АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Луговому Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2017 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 028/25-66 від 15.02.2006 у сумі 237689,79 доларів США, що еквівалентно 5855911 (п'ять мільйонів вісімсот п'ятдесят п'ят тисяч дев'ятсот одинадцять) гривень 44 коп. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплати відсотків за його користування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2017 відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Справа № 754/8790/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7517/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погодився з вказаним судовим рішенням позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій він зазначає про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, позивач посилається на те, що строк позовної давності було перервано, оскільки відповідачем остання сплата по кредиту була здійснена 19.07.2013, а позовну заяву подано 08.07.2016. Крім того, відповідач неодноразово звертався до позивача із заявами, які свідчать про визнання ним боргу. Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому суд безпідставно відмовив у задоволені позову. Враховуючи вищевикладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін. Наголошував на тому, що представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції визнав факт пропуску строку позовної давності і в ході розгляду справи судом першої інстанції доказів про переривання такого строку не надав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 257, 267 ЦК України, вказав на те, що за умовами договору у разі порушення позичальником своїх зобов'язань протягом більше ніж десять робочих днів, строк вважається таким, що сплив, а остання оплата була здійснена 03.06.2010.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Перш за все колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не здійснив перевірку наявності заборгованості за кредитним договору та її розміру, хоча застосування наслідків пропуску строку позовної давності у вигляді відмови у позові є самостійно підставою і застосовується у разі наявності порушеного права позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 028/25-66 від 15.02.2008 /а.с.8-14/.

Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 144500,00 (сто сорок чотири тисячі п'ятсот) доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця, згідно з графіком який визнає розмір щомісячного платежу 602,00 долари США, останній платіж 622,00 долари США. Кінцевий термін погашення кредиту встановлений сторонами до 14.02.2028.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків, в порядку визначеному договором та чинним законодавством України.

Факт виконання позивачем взятих на себе зобов'язань по видачі кредитних коштів не заперечується відповідачем та підтверджується заявою на видачу готівки №ав8519420 від 15.02.2008 /а.с.15/.

Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку наданого стороною позивача станом на 19.01.2016 сума заборгованості становить 237689 доларів США 79 центів, що еквівалентно 5855911 гривень 44 копійки і складається з: заборгованість за кредитом 129450 доларів США, що еквівалентно 3189274 гривні 93 копійки; заборгованість за процентами становить 65244 доларів США 01 цент, що еквівалентно 1607424 гривні 48 копійок; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 20054 доларів США 61 цент, що еквівалентно 494087 гривень 79 копійок; пеня за несвоєчасне повернення процентів 22941 доларів США 17 центів, що еквівалентно 565204 гривні 25 копійок /а.с.4-7/.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань визнається стороною відповідача, в останніх поясненнях вказується на здійснення останнього платежу 03.06.2010 та надається квитанція /а.с.68/. В судовому засіданні апеляційного суду представником відповідача була визнана і сума заборгованості по кредиту в розмірі 129450,00 доларів США, інші суми заперечуються з огляду на відсутність належних доказів їх нарахування.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що останній платіж був здійснений відповідачем 19.07.2013, також протягом 2013 року відповідач звертався із заявами, які свідчать про визнання боргу. Тому строк позовної давності було перервано у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України.

На стадії розгляду справи судом першої інстанції матеріали справи містили лише наданий стороною позивача розрахунок заборгованості.

На стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції стороною позивача були подані довідка від 21.09.2017 по кредитному договору № 028/25-66 від 15.02.2008 укладеного з ОСОБА_1 щодо здійснених ним платежів за період з 15.02.2008 по 20.09.2017, а також виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 /а.с.126-127; а.с.153-225/.

Так, в силу ч.ч. 1,2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, в силу ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 14 Постанови Пленуму № 12 від 24.10.2008 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суду повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що процесуальний закон зобов'язує суд повно і всебічно з'ясувати всі обставини справи, встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами, наявність порушених прав осіб, колегія суддів вважає, що дані платежі здійснені відповідачем за кредитним договором мають виключне значення для правильного вирішення справи. Тому їх приєднання до матеріалів справи та прийняття до уваги в якості доказів у справі є необхідним, зумовлене виконанням основних завдань цивільного судочинства - справедливий та неупереджений розгляд і вирішення справи.

Згідно з випискою по особовому рахунку та довідкою від 21.09.2017 останній платіж на погашення кредиту був здійснений відповідачем 19.03.2010, проте в період з 03.06.2010 по 19.07.2013 ним також здійснювались щомісячні платежі в середньому розмірі 500 доларів США, які зараховувались на погашення процентів за користування кредитом. Загальна сума сплачених процентів за користування кредитом становить 64103,71 доларів США.

Твердження представника відповідача про відсутність первинних банківських документів, які б підтверджували факти здійснення відповідачем договірних зобов'язань відхиляються колегією суддів з огляду на наявність в матеріалах справи виписки по банківським рахункам відповідача, оскільки особові рахунки клієнтів - це регістри аналітичного обліку, що містять усі записи про виконані протягом операційного дня операції за цим банківським рахунком (п. 5.4 Положення, затвердженому постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003). Фактично це є електронна форма регістру всіх здійснених операцій за вказаними рахунками. Даних про невідповідність цих даних фактичним обставинам матеріали справи не містять. А отже стороною відповідача не спростовані належними та допустимим доказами обставини щодо виникнення заборгованості та її розмір.

Враховуючи, що сплата процентів за користування кредитними коштами є складовою частиною кредитного зобов'язання, що здійснення такої оплати підтверджується електронним ресурсом, колегія суддів вважає доведеною обставину щодо здійснення відповідачем останнього платежу 19.07.2013.

Відповідно до п.4.4 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених у п.п.3.3.2. - 3.3.6 (щодо забезпечення кредитора необхідними документами для здійснення перевірки цільового використання кредиту; щодо укладення іпотечного договору; повідомити кредитора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки та надати копію реєстраційного посвідчення; щодо укладення договору страхування предмета іпотеки; щодо суворого дотримання положень цього договору та договору іпотеки) п.п.п 3.3.10 - 3.3.12 (щодо дострокового повернення кредиту в випадках передбачених договором; щодо надання документів на підтвердження цільового використання кредиту; щодо заборони вчиняти дії на зниження вартості засобів забезпечення виконання зобов'язань) п.3.3.17 (надавати кредитору довідку про заробітку плату) п. 3.3.18 (погоджувати умови страхування), протягом більше ніж 10 робочих днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, зокрема, визначених у п.3.3.7 (щодо використання кредиту лише на цілі визначені договором), п. 3.3.8 (щодо сплати процентів за використання кредиту) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п.4.5 кредитного договору).

Виходячи з умов п.4.4 та п. 4.5. строк користування вважається таким, що сплив через 10 робочих днів у разі невиконання відповідачем обов'язку, зокрема, щодо суворого дотримання положень цього договору та договору іпотеки. А у разі невиконання обов'язку щодо сплати процентів за використання кредитом, строк користування вважається таким, що сплив через 90 календарних днів.

При цьому слід звернути увагу що обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями визначений положеннями п. 3.3.9, але цей пункт не вказаний як такий, порушення якого призводить до зміни строку виконання зобов'язання. Оскільки договір містить окремий пункт щодо обов'язку позичальника своєчасно та в повному обсязі здійснювати погашення кредиту із нарахованими процентами, то не можна вважати обґрунтованим застосування загального положення щодо суворого дотримання положень цього договору, як на то послався суд першої інстанції та сторона відповідача у справі.

Судом встановлено, що 19.07.2013 відповідачем була здійснена оплата процентів за користування кредитом. А отже, виходячи з п.4.5. строк вважається таким, що сплив на 90 календарний день та у зв'язку з цим і виник обов'язок відповідача достроково погасити всю суму заборгованості вже 19.10.2013.

Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідачем здійснено погашення кредиту в розмірі 15050 (п'ятнадцять тисяч п'ятдесят) доларів США, що підтверджується довідкою та випискою по особовому рахунку. Тобто залишок невиконаного зобов'язання по поверненню кредиту становить 129450 (сто двадцять дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят) доларів США, як і зазначено в розрахунку наданому позивачем, вказана сума також визнається стороною відповідача. Сума нарахованих процентів в розмірі 65244,01 доларів США зазначена в розрахунку заборгованості підтверджується випискою по особовою рахунку. А отже вказані суми є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, так як має місце невиконане договірне зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4. цього договору, а також строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у цей період.

Згідно з наданим розрахунком пеня за несвоєчасне повернення кредиту визначена позивачем за період з 19.01.2015 по 12.01.2016 і становить суму 20054,61 доларів США. Пеня за несвоєчасне повернення процентів визначена за період з січня 2015 по 16.01.2016 в розмірі 22941,17 доларів США.

В порядку ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК України зобов'язання має бути виконано в гривні. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивачем при зверненні до суду визначено зобов'язання як у валюті зобов'язання - долар США, так і в національній валюті України, що відповідає наведеній нормі законодавства і становить межі заявлених позовних вимог.

Таким чином розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 237689 (двісті тридцять сім тисяч шістсот вісімдесят дев'ять) доларів США 79 центів, що еквівалентно 5855911 (п'ять мільйонів вісімсот п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот одинадцять) гривень 44 коп. і складається з:

§ заборгованість за кредитом 129450 (сто двадцять дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят) доларів США, що еквівалентно 3189274 (три мільйони сто вісімдесят дев'ять тисяч двісті сімдесят чотири) гривні 93 коп.;

§ заборгованість за процентами становить 65244 (шістдесят п'ять тисяч двісті сорок чотири) доларів США 01 цент, що еквівалентно 1607424 (один мільйон шістсот сім тисяч чотириста двадцять чотири) гривні 48 коп.;

§ пеня за несвоєчасне повернення кредиту 20054 (двадцять тисяч п'ятдесят чотири) доларів США 61 цент, що еквівалентно 494087 (чотириста дев'яносто чотири тисячі вісімдесят сум) гривень 79 коп.;

§ пеня за несвоєчасне повернення процентів 22941 (двадцять дві тисячі дев'ятсот сорок один) доларів США 17 центів, що еквівалентно 565204 (п'ятсот шістдесят п'ять тисяч двісті чотири) гривні 25 коп.

В ході розгляду справи стороною відповідача в запереченнях на позовну заяву від 11.11.2016 заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності /а.с.40-42/.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується до вимог, зокрема, щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

В силу ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної даності починається зі спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Така правова позиції була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема, у Постанові від 07.11.2013 у справі за № 6-116цс13, у Постанові від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, у Постанові від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14., у Постанові від 17.09.2014 у справі № 6-95цс14.

Як вже вказано вище, за умовами укладеного між сторонами договору строк вважається таким, що сплив на 90 календарний день після порушення умов здійснення сплати процентів за користування кредитом та у зв'язку з цим і виник обов'язок відповідача достроково погасити всю суму заборгованості 19.10.2013. Останній платіж відповідно до умов договору був здійснений 19.07.2013. Позов, згідно штампу поштового відділення був поданий позивачем 06.07.2016 /а.с.23/. А отже загальний трирічний строк позовної давності не є пропущений позивачем. Таким чином відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строків позовної давності у вигляді відмови у задоволені позовних вимог.

Та обставина, що в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача визнавала факт пропуску позивачем строку відповідно до ст. 61 ЦПК України звільняє від обов'язку доказування, проте не звільняє суд від здійснення перевірки всіх обставин справи.

Разом з тим, як вже вказано вище позов був поданий 06.07.2016, позовні вимоги про стягнення пені заявлені згідно з розрахунком за період з січня 2015 по 16.01.2016, який перевищує межі спеціального строку позовної давності. Розмір пені має визначатися з липня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, а закінчення цього строку визначається межами заявлених позовних вимог - січень 2016 року. За вказаний період, виходячи із розрахунку наданого позивачем та не спростованого стороною відповідача, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту становить 10313,8 доларів США, що еквівалентно 254102,12 гривень, сума пені за несвоєчасну сплату процентів становить 8023,14 доларів США, що еквівалентно 197666,9 гривен.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає:

- заборгованість за кредитом 129450 (сто двадцять дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят) доларів США, що еквівалентно 3189274 (три мільйони сто вісімдесят дев'ять тисяч двісті сімдесят чотири) гривні 93 коп.;

- заборгованість за процентами становить 65244 (шістдесят п'ять тисяч двісті сорок чотири) доларів США 01 цент, що еквівалентно 1607424 (один мільйон шістсот сім тисяч чотириста двадцять чотири) гривні 48 коп.;

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту 10313 (десять тисяч триста тринадцять) доларів США 80 центів, що еквівалентно 254102 (двісті п'ятдесят чотири тисячі сто дві) гривні 12 коп.;

- пеня за несвоєчасне повернення процентів 8023 (вісім тисяч двадцять три) долари США 14 центів, що еквівалентно 197666 (сто дев'яносто сім тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 90 коп.

Загальна сума заборгованості становить 213030 (двісті тринадцять тисяч тридцять) доларів США 95 центів, що становить еквівалент 5248468 (п'ять мільйонів двісті сорок вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 43 копійки. А отже позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що внаслідок неповно встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшовши безпідставного висновку про застосування строку позовної даності до всіх вимог заявлених позивачем, тобто доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору відповідно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5248468 (п'ять мільйонів двісті сорок вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 43 копійки, що складає 89,63 % від заявлених позовних вимог, то сума судових витрат, які підлягають компенсації позивачу дорівнює 165334 (сто шістдесят п'ять тисяч триста тридцять чотири) гривні 83 копійки, що також становить 89,63 % від понесених позивачем витрат в суді першої та апеляційної інстанцій /а.с.22; а.с.94/ ((87839,87+96623,85):100х89,63=165334,83).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2017 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 213030, 95 доларів США, що еквівалентно 5248468 (п'ять мільйонів двісті сорок вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати в розмірі 165334 (сто шістдесят п'ять тисяч триста тридцять чотири) гривні 83 копійки.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: