареєстрованого у Львівському МБТІ за № 8306. Станом на 14.05.1996 р. чотирьохкімнатна квартира у м.Львові по вул. Сигнівка 5/128 не була приватизована, у ній були зареєстровані: ОСОБА_2 його сестра ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7 Відтак вони домовились обмінятися квартирами для того, щоб сімя його сестри поселилася у чотирьохкімнатну квартиру. ОСОБА_2 зробити обмін житла в нотаріальному порядку вони не могли, так як квартира по вул Сигнівка 5/128 була неприватизованою, а тому за порадою нотаріуса ними було укладено договір купівлі-продажу від 14.05.1996 р., із змісту якого видно, що він придбав у власників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру по вул. Садовій 29/117 у м.Львові. У відповідності до умов договору купівлі-продажу, купівля квартири по вул.Садовій 29/117 здійснена ним з метою обміну її на квартиру по вул Сигнівка 5/128 ( що слідує із змісту договору). Таким чином, своє особисте право на користування житлом, а також право на приватизацію цього житла, яким він володів до шлюбу, він обміняв на інше житло. ОСОБА_2, що було здійснено саме обмін квартир, свідчить і видача сімї його сестри ордеру на житлове приміщення за адресою вул.Сигнівка 5/128, де також зазначено, що цей ордер є єдиним документом для вселення в одержане по обміну житлове приміщення і виданий в порядку обміну. Ніяких грошових розрахунків між продавцями та ним, як покупцем, не проводилося. Пізніше квартира по вул.Сигнівка 5/128 була приватизована на чоловіка його сестри та двох їхніх внуків. Вважає, що спірна квартира є його особистим майном.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник зустрічний позов не визнали, а первісний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та уточнили позовні вимоги, просять в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартиру АДРЕСА_1 та на ? частину автомобіля НОМЕР_1. Зазначили, що сторони зареєстрували шлюб 26.08.1994р і після укладення шлюбу стали проживати у будинку батьків ОСОБА_1 в с. Твіржа Мостиського району Львівської області. В 1996 році ОСОБА_2 придбав у свекрухи своєї сести - ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 спірну квартиру. Чому саме цю квартиру ОСОБА_2 придбав і за яку ціну ОСОБА_1 не відомо, так як вона на той час доглядала маленьку дитину, проте ОСОБА_1 стверджує, що квартира була придбана за їхні весільні кошти, а також за кошти її батьків в сумі 3000 дол. США., а тому вважають, що спірна квартира є спільним майном подружжя. Просять первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити.

ОСОБА_2 та його представник первісний позов визнали частково, а зустрічний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та уточнили позовні вимоги, просять визнати квартиру АДРЕСА_1 особистим майном ОСОБА_2 Зазначили, що ОСОБА_8 до 14 років проживав з матірю у двохкімнатній квартирі по вул.Патона у м.Львові, а його сестра з сімєю в однокімнатній квартирі по вул.Городоцькій. Після смерті матері сестра ОСОБА_2 ОСОБА_6 свою однокімнатну квартиру та двохкімнатну квартири ОСОБА_8 обміняла на чотирьохкімнатну квартиру по вул.Сигнівка 5/128 у м.Львові. З 14 років і до одруження ОСОБА_2 проживав з сестрою, її чоловіком і сином у цій квартирі, в якій було зроблено ремонт. Після одруження постало питання щодо місця проживання сімї ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_6 запропонувала своєму брату обміняти відповідну частину його житлової площі у неприватизованій квартирі по вул.Сигнівка 5/128 на квартиру вул.Садовій, 29/117 у м.Львові, що належала на праві власності її свекрусі ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_5 За порадою нотаріуса між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу від 14.05.1996 р., за яким ОСОБА_2 придбав у власників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру по вул.Садовій 29/117 у м.Львові, однак цей договір було укладено з метою обміну вищезгаданої квартири на квартиру АДРЕСА_5. Жодних коштів ОСОБА_2 за придбання спірної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не давав. Між тим, вони заперечують покликання ОСОБА_1 на те, що квартира була придбана за весільні кошти, а також за кошти її батьків в сумі 3000 дол. США., оскільки батьки ОСОБА_1 коштів в сумі 3000 дол. США на придбання спірної квартири не давали, а весільні кошти становили незначну суму. Визнають, що об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є лише автомобіль НОМЕР_1. Просять зустрічний позов задовольнити, а первісний позов задовольнити частково.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського округу ОСОБА_3 зазначив, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.04.1996р. № 184 дозволено ОСОБА_6, яка проживає з сім»єю у складі трьох осіб /вона чоловік, брат/ в чотирьохкімнатній квартирі жилою площею 44,9 кв.м. по вул. Сигнівка 5/128 у м.Львові провести обмін частини жилої площі, що припадає на долю брата ОСОБА_9, внаслідок чого на цю частину жилої площі поселиться на правах члена сімї мати чоловіка ОСОБА_6 ОСОБА_4 та син - ОСОБА_5, які проживають в трьохкімнатній власній квартирі житловою площею 34,1 кв.м. по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові. На підставі вказаного рішенням ним було посвідчено договір купівлі-продажу від 14.05.1996р., в якому зазначено, що договір укладено з метою обміну квартири по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові на квартиру по вул. Сигнівка,5/128 у м.Львові. В 90-х роках саме така склалася у нотаріусів практика щодо обміну неприватизованої квартири на приватизовану квартиру.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а зустрічний позов задовольнити повністю з наступних підстав.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При цьому за ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до п.п.9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»( яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС).

Тобто на час виникнення спірних правовідносин КпШС України презюмується право спільної сумісної власності на майно, нажите подружжям за час шлюбу. Виходячи з цього, надбане за час шлюбу майно вважається спільною сумісною власністю подружжя і тому саме позивач має довести, що спірне майно було придбане ним у шлюбі за кошти, які належали йому особисто.

Аналогічні роз'яснення містять і п. п. 23, 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Як встановлено судом, сторони з 26 серпня 1994 р. по 01 червня 2017р. перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_10, 06 травня 1995р. народження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник, як на підставу задоволення первісного позову про поділ майна подружжя, покликаються на те, що за час шлюбу подружжя ОСОБА_1 придбали у 1996 році квартиру по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові та у 2013 році автомобіль марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник, як на підставу задоволення зустрічного позову про визнання квартири особистим майном, покликаються на те, що автомобіль марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_2 був придбаний у шлюбі та за кошти подружжя, а квартира по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові не була придбана за кошти подружжя, так як фактично відбувся обмін частини житлової площі ОСОБА_2 у неприватизованій квартирі по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові на приватизовану квартиру по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові.

Згідно реєстраційного посвідчення від 25.02.2000р., квартира АДРЕСА_6 належить на праві власності ОСОБА_2, право власності зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.1996р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського округу ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29.03.2013р., автомобіль марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2

З пояснень ОСОБА_2, ОСОБА_1, свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_2 до 14 років проживав з матірю ОСОБА_11 у двохкімнатній квартирі по вул.Патона, 4а/96 у м.Львові, а його сестра ОСОБА_6 з чоловіком ОСОБА_12 і сином ОСОБА_5 проживали в однокімнатній квартирі по вул.Городоцькій у м.Львові. Мати ОСОБА_2 ОСОБА_11 10.01.1980р. померла. Після смерті матері ОСОБА_13 обміняла двохкімнатну квартиру, в якій проживав її брат ОСОБА_2, та однокімнатну квартиру, в якій проживала її сімя, на чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 62,90 кв.м. по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові. В дану чотирьохкімнатну квартиру вселилися і стали проживати ОСОБА_6, її чоловік ОСОБА_12, син ОСОБА_14 та брат ОСОБА_2 В 1994 році ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_1 і після одруження вони з дружиною стали проживати у будинку батьків дружини в с. Твіржа Мостиського району Львівської області. В подальшому сімя ОСОБА_6 вирішила віддати ОСОБА_2 трьохкімнатну квартиру житловою площею 34,1 кв.м. по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові, що належала на праві власності свекрусі ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_5, в обмін на частину житлової площі ОСОБА_2 в неприватизованій квартирі жилою площею 44,9 кв.м. по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові.

