Справа № 214/6621/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 грудня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С., Євтушенко В.С.

за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

ОСОБА_2

за участю відповідача за первісним позовом,він же позивач за зустрічним позовом

ОСОБА_3

за участю відповідача за первісним позовом ОСОБА_4

за участю представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 Ковша

Д.В.

за участю представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, звернення стягнення на предмет застави та зустрічному позову ОСОБА_3 до ПАТ «Індустріалбанк», ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач публічне акціонерне товариство АКБ «Індустріалбанк» (далі за текстом «ПАТ» звернулося до суду з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, уточнивши який просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Міцубісі», державний номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску(далі за текстом автомобіль Міцубісі»), шляхом укладання довідки рахунку № ААЕ106577 від 25.04.2015 року; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRI/0911/5/07 від 18.09.2007р. у розмірі 17119,47 доларів США та 104614,41 грн., на користь ПАТ звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль «Міцубісі» шляхом надання ПАТ права на продаж предмета забезпечувального обтяження шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з наданням ПАТ всіх повноважень, необхідних для здійснення такого продажу (в тому числі права на зняття транспортного засобу з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України, отримання грошей від реалізації авто та погашення суми боргу за кредитним договором; надати представнику ПАТ повноваження на здійснення дій повязаних зі зняттям з обліку автомобіля «Міцубісі»; доручити представнику ПАТ укладати та оформляти всі необхідні документи повязані з реєстрацією, перереєстрацією та реалізацією автомобіля «Міцубісі». Також просить стягнути з відповідачів на користь ПАТ всі судові витрати, всього 4141грн. 20 коп.

В обґрунтування позову вказує, що 18.09.2007 року між ПАТ та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KRI/0911/5/07 за умовами якого ОСОБА_3 надано кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США, строком з 18 вересня 2007р. по 16 вересня 2022р. включно на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 12 відсотків річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна № KRIZ/0911/7/07 від 18.09.2007р. Згідно п. 1.3 цього договору предметом застави є рухоме майно, а саме автомобіль «Міцубісі». Згідно довідки-рахунка № ААЕ106577 від 25.04.2015 року ОСОБА_3 продав транспортний засіб з комісійного магазину ОСОБА_4 Довідка-рахунок підтверджує відчуження транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Наполягає, що наведене свідчить про продаж ОСОБА_6 вказаного автомобіля, який перебуває в заставі ПАТ. При цьому, такий продаж заставного майна є порушенням діючих нормативно-правових актів. Згідно зі ст.1 Закону України «Про заставу», застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст.16 цього ж Закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин 1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 203 Цивільного Кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати цього внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вказує, що як стало відомо ПАТ, 25.04.2015р., всупереч вимог законодавства, ОСОБА_3 продав автомобіль згідно довідки-рахунка № ААЕ від 25.04.2015р. ОСОБА_4, що знаходиться в заставі ПАТ без отримання письмової згоди Банку на вчинення цього правочину. Згідно з п. 3.1.1 укладеного договору застави, заставодавець зобов'язаний не відчужувати і не заставляти предмет застави, не передавати у спільну діяльність, найом, оренду, лізинг, користування третім особам, не проводити реконструкцію, капітальний ремонт, істотні поліпшення, не змінювати цільове призначення майна без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя. Згідно п. 5.2. договору застави останній діє до повного виконання обовязків позичальником (ОСОБА_3В.) за кредитним договором. Станом на дату відчуження ОСОБА_3 автомобіля зобовязання за кредитним договором не були виконані. Станом на 14.08.2015р. заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена та складає 17119,47 доларів США та 104614,41 грн., тобто договір застави продовжує діяти та банк не втратив прав заставодержателя за договором застави. ПАТ ніколи не надавав ОСОБА_3. згоди на відчуження предмета застави. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу", заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Частиною 2 ст. 586 ЦК України визначено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. Згідно із ч.2 ст. 16 Закону України «Про Заставу» реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. За положеннями ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вважає, що продаж заставного майна порушує охоронювані законом права та інтереси ПАТ як заставодержателя зазначеного майна. Частина перша статті 27 Закону України «Про заставу» передбачає збереження застави в разі переходу предмета застави у власність іншої особи. Відповідно по 4.1 договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку та його реалізацію у випадку якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором та/або додатковими угодами до нього строки суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум відсотків; та/або при несплат або частковій несплаті в строк сум штрафних санкцій. Починаючи з 01.10.2014р. ОСОБА_3 почав порушувати умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. На адресу ОСОБА_3 07.07.2015р. направлено листа із вимогою протягом тридцятиденного терміну повернути всю суму кредиту, нараховані відсотки та сплатити штрафні санкції. Однак, ОСОБА_3 зазначені вимоги банку проігноровано. Станом на 14.08.2015р. заборгованість за кредитним договором становить 17119, 47 доларів США та 104614,41 грн. Статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Відповідно до ч.2 ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу», п.3.3.3 договору застави, за рахунок предмета застави ПАТ має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України від 2 жовтня 1992 р. N 2654-XII «Про заставу», ч.2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання, що забезпечене заставою, не буде виконано у встановлений строк (термін).

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить: визнати недійсним договір застави №KRIZ/0911/7/07 від 18 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ та ОСОБА_3; зобовязати Запорізьку філію державного підприємства «Національні інформаційні системи» зняти приватне обтяження зареєстроване 31 липня 2015 року за № 15446864.

В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що 18 вересня 2007 року між ПАТ та ОСОБА_3 було укладено договір застави автомобіля «Міцубісі» у простій письмовій формі.

У відповідності до п. 5.1., договір застави рухомого майна (автомобіля) №KRIZ/0911/7/07 від 18 вересня 2007 року набуває законної сили з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідний договір укладався для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №KRIZ/0911/5/07 від 18 вересня 2007 року на суму 30000,00 доларів США. Відповідно до п.п.1-2 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. Вважає даний договір недійсним з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На момент укладення оспорюваного договору застави, автомобіль «Міцубісі» перебував у заставі інших субєктів. Зокрема, 26 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» було укладено договір застави № 014/08/11-03/002/07 як засіб забезпечення виконання зобовязання боржником за кредитним договором на суму 18574,26 доларів США, який надавався власне для покупки автомобіля, що був переданий у заставу цьому ж банку. Строк дії зазначеного кредитного договору з 26 січня 2007 року по 25 січня 2013 року. 3 травня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено також договір застави спірного автомобіля з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 3 травня 2007 року, укладеним між цими сторонами на суму 180000, 00 гривень. Відповідно договір застави №014/08/11-03/002/07 від 26 січня 2007 року та договір застави від 3 травня 2007 року були чинними на момент укладення іншого договору застави від 18 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ АКБ «Індустріалбанк». Відповідно до статті 525, статті 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом. Стаття 546 Цивільного кодексу України встановлює, що виконання зобовязання може забезпечуватися, між іншим, заставою. Відповідно до статті 1, статті 11 Закону України «Про заставу», застава це спосіб забезпечення зобовязань, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (ст. 20 Закону України «Про заставу»). Наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попередніми договорами застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя (попередніх заставодержателів) зберігає силу (ст. 18 Закону України «Про заставу»). Як вбачається із договорів застави від 26 січня 2007 року, від 3 травня 2007 року, для передачі майна, яке є предметом цих застав необхідна згода первісних заставодержателів. Зокрема, відповідно до п. 2.9. договору застави №014/08/11-03/002/07 від 26 січня 2007 року, заставодавець не має права розпоряджатися заставленим майном без згоди заставодержателя. Пунктом 2.11 цього ж договору встановлено, що інші застави уже заставленого майна допускаються за згодою заставодержателя. Відповідно до п. 1.9. договору застави від 3 травня 2007 року, предмет застави та інше майно, на яке поширюється обтяження в силу цього договору та чинного законодавства України, не може бути предметом будь-яких інших приватних обтяжень, у тому числі не може передаватися у наступну заставу, крім таких випадків: наступна застава здійснюється за попередньою письмовою згодою заставодержателя; наступна застава здійснюється на користь заставодержателя в забезпечення інших зобовязань заставодавця або третіх осіб перед заставодержателем. На момент укладення опорюваного договору застави жодної згоди ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» та ОСОБА_4 щодо передачі автомобіля у наступну заставу ПАТ АКБ «Індустріал Банк» не отримував. Відповідно на момент укладення договору застави від 18 вересня 2007 року не було дотримано істотної умови укладення цього договору, яка передбачена попередніми Договорами Застави та про обовязок дотримуватися якої передбачено ст. 18 Закону України «Про заставу». Відповідні обставини спричиняють недійсність цього договору у звязку з недотриманням на момент його укладення вимог чинного на той момент законодавства та положень договорів. Уточнивши зустрічний позов, ОСОБА_3 просить: визнати договір застави від 18.09.2007 року, що укладений між ним, ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» таким, що не набув законної сили. В обґрунтування уточненого зустрічного позову зазначив наступне. Вважає, що договір застави автомобіля від 18.09.2007 року, що укладений між ним, ОСОБА_3 та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» є таким, який до цього часу не набув законної сили. При цьому посилається, що пунктом 5.1 договору передбачено, що цей договір набуває законної сили з моменту його нотаріального посвідчення. Оскільки нотаріальне посвідчення договору не відбулося до цього часу, то він не набрав законної сили. На час укладення договору застави від 18.09.2007 року, що укладений між ним, ОСОБА_3 та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» предмет цього договору (автомобіль) перебував у заставі згідно договору застави, що укладений між ним, ОСОБА_3 та «ОСОБА_7 банк Аваль» від 26 січня 2007 року. Обтяження з автомобіля було знято 25 вересня 2007 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 25.09.2007 року. Підставою вилучення запису про обтяження автомобіля із Реєстру обтяжень 25.09.2007 року є факт погашення ним грошового зобовязання перед «ОСОБА_7 банк Аваль», яке відбулося 27.09.2007, що підтверджується довідкою «ОСОБА_7 банк Аваль» від 30.05.2017 року. Остаточно уточнивши зустрічний позов просить: визнати договір застави від 18.09.2007 року, що укладений між ним, ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» таким, що не набув законної сили; стягнути з Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі: по сплаті судового збору в суді першої інстанції 478 грн. 20 коп. і апеляційної інстанції 535 грн. 92 коп.; витрати на правову допомогу у сумі 1480 грн. Обґрунтовуючи остаточно уточнений зустрічний позов вказує, що договір застави автомобіля від 18.09.2007 року, що укладений між мною ОСОБА_3 та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» вважає таким, який до цього часу не набув законної сили. Пунктом 5.1 Договору передбачено, що цей договір набуває законної сили з моменту його нотаріального посвідчення. Оскільки нотаріальне посвідчення договору не відбулося до цього часу, то він не набрав законної сили. На час укладення договору застави від 18.09.2007 року, що укладений між ним, ОСОБА_3, та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» предмет цього договору (автомобіль) перебував у заставі згідно договору застави, що укладений між ним, ОСОБА_3, та «ОСОБА_7 банк Аваль» від 26.01.2007 року. Обтяження з автомобіля було знято 25.09.2007 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 25.09.2007 року. Підставою вилучення запису про обтяження автомобіля із Реєстру обтяжень 25.09.2007 року є факт погашення ним грошового зобовязання перед «ОСОБА_7 банк Аваль», яке відбулося 27.09.2007, що підтверджується довідкою «ОСОБА_7 банк Аваль» від 30.05.2017 року.

За завою позивача за первісним позовом ухвалою суду від 6 жовтня 2017 року первісний позов ПАТ до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишений без розгляду.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 свій позов підтримав повністю та в своїх поясненнях, підтвердив зміст позову. Крім того, пояснив, що на час розгляду справи автомобіль відремонтував, витрати на ремонт склали 77000 грн. 00 коп.

Представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні зустрічний позов підтримав повністю.

Представник відповідача за зустрічним позовом, зустрічний позов не визнала. При цьому подала до суду письмові заперечення, відповідно до яких 18.09.2007 року між ПАТ та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США, строком з 18 вересня 2007р. по 16 вересня 2022р. включно на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 12 відсотків річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави рухомого майна предметом застави автомобіль «Міцубісі». 25.04.2015 року ОСОБА_3 продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 Такий продаж заставного майна вважає порушенням діючих нормативно-правових актів, яке полягає у наступному, продаж вчинено без отримання письмової згоди ПАТ на вчинення цього правочину. Станом на дату відчуження ОСОБА_3 автомобіля, зобов'язання за кредитним договором не були виконані. Починаючи з 01.10.2014р. ОСОБА_3 почав порушувати умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість, на адресу ОСОБА_3 07.07.2015р. направлено листа із вимогою протягом тридцятиденного терміну повернути всю суму кредиту, нараховані відсотки та сплатити штрафні санкції. Однак, ОСОБА_3 зазначені вимоги банку проігноровано. Відповідно до вимог ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно витягів з реєстру обтяжень рухомого майна № 47592469 від 06.08.2015р. та № 47592500 від 06.08.2015р. ПАТ зареєстровано звернення стягнення на заставне майно. ОСОБА_3 у своїх запереченнях на позов та зустрічній позовній заяві посилається на те що, ним цілком правомірно здійснено відчуження заставного майна з огляду на те що, існували інші застави серед яких було нібито укладено договір позики та договір застави із ОСОБА_4, а також спірний автомобіль перебував в заставі ПАТ "Райфайзенбанк Аваль", а АКБ "ІНДУСТРІАЛБАНК" навіть не було внесено обтяження до реєстру. ОСОБА_3 стверджує що обтяження, яке виникло на підставі договору застави від 18.09.2007р. не було зареєстровано ПАТ в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Зазначає, що ОСОБА_3 вводить суд в оману так як 10.10.2007р. до реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис про обтяження автомобіля «Міцубісі», підставою для такого обтяження зазначено договір застави. ОСОБА_3 посилається на те, що відповідно до договору застави від 03.05.2007р. у ОСОБА_4 виникло право на звернення стягнення на предмет застави, а оскільки договір позики, в забезпечення якого укладався договір застави, ОСОБА_3 не виконано, то ОСОБА_4, як заставодержатель звернула стягнення на майно шляхом укладання договору купівлі-продажу. Вказує, що зазначене твердження суперечить діючим нормам законодавства України. Так, статтями 589, 590 Цивільного кодексу України передбачено, що саме заставодержатель, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, набуває право звернення стягнення на предмет застави. Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено перелік позасудових способів звернення стягнення на майно, а також порядок здійснення такого звернення і укладання договору купівлі-продажу між заставодержателем та заставодавцем не передбачено жодним нормативно-правовим актом України. Вказує, що представником ПАТ було заявлено клопотання про призначення технічної експертизи договору позики, нібито укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, судом зазначене клопотання було задоволене, однак при розгляді клопотання експерта про надання дозволу на використання руйнівних методів здійснення експертизи, відповідачі згоду на часткову руйнацію договору, який за їх твердженням вже виконано не дали, вважає, що ця обставина є додатковим твердженням того що зазначений договір 03.05.2007р. ніколи не укладався. Відповідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Тому просить визнати факт не укладання 03.05.2007р. договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ПАТ було надано копії актів перевірки наявності та стану забезпечення від: 12 серпня 2009р.,1 квітня 2010р.; 13 вересня 2010р.; 16 березня 2011р.; 4 жовтня 2011р.; 5 квітня 2012р.; 14 жовтня 2012р.; 10 квітня 2013р.; 24 вересня 2013р.; 30 квітня 2014р.; 30 жовтня 2014р.; 23 лютого 2015р.; копія страхового полісу № 3342807 від 26.01.2007р. добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків, цивільної відповідальності; копія додаткової угоди до страхового полісу № 3342807 від 20.09.2007р. копія страхового полісу № 7940624 від 22.10.2009р.; копія страхового полісу № 7846363 від 06.11.2011р. Наполягає, що із зазначених документів вбачається визнання ОСОБА_3 договору застави у повному обсязі. Наполягає, що наступні застави, укладені без згоди попереднього заставодержателя не впливають на недійсність укладеного договору, а лише встановлюють пріоритетність задоволення вимог заставодержателів, відповідно до Закону України "Про заставу", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Наполягає, що договір позики, нібито укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взагалі не укладався у 2007р., а ОСОБА_3 було здійснено всі дії, які свідчать про визнання укладеним договору застави від 18.09.2007р. та досягнення домовленості між сторонами з усіх істотних умов цього договору.Звертає увагу на те, що з зустрічною позовною заявою за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду заставодавець ОСОБА_3, який сам порушив вимоги ст.18 Закону України та не попередив ПАТ про укладання між ним та ОСОБА_4 договору застави, тому залишається незрозумілим яким чином можуть бути захищені права особи, яка сама порушила норми законодавства, приписи укладених нею договорів та порушила права інших сторін зазначених правовідносин. Просить у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору застави відмовити.

У судові засідання 6 жовтня 2017 року, 10 листопада 2017 року, 1 грудня 2017 року представники відповідача не зявилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Зважаючи на те, що представники відповідача у судові засідання не з'являлися, про час та місце розгляду справи ПАТ був повідомлений належним чином, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача за зустрічним позовом, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: кредитний договір від 18 вересня 2017 року (т.№1, а.с.19-25, 87-94), договір застави від 18 вересня 2007 року (т.№1, а.с.26-27, 95-96, 228-230), заява про видачу готівки (т.№1, а.с.28, 97), меморіальний ордер (т.№1, а.с.29, 98), заява на отримання кредиту (т.№1, а.с.30, 99), свідоцтво про реєстрацію автомобіля (т.№1, а.с.33, 102, 191, 210), лист-вимога (т.№1, а.с.34, 103), чек (т.№1, а.с.35, 104), реєстр (т.№1, а.с.36, 105), витяги з реєстру обтяжень (т.№1, а.с.37, 38, 106, 107), розрахунок заборгованості (т.№1, а.с.40, 108), довідка-рахунок (т.№1, а.с.63-64), договір застави від 26 січня 2007 року (т.№1, а.с.190, 209), витяг з реєстру обтяжень (т.№1, а.с.192, 231), договір застави від 3 травня 2007 року (т.№1, а.с.193-204, 216-227, т.№2, а.с.41-45), договір позики від 3 травня 2007 року (т.№1, а.с.211-215, т.№2, а.с.36-40), повідомлення про відсутність заборгованості (т.№1, а.с.245, т.№2, а.с.167), витяг з реєстру обтяжень (т.№1, а.с.246), акти перевірки (т.№2, а.с.10-21), поліс (т.№2, а.с.22), додаткова угода страхування (т.№2, а.с.23), поліс (т.№2, а.с.24, 25), витяг з реєстру обтяжень (т.№2, а.с.192), довідка про стан кредиту (т.№2, а.с.193), витяг з реєстру обтяжень (т.№2, а.с.195).

Суд, керуючись вимогами ст. 60 ЦПК України, згідно якої доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, відповідно до ст. 58 ЦПК України, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні кредитний договір від 18 вересня 2017 року (т.№1, а.с.19-25, 87-94), договір застави від 18 вересня 2007 року (т.№1, а.с.26-27, 95-96, 228-230), заява про видачу готівки (т.№1, а.с.28, 97), меморіальний ордер (т.№1, а.с.29, 98), заява на отримання кредиту (т.№1, а.с.30, 99), належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про обставини укладання договору застави 18 вересня 207 року.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні свідоцтво про реєстрацію автомобіля (т.№1, а.с.33, 102, 191, 210), довідку-рахунок (т.№1, а.с.63-64), належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про власника автомобіля «Міцубісі» та про розпорядження вказаним автомобілем.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні акти перевірки (т.№2, а.с.10-21), належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про здійснення договору застави автомобіля «Міцубісі».

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні витяги з реєстру обтяжень (т.№1, а.с.37, 38, 106, 107, 192, 231, 246, т.№2, а.с.192, 195), належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про наявність обтяжень автомобіля «Міцубісі».

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні договір застави від 26 січня 2007 року (т.№1, а.с.190, 209), повідомлення про відсутність заборгованості (т.№1, а.с.245, т.№2, а.с.167), довідку про стан кредиту (т.№2, а.с.193), належними доказами, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про час перебування автомобіля «Міцубісі» в заставі.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні лист-вимогу (т.№1, а.с.34, 103), чек (т.№1, а.с.35, 104), реєстр (т.№1, а.с.36, 105), розрахунок заборгованості (т.№1, а.с.40, 108), договір застави від 3 травня 2007 року (т.№1, а.с.193-204, 216-227, т.№2, а.с.41-45), договір позики від 3 травня 2007 року (т.№1, а.с.211-215, т.№2, а.с.36-40)поліс (т.№2, а.с.22), додаткову угоду страхування (т.№2, а.с.23), поліс (т.№2, а.с.24, 25), неналежними доказами, так як ці доказ не містять інформацію щодо предмета доказування, а саме обставин укладення 18 вересня 2017 року договору застави автомобіля перебував станом на 18 вересня 2007 року автомобіля у заставі згідно договору, укладеному 26 січня 2007 року.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи з точки зору достовірності досліджені судом і визнані судом належними та допустимими докази, суд вважає достовірними доказами наступні: кредитний договір (т.№1, а.с.19-25, 87-94), договір застави (т.№1, а.с.26-27, 95-96, 228-230), заяву (т.№1, а.с.28, 97), ордер (т.№1, а.с.29, 98), заяву (т.№1, а.с.30, 99), свідоцтво (т.№1, а.с.33, 102, 191, 210), лист-вимогу (т.№1, а.с.34, 103), чек (т.№1, а.с.35, 104), реєстр (т.№1, а.с.36, 105), витяги (т.№1, а.с.37, 38, 106, 107), розрахунок (т.№1, а.с.40, 108), довідку-рахунок (т.№1, а.с.63-64), договір застави (т.№1, а.с.190, 209), витяг (т.№1, а.с.192, 231), договір застави (т.№1, а.с.193-204, 216-227, т.№2, а.с.41-45), повідомлення (т.№1, а.с.245, т.№2, а.с.167), витяг (т.№1, а.с.246), акти (т.№2, а.с.10-21), поліс (т.№2, а.с.22), додаткову угоду (т.№2, а.с.23), поліс (т.№2, а.с.24, 25), витяг (т.№2, а.с.192), довідку (т.№2, а.с.193), витяг (т.№2, а.с.195).

Оцінюючи з точки зору достовірності договір позики від 3 травня 2007 року (т.№1, а.с.211-215, т.№2, а.с.36-40), суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У судовому засіданні було задоволено клопотання представника ПАТ про призначення технічної експертизи договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 3 травня 2007 року. При розгляді клопотання експерта про надання дозволу на використання руйнівних методів здійснення експертизи, відповідачі за первісним позовом згоду на часткову руйнацію договору, який за їх твердженням вже виконано, не дали, у звязку з чим експертиза проведена не була.

Зважаючи на те, що відповідачі за первісними позовом не надали згоду на проведення експертизи з застосуванням необхідних для цього методик, суд вважає, що вони ухилилися від проведення експертизи. Проведення даної експертизи, до зміни зустрічних позовних вимог, мала суттєве значення для ОСОБА_3, оскільки її висновки підтвердили б або спростували факт укладення договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Тому є підстави вважати, що 3 травня 2007 року договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не укладався, і таким чином, вказаний договір є недостовірним доказом.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо, досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємоповязаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_3 з 26 січня 2007 року є власником автомобіля «Міцубісі».

26 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» було укладено договір застави, як засіб забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором, строк дії якого становить з 26 січня 2007 року по 25 січня 2013 року.

1 лютого 2007 року була вчинена реєстрація заборони відчуження автомобіля «Міцубісі» на підставі договору застави від 26 січня 2007 року, цей запис був вилучений 25 вересня 2007 року.

ОСОБА_3 свої обовязки за договором між ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» за договором від 26 січня 2007 року виконав 27 вересня 2007 року.

18 вересня 2007 року між ПАТ та ОСОБА_3 укладено кредитний договір строком з 18 вересня 2007 року по 16 вересня 2022 року.

В забезпечення цього договору між ПАТ та ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна, предметом якого є автомобіль «Міцубісі».

10 жовтня 2007 року на підставі договору застави від 18 вересня 2017 року внесені відомості в реєстр обтяжень.

ОСОБА_3 та ПАТ складалися акти перевірки наявності та стану автомобіля «Міцубісі»: 12 серпня 2009 року,1 квітня 2010 року; 13 вересня 2010 року; 16 березня 2011 року; 4 жовтня 2011 року; 5 квітня 2012 року; 14 жовтня 2012 року; 10 квітня 2013 року; 24 вересня 2013 року; 30 квітня 2014 року; 30 жовтня 2014 року; 23 лютого 2015 року.

25 квітня 2015 року ОСОБА_3 продав автомобіль «Міцубісі» ОСОБА_4

Взаємини між сторонами регулюються нормами ЦК України, законом України «Про заставу».

Як передбачено ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст. 13 Закону України «Про заставу», у випадках, коли предметом застави є, зокрема транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 16 цього ж Закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ПАТ, укладаючи договір застави, пунктом 5.1. цього договору встановили, що цей договір набуває законної сили з моменту його нотаріального посвідчення.

На переконання суду, цей пункт узгоджується з вимогами законодавства щодо нотаріального посвідчення договорів застави транспортних засобів.

Відповідно до ст.629 ЦК України вказаний пункт договору є обовязковим для сторін, однак до даного часу договір нотаріально не посвідчений.

Отже, зазначений договір, виходячи із змісту його пункту 5.1., не набув законної сили.

Підписання ОСОБА_3 актів перевірки та стану автомобіля «Міцубісі», який є предметом договору, не визначає набрання цим договором законної сили.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що 1 лютого 2007 року була вчинена реєстрація заборони відчуження автомобіля «Міцубісі» на підставі договору застави від 26 січня 2007 року, цей запис був вилучений 25 вересня 2007 року.

Таким чином, після 25 вересня 2007 року передбачених законом обмежень у користуванні автомобілем «Міцубісі» для його власника ОСОБА_3, не існує, 25 квітня 2015 року ОСОБА_3, реалізуючи своє право на розпорядження власністю, продав автомобіль «Міцубісі» ОСОБА_4

27 серпня 2015 року ПАТ звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу автомобіля марки «Міцубісі», укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вчиненням зазначеної дії ПАТ фактично оспорює ту обставину, що договір застави від 18 вересня 2007 року не набрав законної сили.

Ці дії ПАТ порушують право ОСОБА_3 на вільне розпорядженням належним йому автомобілем «Міцубісі».

Обговорюючи питання про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позов, в якому ПАТ фактично оспорює ту обставину, що договір застави від 18 вересня 2007 року не набрав законної сили, ОСОБА_3 отримав 6 жовтня 2015 року, з позовом про визнання вказаного договору таким, що не набув законної сили, він звернувся до суду 8 червня 2017 року, тобто з дотримання трирічного строку позовної давності, без пропуску цього строку.

Таким чином заява ПАТ про застосування наслідків пропуску строку позовної давності є необґрунтованою.

Суд вважає, що позивач обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України звернувся до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права. Стаття 16 ЦК України, передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відновлення становища, яке існувало до порушення. При цьому суд приходить до переконання, що ПАТ, не визнаючи того факту, що договір застави не набрав законної сили, оспорює законність дій ОСОБА_3 щодо розпорядження належним ОСОБА_3 на праві власності автомобілем «Міцубісі», чим порушує права останнього на вільне розпорядження власністю. Тому для захисту прав ОСОБА_3 є підстави застосувати такий спосіб захисту, про який він просить суд. Те становище, що договір застави не набрав законної сили, існувало до звернення ПАТ з позовом, воно безпосередньої було закріплено в договорі, але ПАТ це становище порушив. Тому рішенням суду попереднє положення про те, що договір не набрав законної сили, належить поновити.

Таким чином, вислухавши пояснення позивача за зустрічним позовом та його представника, пояснення представника відповідача за зустрічним позовом, пояснення представника відповідачки за первісним позовом, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, належить стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати: з оплати судового збору - у сумі 730 грн. 80 коп.; з оплати правової допомоги у сумі 1480 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 256, 257, 261, 317, 319, 627, 628, 629 ЦК України, ст.ст. 13, 16 Закону України «Про заставу», ст. ст. 10, 11, 61, 88, 208, 210, 212-215, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ПАТ «Індустріалбанк», ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Визнати договір застави від 18 вересня 2007 року, що укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» таким, що не набув законної сили.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ПАТ «Індустріалбанк» судові витрати: по оплаті судового збору у сумі 730 грн. 80 коп., з оплати правової допомоги - у сумі 1480 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов