Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3277/17
Провадження №: 2/332/1342/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р. Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Жечевій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради, третя особа: Центральне обєднане Управління Пенсійного фонду України, про стягнення заборгованості по надбавці за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 18.10.2014 №232000093 та довідкою від 13.11.2017 №93, які були видані Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району. До вимушеного переїзду у м. Запоріжжя з 1999 року по 2014 рік вона безперервно працювала в Торезькому психоневрологічному інтернаті з дитячим відділенням (попередня назва - Торезький будинок-інгернат для розумово відсталих дітей), а з 01.08.1997 по 30.06.1999 - навчалася у Торезькому медичному училищі ім. Губіної. Через початок бойових дій в Донецькій області, в тому числі у м. Торез, який на даний час є тимчасово окупованою територією, вона вимушена була з неповнолітньою донькою терміново виїхати на підконтрольну Україні територію, і мова про офіційне звільнення з роботи на отримання трудової книжки з записом про звільнення взагалі не йшла, оскільки це було неможливо, а перебування в м. Торезі було небезпечним для життя позивача та її дочки. Одразу після переїзду в м. Запоріжжя, ще до отримання статусу тимчасово переміщеної особи, позивач знайшла роботу і влаштувалася до Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради, про що свідчить Наказ від 11.09.2014 р. № 120-К, а з 08.12.2014 р. з нею продовжені трудові відносини, про що свідчить Наказ від 08.12.2014 р. № 163-К. Оскільки її трудова книжка залишилась на попередньому місті роботи у м. Торез, залишилася лише ксерокопія, позивач була вимушена придбати новий бланк трудової книжки, в яку на новому місті роботи в м. Запоріжжі був внесений відповідний запис. Поряд з тим, позивачу не сплачувалася надбавка за вислугу років, оскільки за даними персоніфікації у Пенсійному фонді позивач вважалася працівником Торезького психо-неврологічного інтернату з дітячим відділенням, хоча фактично з вересня 2014 р. її трудові відносини з вказаним роботодавцем припинені, і позивач мав нове місце роботи. Порядок виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418 (далі Постанова № 1418), визначає вимоги щодо стажу роботи, який дає право на встановлення певних надбавок. Вважає, що відповідач порушив вказаний порядок, оскільки не сплатив на користь позивача заборгованість по надбавці за вислугу років за період з 11.09.2014р. по 01.08.2017р. Просить в позові зобов'язати Комунальний заклад «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа- інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради здійснити перерахунок надбавки за вислугу років ОСОБА_1 за період з 11.09.2014р. по 01.08.2017р. за кожен місяць прострочення та стягнути з Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа- інтернат «Оберіг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по надбавці за вислугу років за період з 11.09.2014р. по 01.08.2017р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що позивач ОСОБА_1 надала трудову книжку тільки у серпні 2017 року, тому відповідна надбавка за вислугу років позивачу виплачувалась тільки з серпня 2017р., як того вимагає Порядок виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418, просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 18.10.2014 №232000093 та довідкою від 13.11.2017 №93, які були видані Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району.

До вимушеного переїзду у м. Запоріжжя з 1999 року по 2014 рік позивач безперервно працювала в Торезькому психоневрологічному інтернаті з дитячим відділенням (попередня назва - Торезький будинок-інгернат для розумово відсталих дітей), а з 01.08.1997 по 30.06.1999 - навчалася у Торезькому медичному училищі ім. Губіної. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 серія АС № 670245 (а.с.29).

Через початок бойових дій в Донецькій області, в тому числі у м. Торез, який на даний час є тимчасово окупованою територією, позивач вимушена була з неповнолітньою донькою терміново виїхати на підконтрольну Україні територію, і мова про офіційне звільнення з роботи на отримання трудової книжки з записом про звільнення взагалі не йшла, оскільки це було неможливо, а перебування в м. Торезі було небезпечним для життя позивача та її дочки. Одразу після переїзду в м. Запоріжжя, ще до отримання статусу тимчасово переміщеної особи, позивач знайшла роботу і влаштувалася до Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради, про що свідчить Наказ від 11.09.2014 р. № 120-К, а з 08.12.2014 р. з нею продовжені трудові відносини, про що свідчить Наказ від 08.12.2014 р. № 163-К (а.с.31. 32).