Згідно довідки ЛКП „Скнилівок від 03.04.2017р., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1 до 28.05.1996р.

Згідно довідки ЛКП „Сигнівка від 23.03.2017р., у квартирі по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові з 30.06.1984р. до 17.03.2008р. був зареєстрований ОСОБА_2, з 30.07.1982р. до 05.06.2007р. - ОСОБА_6, з 30.07.1982р. до 14.02.2017р. - ОСОБА_7

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.04.1996р. № 184 дозволено ОСОБА_6, яка проживає з сімєю у складі трьох осіб /вона чоловік, брат/ в чотирьохкімнатній квартирі жилою площею 44,9 кв.м. по вул.Сигнівка 5/128 у м.Львові провести обмін частини жилої площі, що припадає на долю брата ОСОБА_9, внаслідок чого на цю частину жилої площі поселиться на правах члена сімї мати чоловіка ОСОБА_6 ОСОБА_4 та син - ОСОБА_5, які проживають в трьохкімнатній власній квартирі житловою площею 34,1 кв.м. по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові. Видати ордер на квартиру АДРЕСА_7 на 4 особи: основний квартиронаймач ОСОБА_4, син ОСОБА_7, невістка ОСОБА_6, внук ОСОБА_5, при умові переоформлення права власності на квартиру по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ОСОБА_2

Згідно договору купівлі-продажу від 14.05.1996р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_2 купив трьохкімнатну квартиру загальною площею 52,8 кв.м. по вул.Садовій, 29/117 у мЛьвові. Згідно п.7 даного договору, договір укладено з метою обміну вищезгаданої квартири на квартиру АДРЕСА_5.

Як зазначив в судовому засіданні приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в 90-х роках існувала практика щодо проведення обміну приватизованих і неприватизованих квартир шляхом укладення договорів купівлі-продажу квартир, в яких зазначалося, що договір укладено з метою обміну квартири.

Згідно ордера на житлове приміщення ГО №025966 від 14.05.1996р., ОСОБА_4 на сімю з 4-х осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 видано ордер на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 44,9 кв.м., яке складається з 4-х кімнат, за адресою: м.Львів, вул.Сигнівка, 5/128.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_5 ствердили, що ОСОБА_2 жодних коштів за договором купівлі-продажу від 14.05.1996р. ОСОБА_4, ОСОБА_5 не давав, оскільки фактично було проведено обмін спірної квартири на житлову площу ОСОБА_2 у неприватизованій квартирі по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові.

Суд не приймає до уваги покликання ОСОБА_1 на те, що спірна квартира була придбана за весільні кошти подружжя і за кошти батьків ОСОБА_1 у сумі 3000 дол.США, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того і таке спростовується показаннями ОСОБА_2, приватного нотаріуса ОСОБА_3, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, а також рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.04.1996р. № 184, договором купівлі-продажу від 14.05.1996р., ордером на житлове приміщення ГО №025966 від 14.05.1996р., за якими фактично було проведено обмін спірної квартири на житлову площу ОСОБА_2 у неприватизованій квартирі по вул.Сигнівка,5/128 у м.Львові.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя.

Згідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 07.09.2016 р. у справі № 6-801цс 16, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що квартира по вул.Садовій, 29/117 у мЛьвові не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та приходить до висновку, що первісний позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину ї квартири АДРЕСА_8 у мЛьвові до задоволення не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити і визнати квартиру АДРЕСА_8 у мЛьвові особистим майном ОСОБА_2

Сторони в судовому засіданні визнали, що автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, кузов Y6D2643, реєстраційний номер НОМЕР_2 був придбаний за час шлюбу за кошти подружжя і є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Між тим, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором /ч.1 ст.70 СК України/.

Виходячи із наведеного, за позивачкою і відповідачем слід визнати право власності на автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, кузов Y6D2643, реєстраційний номер НОМЕР_2, по 1/2 частці за кожним.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, кузов Y6D2643, реєстраційний номер НОМЕР_2, по 1/2 частці за кожним.

В решті вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистим майном задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистим майном ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: