Справа № 551/238/17
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

03 квітня 2017 року селище Шишаки

Суддя Шишацького районного суду Полтавської області Сиволап Д.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром», про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Техмолпром» нарахованої, але не виплаченої їй при звільненні заробітної плати у сумі 8234,31 грн., а також судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 150 грн.

Ознайомившись з матеріалами заяви вважаю необхідним відмовити заявнику у її прийнятті виходячи з наступного.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно розяснень наведених у п. 6 Постанови Пленуму ВССУ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Зі змісту заяви вбачається, що заявник ОСОБА_1 є колишнім працівником ТОВ «Техмолпром» та була звільнена з роботи 06 березня 2017 року.

Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Зі змісту заяви та доданих до неї матеріалів не можна встановити чи працювала ОСОБА_1 у день звільнення та чи зверталась вона до боржника з вимогою про розрахунок, якщо так то коли саме.

Крім того заявник просить стягнути з боржника заробітну плату в сумі 8234,31 грн. відповідно до розрахункового листа за лютий 2017 року. В наданому до заяви розрахунковому листі деталізована заробітна плата ОСОБА_1 лише за лютий 2017 року в сумі 2947,07 грн. В той же час складові боргу підприємства за інші періоди часу у розрахунку не деталізовані, а лише визначені у певній сумі, а отже до вказаної суми можуть бути включені виплати, що не входять до структури заробітної плати відповідно до визначення наведеного у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а отже не можуть бути стягнути у відповідності до п. 1. ч.1 ст. 96 ЦПК України.

Крім того суддя звертає увагу на те, що наданий заявником розрахунковий лист за лютий 2017 року не відображає стану заборгованості перед нею за березень 2017 року по дату її звільнення, а також стан погашення заборгованості по дату звернення заявника до суду, отже визначена нею сума заборгованості та фактичної сума такої заборгованості може значно різниться, а відповідно і не визнаватись боржником.

Таким чином приходжу до висновку, що характеру та обґрунтованість поданої заяви і доданих до неї документів безперечно свідчить про наявність спору про право між сторонами, що унеможливлює вирішення вимог ОСОБА_1 в порядку наказного провадження, як різновиду безспірного судочинства. За таких обставин у прийнятті заяви про видачу судового наказу необхідно відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 101 ЦК України відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного та керуючись положеннями п.1.ч.1 ст. 96, ст.ст. 98, 100-101 ЦПК, суддя,

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» про видачу судового наказу відмовити.

Заяву разом з додатками повернути заявнику.

Розяснити заявнику, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, а заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд Полтавської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Шишацького районного

суду Полтавської області ОСОБА_2