Оскільки трудова книжка позивача залишилась на попередньому місті роботи у м. Торез, залишилася лише ксерокопія, позивач була вимушена придбати новий бланк трудової книжки, в яку на новому місті роботи в м. Запоріжжі був внесений відповідний запис. Поряд з тим, позивачу не сплачувалася надбавка за вислугу років, оскільки за даними персоніфікації у Пенсійному фонді позивач вважалася працівником Торезького психо-неврологічного інтернату з дитячим відділенням, хоча фактично з вересня 2014 р. її трудові відносини з вказаним роботодавцем припинені, і позивач мав нове місце роботи. Порядок виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418, визначає вимоги щодо стажу роботи, який дає право на встановлення певних надбавок.

Надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров'я та їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, лікарям усіх лікарських спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я, головним медичним сестрам, фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою усіх спеціальностей (п. З Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою державних та комунальних закладів охорони здоров'я).

Згідно з пунктом 4 Порядку до стажу роботи, що дає право на надбавки за вислугу років, включається:

час роботи у державних та комунальних закладах охорони здоров'я України, СРСР і союзних республік СРСР на посадах лікарів і фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою, визначені у пункті 3 Порядку (це такі категорії працівників, як керівники закладів охорони здоров'я та їхні заступники з числа лікарів, заступник головного лікаря з медсестринства, керівники структурного підрозділу з числа лікарів, лікарі будь-якої лікарської спеціальності; головні медичні сестри, фахівці з базовою та неповною вищою медичною освітою всіх спеціальностей (стара назва «середній медичний персонал»), професіонали з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я (наприклад, біологи та бактеріологи);

час роботи у будь-яких державних та комунальних установах, закладах та організаціях незалежно від підпорядкування на посадах, визначених у пункту 3 Порядку, за умови, що оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до умов оплати праці медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров'я;

час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі, коли дитина потребує домашнього догляду, період відпустки без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, або коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежна) не більш, як до досягнення нею 16-річного віку;

час, відведений на підвищення кваліфікації з відривом від виробництва, якщо працівник до і після направлення на підвищення кваліфікації працював на посадах лікарів і фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою, визначених у пункті 3 Порядку, в державних та комунальних закладах охорони здоров'я;

час навчання у клінічній ординатурі;

час строкової військової служби, якщо працівник до призову на військову службу працював на посадах лікарів і фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою, визначених у пункті 3 Порядку, в державних та комунальних закладах охорони здоров'я, і протягом трьох місяців після звільнення з військової служби (без урахування часу проїзду на постійне місце проживання) був прийнятий на роботу на одну із зазначених посад в державному або комунальному закладі охорони здоров'я;

час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (ут. ч. оплачуваного вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Документом для визначення стажу роботи, який дає право на отримання надбавки за вислугу років, є трудова книжка або інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують наявність стажу роботи.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2017 р. по справі № 332/1062/17, яке набрало законної сили, встановлено факт припинення ОСОБА_1 трудових відносин з Торезьким психо-неврологічним інтернатом з дітячим відділенням Донецької області (а.с.12).

Тоді з серпня 2017 р. позивачу почали нараховувати та сплачувати надбавку за вислугу років (а.с.32).

Поряд з тим, з 11.09.2014 р. по 01.08.2017 р. (час роботи позивача в закладі відповідача) перед позивачем виникла заборгованість по надбавці за вислугу років, яку відповідач відмовляється сплачувати позивачу, посилаючись на відсутність механізму виплати заборгованості по такій надбавці.

На підставі вище наведеного, суд приходить до переконання, що на теперішній час позивач не має іншої можливості захистити свої права, оскільки позивач не мав можливості завчасно отримати з тимчасово окупованої території свою трудову книжку з відміткою відповідних установ про звільнення з попереднього місця роботи, оскільки на вказаних територіях діють установи так званих «ДНР» та «ЛНР».

При цьому суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих їй на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявником письмові докази разом з іншими доказами, у їх сукупності, та приходить до переконання щодо необхідності задоволення позову, оскільки це дозволяє реалізувати трудові права позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 88, 130, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Комунальний заклад «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа- інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради здійснити перерахунок надбавки за вислугу років ОСОБА_1 за період з 11.09.2014р. по 01.08.2017р. за кожен місяць прострочення.

Стягнути з Комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа- інтернат «Оберіг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по надбавці за вислугу років за період з 11.09.2014р. по 01.08.2017р.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2017 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік