АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3467/17 Справа № 176/2709/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Павловська І. А. Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 30
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 у період з 24 червня 1983 року по 26 квітня 1985 року у складі в/ч п.п.51932 приймав участь в бойових діях на території Афганістану, є інвалідом ІІІ групи згідно довідки до акту огляду МСЕК від 11 липня 2016р.., в зв`язку з чим вважає, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій,

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причин зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України, протокол №4690 від 10 грудня 2015 року, зазначені захворювання пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача з Міністерства оборони України моральної шкоди в сумі 60 000грн., суд 1-ї інстанції вважав встановленим, що позивач отримав поранення, які призвели до захворювання та встановлення інвалідності під час проходження військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан, де велись бойові дії, що призвело до фізичного болю та моральних страждань внаслідок ушкодження здоров`я, а тому на підставі ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статей 23, 1167, 1168 ЦК України прийшов до висновку, що обов`язок відшкодувати позивачеві завдану моральну шкоду покладається на державу Україна в особі Міністерства оборони України як на уповноважений орган державного управління.

З таким висновком не можна погодитись.

Встановлено проходження позивачем військової служби у 1983 -1985 роках на території Демократичної Республіки Афганістан, де велись бойові дії, у складі діючої Радянської Армії, отримання контузії, поранення, встановлення йому 3 гр. інвалідності, що пов*язано з участю в бойових діях.

Згідно ст. 170 ЦК України -держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про збройні сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Міністерство оборони України стверджувало про відсутність його вини у спричиненні позивачеві моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦКУ- моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз*ясень, що містяться у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» - при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов*язковому з*ясуванню підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв*язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Наведене вказує на те, що сам факт наявності шкоди не свідчить про обов*язок її компенсації, оскільки вимагається доведеність усих складових цивільно-правової відповідальності та вірне визначення суб*єкта такої відповідальності.

Зазначені обставини місцевий суд в повній мірі не з*ясував та не навів обґрунтованих висновків щодо наявності складових вини Міністерства оборони України перед позивачем.

Усуваючи допущену міським судом неповноту, апеляційний суд враховує, що виконання позивачем військового обов`язку в ДР Афганістан відбувалось у 1983-1985рр. в складі діючої Радянської армії, а Акт проголошення незалежності держави Україна

відбувся у 1991році. Прийнятий відразу після незалежності України у грудні 1991року Закон України «Про Збройні Сили України», зокрема, його ст.1, 6, передбачав, що Збройні Сили України призначені для збройного захисту незалежності, територіальної цілісності та недоторканості України. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснюється Міністерством оборони України. Таким чином, Збройні Сили України були сформовані для захисту Вітчизни, а у випадку, що розглядається, позивач виконував службовий обов*язок в результаті війни в іншій державі.

За наведених обставин підстав вважати наявним та доведеним факт протиправного діяння з боку держави Україна в особі Міністерства оборони України, а також зв*язок між спричиненою позивачеві шкодою і протиправним діянням саме держави Україна в особі зазначеного Міністерства як заподіювача, та вини останнього в її заподіянні, - немає.

Ухвалюючи рішення на підставі ст.23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», міський суд залишив без врахування та належної оцінки наведені норми ЗУ «Про Збройні Сили України».

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач у відповідності до правил ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як інвалід війни має право та вже отримує відповідні пільги.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції помилково вважав встановленими обставини, що мають значення для вирішення справи, які в дійсності є недоведеними. Рішення повинне бути скасованим з відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309пп.3, 4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд
В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

З.М. Пономарь