Головуючий суду 1 інстанції - Коваленко Н.В.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 415/1248/17
Провадження № 22ц/782/823/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Лозко Ю.П., Орлова І.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є клієнтом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк". З метою зберігання та накопичення власних коштів і здійснення інших операцій в національній валюті позивачу було відкрито в відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок та видані прив'язані до цього рахунку банківські карти НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4.

06 лютого 2016 року співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» було заблоковано картковий рахунок позивача та прив'язанні до нього банківські карти НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

З цього приводу позивач дзвонив за телефоном контакт-центру 3700, а також звертався з цим питанням письмово до працівників ПАТ КБ «Приватбанк», але будь-яких роз'яснень з приводу причин блокування карток йому надано не було, лише в усній формі позивачу було роз'яснено, що його банківський рахунок причетний до шахрайських операцій і це стало підставою для блокування карток.

Станом на 06.02.2017 року на рахунку позивача заблоковано 54354, 90 грн.

Крім того 25.02.2016 року з рахунку позивача без його згоди співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» були списані належні йому кошти в сумі 4550,00 грн. в якості повернення за фактом шахрайства.

Тому позивач просив: зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" розблокувати його картковий рахунок та прив'язанні до нього банківські карти НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та відновити видаткові операції за його рахунком; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 49804,90 грн., які знаходяться на картковому рахунку, та прив'язаних до нього банківських карток НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 4550,00 грн.

В суді першої інстанції позивач підтримав свої позовні вимоги.

Представник позивача надав заперечення, в яких не визнав позов із посиланням на те, що банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, на підставі звернення особи, яка повідомила, що 06.02.2016 року з картки НОМЕР_5 клієнта ПАТ «Державний Ощадний банк України» ОСОБА_3 внаслідок введення в оману перераховані кошти в сумі 4550 грн. на карту НОМЕР_6 клієнта Притбанку ОСОБА_2, держателем якої є позивач.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" розблокувати електроні платіжні засоби - платіжні картки НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4, держателем яких є ОСОБА_2, код НОМЕР_1 та зобов'язано зарахувати на рахунок НОМЕР_2, відкритий Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" клієнту - ОСОБА_2, код НОМЕР_1, безпідставно списанні банком кошти в сумі 4550 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь держави судовий збір в розмірі 1279,87 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (ПАТ КБ«Приватбанк») подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення як незаконне та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що дії банку щодо призупинення здійснення операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, є правомірними, оскільки відповідають положенням Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положенню про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженому постановою правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, а також Умовам та правилам надання банківських послуг Приватбанку.

Звертає увагу, що відповідно до п. 7.7 Інструкції забороняється використовувати поточні рахунку фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, тому було призупинено здійснення операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, на підставі аналізу руху грошових коштів та висновків, що позивач використовує платіжну карту як засіб доступу до відкритого на його ім'я рахунку, з порушенням умов договору між позивачем та відповідачем, а саме: отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій» з метою одержання прибутку, що є ознаками підприємницької діяльності.

Крім того, проведеною перевіркою за інформацією АТ «Ощадбанку» було встановлено, що 06.02.2016 р. кошти з картки НОМЕР_8 клієнта АТ «Ощадбанк» в сумі 4550 грн. були проведені за допомогою сервісу компанії «MoneySend» на картку НОМЕР_7 клієнта Приватбанку ОСОБА_4, проте у зв'язку із встановленням обмеження ліміту видаткових операцій зняти готівку власнику картки не вдалося.

Встановити контакт із власником вказаної картки ОСОБА_4 не виявилося можливим, і 06.02.2016 року картку було заблоковано.

На підставі наведеного є підстави вважати, що ОСОБА_4 використовує карту для переведенні в готівку коштів, що надійшли в результаті шахрайських дій, зарахування коштів відбулося зі сторонніх фінансових установи (Мерчант).

У зв'язку з тим, що кошти, що надійшли на карті НОМЕР_7 заблоковані, а так само наявності у заявника активної картки ПриватБанку, проведено дебетування вказаної картки (держатель позивач) в сумі 4550 грн. на карту клієнта АТ «Ощадбанку».

Доводом апеляційної скарги є також посилання на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу з неналежним відповідачем - Броварським відділенням ПАТ КБ «Приватбанк», яке не є юридичною особою.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечував проти задоволення скарги і наполягав на тому, що Банк безпідставно заблокував рахунок позивача, на якому знаходилися особисті кошти ОСОБА_2, і тривалий час позивач позбавлений можливості користуватися своїми грошима.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 з 04.12.2014 року перебувають у договірних правовідносинах, відповідно до яких на підставі письмової угоди сторін Позивач став клієнтом відповідача, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої позивачу було відкрито картковий рахунок та він отримав кредитні картки за номером НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 для особистих потреб (а.с. 53).

Згідно з випискою по рахунку, позивач користувався наданою йому платіжної картою, розміщуючи на ній грошові кошти та розпоряджаючись ними шляхом здійснення різних платежів (а.с. 171-176).

Однак, 06.02.2016 року здійснення операцій з використанням вказаних було призупинено з посиланням на п. 1.1.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем (а.с. 5).

На момент блокування карткового рахунку позивача на ньому було розміщено грошові кошти позивача на загальну суму 47004,43 грн. (картка Голд) та 6550,47 грн. - пенсійна картка для виплат (а.с. 8).

Вказані обставини ніким не оспорюються.

Також матеріали справи містять лист Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ПАО КБ «Приватбанку» від 22.02.2016 року з проханням посприяти у вирішенні питання про повернення грошових коштів у розмірі 4550 грн. держателю платіжної картки НОМЕР_11, емітованої АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_6, які були несанкціоновано переказані на картковий рахунок, відкритий в ПАО КБ «Притбанк» платіжна картка отримувача НОМЕР_9 (а.с. 57), та наданий відповідачем «Аналіз подій» про те, що за попередніми даними крадіжці коштів з картки клієнта іншого банку сталося розголошення заявником конфіденційної інформації в ході телефонного контакту з шахраями за телефоном, який не значиться в єдиній клієнтській базі, і встановити контакт з ОСОБА_2 за його контактним телефоном не вдалося, тому є підстави вважати, що ОСОБА_2 використовує картку для отримання готівки коштів, які надійшли в результаті шахрайських дій. За фактом шахрайства від 06.02.2016 року було здійснено дебетування карти НОМЕР_7 у сумі 4550,00 грн. на картку НОМЕР_10 та заблоковано картки позивача; на підставі вищевикладеного Банком було зроблено висновок, що є підстави вважати, що ОСОБА_4, використовує карту НОМЕР_7 для переведення в готівку коштів, що надійшли за результатами шахрайських дій, зарахування коштів відбувається від сторонніх фінансових установ (мерчантов) (а.с. 58-59).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається та судом вірно встановлено, що причиною призупинення відповідачем здійснення операцій за рахунком з використання платіжних карток, відкритих на ім'я позивача як фізичної особи, була підозра банку про те, що позивачем всупереч умовам договору розміщені на рахунку грошові кошти використовував для проведення незаконних операцій (п. 1.1.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг), а саме - інформація ПАТ «Державний ощадний банк України» від 06.02.2016 року, а згодом - вищевказаний лист від 22.02.2016 року.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно зі ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Пунктом 10.1. глави 10 постанови Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до ст. 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду про порушення Банком ст.ст. 1066, 1068, 1074 ЦК України, оскільки позивач був протиправно позбавлений права доступу до власних коштів протягом тривалого часу - з лютого 2016 року, які обліковуються на рахунках, відкритих у відповідача, та вільного розпорядження ними.

Суд правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, надав оцінку доказам у справі, законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про захист порушених відповідачем прав позивача як споживача банківських послуг шляхом зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" розблокувати електроні платіжні засоби, держателем яких є ОСОБА_2, та зобов'язання зарахувати на рахунок позивача безпідставно списанні банком кошти в сумі 4550 грн.

Довід апеляційної скарги про те, що призупинення здійснення операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, здійснено на підставі аналізу руху грошових коштів та висновків, що позивач використовує платіжну карту як засіб доступу до відкритого на його ім'я рахунку, з порушенням умов договору між позивачем та відповідачем, а саме: отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій» з метою одержання прибутку, що є ознаками підприємницької діяльності (п. 7.7 Інструкції), не заслуговує на увагу, оскільки як свідчать матеріали справи, підставою для призупинення операцій картки позивача стало саме звернення третьої особи за фактом шахрайства, а не проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності.

Як є безпідставними та не підтвердженими жодним доказом посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не визначена правова природа грошових коштів, які надійшли на рахунок, а позивачем не доведено, що грошові кошти отримані не від підприємницької діяльності, оскільки в даному випадку: по-перше, підставою для зупинення дії карт стало не провадження позивачем професійної (підприємницької) діяльності, і по-друге, саме Банк повинен був довести ознаки підприємницької діяльності з використанням рахунку клієнта, у той час, коли скарга містить лише загальне посилання на «аналіз руху грошових коштів», без конкретних вказівок - які саме суми клієнтом отримані або використані з порушенням умов договору, які ознаки свідчать про перекази в рамках функціонування фінансової піраміди з метою одержання прибутку та інше.

Щодо доводу апеляційної скарги Банку про своє право зупинити дію карт та обмежити права клієнта розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, з підстави, що ОСОБА_2 використовує картку НОМЕР_12 для переведення в готівку коштів, що надійшли в результаті шахрайських дій, то суду як першої, так і апеляційної інстанції не надано жодних належних доказів щодо шахрайських дій як позивача, так і інших осіб.

Розглядаючи справу за цими доводами апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

У разі неприйняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення протягом вказаного строку, суб'єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансової операції.

Частиною п'ятою статті 17 Закону визначено, що загальний строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) у разі його продовження спеціально уповноваженим органом за встановлених законом підстав не може перевищувати 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Враховуючи те, що відповідач передбачених статтею 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» дій з метою перевірки власних підозр щодо шахрайських дій з використанням картки позивача не вчинив та не довів факту використання позивачем платіжної картки для отримання грошових коштів, отриманих внаслідок неправомірних дій, не надавши жодного належного доказу таких шахрайських дій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірне блокування рахунку позивача понад встановлений законом строк і непоновлення його станом на час ухвалення судового рішення, а також неправомірне дебетування картки позивача на суму 4550 грн.

Посилання апелянта в обгрунтування правомірності своїх дій щодо такого тривалого блокування рахунку позивача на положення п.1.1.3.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком та п.7.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року, у зв'язку з підозрою банку, що позивачем всупереч умовам договору розміщені на рахунку грошові кошти використовувались для здійснення підприємницької діяльності, є теж безпідставними, оскільки відповідач повністю заблокував рахунок позивача, а не конкретну видаткову операцію, яка викликає у нього обґрунтовану підозру.

Спростовується матеріалами справи і довід апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що суд розглянув справу з неналежним відповідачем - Броварським відділенням ПАТ КБ «Приватбанк», яке не є юридичною особою, оскільки відповідачем у справі зазначено Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Притбанк», вказана адреса місцезнаходження юридичної особи і суд відкрив провадження та розглянув справу саме з цим відповідачем, який є належним (а.с. 1).

Інших доводів апеляційна скарга не містить

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2017 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: