Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/2964/16Головуючий у 1-й інстанції Мєркулова Л.О.
Пр. № 22-ц/778/3300/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа -Банк» на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (надалі ПАТ «Сведбанк»), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі - ПАТ «Альфа-Банк»), Головне управління Держпродспоживслужби у Запорізькій області (надалі ГУ Держпродспоживслужби у Запорізькій області) про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору № 0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2, як споживач, звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року, підписаний ним ОСОБА_2 та ПАТ «Сведбанк».

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що відповідач порушив умови кредитного договору №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року, підписаного між ЗАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, відповідно до якого відповідач не надав кредит у сумі 147000,00 доларів США, не відкрив поточний рахунок для видачі кредитних коштів, порушив його права, як споживача фінансових послуг за Законом України «Про захист прав споживачів», порушив вимоги Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та чисельних постанов НБУ.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року (т.с. 1 а.с. 212 - 214) у задоволені позову позивача у цій справі відмовлено.

За заявою відповідача ПАТ «Сведбанк» зазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось.

Всі особи, які беруть участь у справі, вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували, окрім третьої особи ПАТ «Альфа-Банк».

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, третя особа ПАТ «Альфа Банк» у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 46- 56) просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ПАТ «Альфа-Банк» відкрито (т.с. 2 а.с. 58), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 60).

У судове засідання 30 листопада 2017 року повідомлені апеляційним судом належним чином з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України про час і місце розгляду справи (т.с. 2 а.с. 62-12), у тому числі позивач ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю (т.с. 2 а.с. 72) ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, всі особи, які беруть участь у справі, не зявились, окрім представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

При цьому, позивач ОСОБА_2, відповідач ПАТ «Сведбанк» та третя особа Держпродспоживслужби у Запорізькій області про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

Третя особа ПАТ «Альфа - Банк» подало апеляційному суду електронною поштою заяву (т.с. 2 а.с. 74-84), в якій просило перенести розгляд цієї справи апеляційним судом на іншу дату через велику зайнятість представника Банку, зокрема у цей день в іншому судовому засіданні в іншій справі, представник Банку був переведений до іншого регіону.

При цьому встановлено, що третя особа ПАТ «Альфа - Банк» було завчасно повідомлено апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (30 листопада 2017 року) ще 11 серпня 2017 року (т.с. 2 а.с. 66), враховуючи навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду, яка має постійний склад (в апеляційному суді Запорізької області фактично працює 20 суддів замість 71 судді за штатом, з них фактично 13 суддів - у судовій палаті у цивільних справах).

Таким чином, третя особа ПАТ «Альфа - Банк» мала достатньо часу для того, щоб визначитись із своїм представником у цій справі, знайти іншого представника для себе для участі у цій справі в апеляційному суді у даному судовому засіданні 30 листопада 2017 року тощо.

Неявка представника третьої особи ПАТ «Альфа-Банк» при вищевикладених обставинах не є перешкодою для розгляду цієї справи апеляційним судом.

Оскільки, в силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 303-1 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Встановлено, що вищезазначена апеляційна скарга третьої особи ПАТ «Альфа-Банк» була прийнята апеляційним судом до розгляду ще 07 серпня 2017 року (т.с. 2 а.с. 58).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила у задоволенні клопотання представника третьої особи Пат «Альфа-Банк» про відкладення розгляду цієї справи апеляційним судом відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, за присутністю представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, якій у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначав, що ОСОБА_2 придбав нерухомість (квартиру № 39 в б. № 9, що знаходиться за адресою: Запорізька область м. Запоріжжя вул. Леонова), на придбання якої видавався кредит Банком;зазначена квартира є предметом іпотечного договору, якій ОСОБА_2 не визнавав недійсним з будь-яких підстав; на теперішній час в суді перебуває справа, в якій Банк стягує з ОСОБА_2 заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга третьої особи Пат «Альфа-Банк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

В силу вимог ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині рішення суду згідно зазначаються:

- встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини;

- мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

- назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

За розясненнями п. 19 постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, якщо помилки у рішенні суду першої інстанції стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі по суті, правильно керувався ст.ст. 212, 215, 224, 226, 228 ЦПК України, ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України та разом із тим помилково виходив із неукладеності вищезазначеного кредитного договору сторін, що позбавляє суд змоги визнавати кредитний договір недійсним; зокрема виходив із відсутності в останньому встановлених законодавством умов, необхідних для його укладення; ані відповідачем, ані третьою особою ПАТ «Альфа- Банк» не було надано суду належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Сведбанк» передав у власність боржнику готівку в сумі, передбачену умовами кредитного договору; сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, а саме: не узгоджено відкриття поточного рахунку для здійснення розрахунково - касових операцій в іноземній валюті для отримання кредиту, не зазначено в кредитному договорі в іноземній валюті з фізичною особою (споживачем) про відкриття банківського (поточного) рахунку для зарахування на нього суми кредиту, не оприлюднено у письмовій формі інформацію яка є істотною умовою договору, оскільки обовязковість її оприлюднення прямо передбачена ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та керувався висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи у цій справі (т.с. 1 а.с. 115-152), за змістом якого в об'ємі наданих на дослідження документів, експерту, згідно вимог чинного законодавства,:

-не надається за можливим підтвердити документально операцію з видачі ОСОБА_2 кредитних коштів за кредитним договором № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року з операційної каси Запорізького відділення №5 ВАТ «Сведбанк» в сумі 147000 доларів США, відповідно до 1.1.1. кредитного договору;

- не надається за можливим підтвердити відображення на відповідних рахунках і субрахунках ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року видачу ОСОБА_2 кредитних коштів з каси Запорізького відділення №5 ВАТ «Сведбанк» в сумі 147000,00 доларів США;

- не надається за можливим підтвердити документально операції зі сплати кредиту та відсотків ОСОБА_2 за кредитним договором № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року;

- відповідно п. 1.3 кредитного договору № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року встановлено проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 (Одинадцять цілих дев'ять десятих) % річних за весь строк фактичного користування кредитом», а реальна орієнтовна відсоткова ставка складає 27,13 % за весь строк фактичного користування кредитом, що більше ніж у 2.27 рази;

сукупна вартість кредиту за кредитним договором № 0711/0408//45-007 від 1.04.2008 року становить 540 271,03 дол. США, що крім суми зазначеного кредиту в розмірі 147000,00 дол. США, ще додатково необхідно сплатити 393 271,03 дол. США, що ніж 2,65 разів більше ніж сума самого кредиту, при цьому в суму 393 271,03 дол. США неє входять - додаткові витрати, які будуть понесені ОСОБА_2, пов'язані з держанням кредиту (крім 1% від суми отриманого кредиту -1470,00 дол. США), його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення і т.д.

- відповідно п. 1.3 кредитного договору № 0711/0408//45-007 від 21.04.2008 року встановлено проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 (Одинадцять цілих і дев'ять десятих) % річних за весь строк фактичного користування кредитом», а реальна орієнтовна відсоткова ставка складає 27,13 % за весь строк фактичного користування кредитом, що більше ніжу 2.27раза.

Таким чином абсолютне значення не відповідає розміру щомісячного платежу а відсотковій ставці, яка була визначена у розмірі 11.90 річних %.

Проте, правове обґрунтування відмови у задоволенні позову позивача у цій справі підлягає зміні з наступних підстав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі при апеляційному перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги третьої особи на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України, є копії документів, наданих третьою особою ПАТ «Альфа-Банк» до її апеляційної скарги у цій справі (т.с. 1 а.с. 235-244, т.с. 2 а.с. 1-32, зокрема: розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору (т.с. 1 а.с. 235-236); копія договору між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 від 11.03.2001 року про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 0711/0408/45-007 від 21 квітня 2008 року (т.с. 1 а.с. 237), копія звернення ОСОБА_2 від 22.12.2014 року до ПАТ «Альфа-Банк» з приводу реструктуризації боргу за вищезазначеним кредитним договором (т.с. 1 а.с. 241), копія додаткової угоди від 22 квітня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 № 1 до кредитного договору № 0711/0408/45-007 від 21 квітня 2008 року (т.с. 1 а.с. 239), копія додаткової угоди від 11 березня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 № 1 до кредитного договору № 0711/0408/45-007 від 21 квітня 2008 року (т.с. 1 а.с. 240), копія звернення ОСОБА_2 від 22.12.2014 року до ПАТ «Альфа-Банк» з приводу реструктуризації боргу за вищезазначеним кредитним договором (т.с. 1 а.с. 241), копія звернення ОСОБА_2 від 16.08.2014 року до ПАТ «Альфа-Банк» з приводу реструктуризації боргу за вищезазначеним кредитним договором (т.с. 1 а.с. 242), копія заяви про видачу готівки № 2554990/0458 від 21 квітня 2008 року на суму 147000,00 грн. еквівалент у гривнях 742350,00 грн. з підписом отримувача ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 243); копія додаткової угоди від 23 жовтня 2009 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 № 1 до кредитного договору № 0711/0408/45-007 від 21 квітня 2008 року (т.с. 1 а.с. 244), виписка ПАТ «Альфа-Банк» по особовому рахунку № 0734 ОСОБА_2 з 18.06.2012 року по 05.02.2015 року (т.с. 2 а.с. 1-32), якими підтверджується факт укладання між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» (змінено назву у подальшому на ПАТ «Сведбанк») та виконання сторонами умов і зобовязань за вищезазначеним кредитним договором № 0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року (повного Банком та часткового позичальником), а також спростовуються доводи позовної заяви позивача ОСОБА_2 у цій справі.

Так, твердження позивача про неотримання кредитних коштів, а також порушення вимог чинного законодавства, через начебто, відсутність у позивача поточного рахунку, неможливість виконувати обов'язок щодо погашення заборгованості за кредитним договором, спростовується тим, що позичальник за кредитним договором виконував обов'язок щодо погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, що підтверджується вищезазначеними розрахунком заборгованості та виписками по особистому рахунку позивача у Банку про рух коштів, заявами позивача про реструктуризацію заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Заява про видачу готівки № 2554990/0458 від 21 квітня 2008 року на суму 147000,00 грн. еквівалент у гривнях 742350,00 грн. з підписом отримувача ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 243) є належним, допустимим доказом отримання ОСОБА_2 суми кредиту за вищезазначеним кредитним договором у Банку, а виписка ПАТ «Альфа-Банк» по особовому рахунку № 0734 ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 1-32) є належним доказом часткового виконання ОСОБА_2 умов вищезазначеного кредитного договору, сплати на рахунок первісного кредитора ПАТ «Сведбанк», так й у подальшому на рахунок нового кредитора - ПАТ «Альфа-Банк» кредиту та процентів.

Оскільки, розрахунки, пов'язані із кредитуванням (документарне оформлення видачі кредитних коштів, відкриття аналітичних рахунків та порядку відображення на них операцій з погашення заборгованості тощо) регулюються банківськими нормативними документами. Одним з таких нормативних документів є Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254, зареєстрованою у в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за N 559/7880, із змінами та доповненнями.

Відповідно до п.5.3 цього Положення банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них. Згідно із п.5.5 Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Відповідно до п. 5.6 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Програма щодо відображення банківських операцій (у тому числі формування банківських виписок) є сертифікованою та погодженою Національним банком України.

У вищезазначеному кредитному договорі сторонами були погоджені усі суттєві та істотні умови, як то строк, ціна, відсоткова ставка за користування коштами, права та обов'язки сторін, умови дострокового повернення кредитних коштів та інш.

А п.п. 7.1 кредитного договору позичальник підтвердив свою ознайомленість та прийняття усіх істотних умов договору, орієнтовану сукупну вартість кредиту.

В подальшому між сторонами було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, яким встановлена нова процентна ставка за кредитним договором.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст.629 ЦК України встановлено обов'язковість виконання договору сторонами.

Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ОСОБА_2, як позичальник та боржник виконував, хоч й не в повному обсязі, зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості як на рахунок первісного кредитора ПАТ «Сведбанк», так й на рахунок нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк», чим підтвердив права нового кредитора та правомірність укладення вищезазначеного кредитного договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У цій справі встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, у тому числі позичальником ОСОБА_2, останній зазначений факт у суді першої інстанції визнав у цій справі, а тому останній не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України.

Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідача їхній внутрішній волі; позивач ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; Банк надав позичальнику ОСОБА_4 документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки тощо.

Суд першої інстанції не мав брати до уваги вищезазначений висновок судово-економічної експертизи у цій справі як належний, допустимий доказ в обґрунтування позову позивача у цій справі (т.с. 1 а.с. 115-152), оскільки останній є неповним, виконаний лише в об'ємі наданих судом першої інстанції на дослідження документів експерту, не узгоджується із наявними у цій справі належними, письмовими доказами в їх сукупності, суперечить останнім.

Представники Банків відповідача ПАТ «Сведбанк» та третьої особи ПАТ «Альфа Банк» участі у судовому засіданні 23.09.2016 року (т.с. 1 а.с. 68), в якому була постановлена судом першої інстанції ухвала про витребування певних документів в у Банків, необхідних для проведення вищезазначеної судово-економічної експертизи (т.с. 1 а.с. 69), не приймали.

Згідно із супроводжувальним листом суду першої інстанції (т.с. 1 а.с.70) копія вищезазначеної ухвали від 23.09.2016 року начеб - то була надіслана судом першої інстанції ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» для виконання.

Проте, матеріали цієї справи не містять належних доказів того, що ця копія ухвали суду першої інстанції була отримана Банками та зокрема ПАТ «Альфа-Банк».

Зазначені документи, необхідні для проведення експертизи, суду першої інстанції, надані не були.

Однак, у судовому засіданні 10.10.2016 року, в якому представники ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» також не були присутні (журнал с/з т.с. 1 а.с. 54), суд першої інстанції постановив ухвалу про призначення вищезазначеної судово-економічної експертизи по наявних у справі на той час матеріалах та доказах (а.с.95).

Матеріали цієї справи також не містять даних про те, що копія вищезазначеної ухвали від 10.10.2016 року надсилалась для відома ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Альфа-Банк».

Приватний експерт ОСОБА_5, якій проводив експертизу у цій справі, саме у ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» будь-яких документів, необхідних йому для проведення вищезазначеної експертизи, не запитував взагалі, лише у суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 98-100).

Додаткові матеріали на клопотання експерта судом першої інстанції експерту не надавались.

Крім того, питання, які були поставлені експерту судом першої інстанції у вищезазначеній ухвалі суду від 10.10.2017 року (т.с. 1 а.с. 95), є фактичними обставинами цієї справи та мали встановлюватись саме судом першої інстанції, а не експертом, та підтверджуватись не висновком експерта у цій справі, а належними письмовими доказами, якими є у даному випадку докази ПАТ «Альфа Банк», надані останнім апеляційному суду (заява про видачу готівки, виписка по особовому рахунку боржника тощо).

Крім того, зазначені експертом обставини, у випадку доведення їх обґрунтованості належними, допустимими (письмовими) доказами, могли би бути лише підставою для перерахунку позивачу кредитної заборгованості перед Банком, а не для визнання вищезазначеного кредитного договору сторін недійсним.

Окрім цього, 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_2, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать ПАТ "Альфа-Банк".

Оскільки, відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215, 1048-1052, 1054 - 1055), ст.ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ст. 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Встановлено, що останні дотримані сторонами у повному обсязі при укладанні вищезазначеного кредитного договору.

Зокрема встановлено, що ОСОБА_2 була придбана у власність нерухомість - квартира № 39 у б. № 9 по вул. Леонова у м. Запоріжжя (інформаційна довідка з Державного реєстру т.с. 1 а.с. 38-39) на підставі договору купівлі-продажу саме від 21.04.2008 року, саме на придбання якої ПАТ «Сведбанк» надавав ОСОБА_2 кредитні кошти за вищезазначеним кредитним договором саме від 21.04.2008 року (п. 1.4 договору).

Зазначена квартира досі є предметом іпотеки за договором ОСОБА_2 із Банком саме від 21.04.2008 року (інформаційна довідка з Державного реєстру т.с. 1 а.с. 39), який з боку ОСОБА_2на сьогодні не оспорюється.

Також судом не встановлено порушень прав споживача ОСОБА_2, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», а також вимог Закону України Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» тощо при укладенні вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_2 із Банком.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Підстави для застосування строку позовної давності у цій справі в якості відмови у задоволенні позову позивача у цій справі за заявою третьої особи ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 174-175) відсутні.

Оскільки, право заявляти про застосування строку позовної давності у цій справі міг лише відповідач ПАТ «Сведбанк» (ст. 267 ЦК України).

Крім того, судом встановлено, що права ОСОБА_2, як споживача, при укладенні вищезазначеного договору із Банком не порушені.

За таких обставин, доводи третьої ПАТ «Альфа-Банк», як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Правові підстави для визнання недійсним укладеного ОСОБА_2 та ПАТ «Сведбанк» вищезазначеного кредитного договору №0711/0408/45-007 від 21.04.2008 року у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу ПАТ «Альфа - Банк» слід задовольнити, заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року у цій справі слід змінити в частині правого обґрунтування відмови у задоволенні позову позивача у цій справі.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа -Банк» задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року у цій справі змінити в частині правого обґрунтування відмови у задоволенні позову позивача у цій справі.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7