АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2135/17 Справа № 206/5633/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити повернення грошових коштів, безпідставно утриманих із заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача про зобов'язання здійснити повернення грошових коштів, безпідставно утриманих із заробітної плати за серпень 2015 року, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 08 червня 1990 року по теперішній час вона працює в Комунальному закладі «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради. З 10 червня 2011 року відповідно до наказу №100-к від 06 червня 2011 року її було переведено на посаду завідуючої зуботехнічною лабораторією вищезазначеного медичного закладу, а 07 вересня 2015 року позивачем було отримане повідомлення щодо розміру її заробітної плати за серпень 2015 року. Відповідно до вищезазначеного повідомлення вона дізналася, що нею недоотримано грошові кошти в розмірі 297,00 грн. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та просить стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 297,00 грн., яка була утримана з її заробітної плати на підставі Наказу №90 від 11 червня 2015 року та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконними дії посадових осіб Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради пов'язані із утриманням із заробітної плати ОСОБА_2 за серпень 2015 року грошових коштів в сумі 297 грн.

Зобов'язано відповідача здійснити виплату ОСОБА_2 незаконно утриманих грошових коштів в сумі 297 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі Комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Цим вимогам закону рішення суду відповідає.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 працює на посаді завідуючої зуботехнічною лабораторією комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради (а.с.6).

12 березня 2015 року на ім'я головного лікаря комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради надійшла заява пацієнтки ОСОБА_3 про необхідність дозволити виправити дефекти її верхньої щелепи лікарю ОСОБА_4 та зубному техніку ОСОБА_2 (а.с.57).

Як вбачається з акту від 16 березня 2016 року, позивач ОСОБА_2 не визнала своєї вини в неякісному виготовленні зубного протезу пацієнтки ОСОБА_3 та відмовилася оплатити витрати на переробку зубного протезу (а.с.65), а з копій замовлень-нарядів №133 від 16 березня 2015 року (а.с.66) та №207 від 08 травня 2015 року (а.с.75) вбачається, що загальна вартість робіт та матеріалів, витрачених на переробку зубного протезу пацієнтки ОСОБА_3 склала 297 грн.

Головний лікар КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР ОСОБА_5 добровільно з власних коштів сплатив витрати за нарядом №133 від 16 березня 2015 року в розмірі 57,78 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером №133 від 16 березня 2015 року та витягом з касової книги закладу (а.с.67-68), а також витрати за нарядом №207 від 08 травня 2015 року в розмірі 239,22 гривень (а.с.75).

29 травня 2015 року на ім'я головного лікаря комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_5 надійшла доповідна записка від в.о. головного бухгалтера ОСОБА_6 та економіста ОСОБА_7, згідно якої головного лікаря було повідомлено про те, що в результаті переробки замовлення наряду №367 від 13 листопада 2014 року з вини зубного техніка ОСОБА_2 заподіяна шкода закладу на загальну суму виписаних замовлень-нарядів №133 від 16 березня 2015 року та №207 від 08 травня 2015 року на загальну суму 297,00 гривень (а.с.79).

А в подальшому наказом Головного лікаря КЗ «ДМКСП №4» ДОР №90 від 11 червня 2015 року вирішено здійснити утримання з заробітної плати ОСОБА_2 за липень 2015 року на відшкодування шкоди у розмірі 297,00 гривень (а.с.91-93), яка й була утримана із заробітної плати ОСОБА_2 за серпень 2015 року (а.с.3).

Згідно видаткового касового ордеру №85 КЗ «ДМКСП №4» ДОР від 07 грудня 2015 року ОСОБА_5 було видано грошові кошти в сумі 297 грн., як повернення за відшкодування переробки замовлення наряду №367 від 13 листопада 2014 р. (а.с.99).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано жодного належного доказу того, що утримання з її заробітної плати грошових коштів в сумі 297 грн. привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в іншій частині, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на момент видання наказу №90 від 11 червня 2015 року витрати на переробку зубного протеза пацієнтки ОСОБА_3 в сумі 297 грн. були в добровільному порядку компенсовані за рахунок власних коштів головним лікарем КЗ «ДМКСП №4» ДОР ОСОБА_5 Таким чином, матеріальної шкоди КЗ «ДМКСП №4» ДОР спричинено не було, у зв'язку з чим дії посадових осіб КЗ «ДМКСП №4» ДОР пов'язані із утриманням із заробітної плати ОСОБА_2 за серпень 2015 року грошових коштів в сумі 297 грн. є незаконними.

Доводи апеляційної скарги КЗ «ДМКСП №4» ДОР про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує їх права не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступні вимоги закону.

Згідно ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників можуть проводитись для покриття заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації.

Згідно ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 КЗпП України, а саме: при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Посилання апелянта на те, що грошові кошти в сумі 297 грн. були сплачені ОСОБА_5 в касу підприємства на підставі Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №16 від 16 березня 2015 року (а.с.157) є безпідставними, оскільки вони суперечать прибутковому касовому ордеру №133 від 16 березня 2015 року та витягу з касової книги закладу (а.с.67-68), де чітко зазначено, що зазначені кошти вносяться ОСОБА_5 за пацієнтку ОСОБА_3, а також видатковому касовому ордеру №85 від 07 грудня 2015 року ОСОБА_5, згідно якого кошти поверталися в якості відшкодування за переробки замовлення наряду №367 від 13 листопада 2014 року, а не по договору позики від 16 березня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ці доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суд та особистого тлумачення норм права на свою користь.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» Дніпропетровської обласної ради - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді