Справа №: 671/1574/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Павлової А.С.,

за участю: секретаря Козак Г.А.,

представника позивача ОСОБА_1

представника ОСОБА_2 РДА ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 сільської ради Волочиського району Хмельницької області, ОСОБА_7 управління Держгеокадастру в Хмельницькій області про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 районної державної адміністрації про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай).

Позов мотивувала тим, що її чоловік ОСОБА_8 був членом колгоспу «Ім. Дзержинського» в якому працював з 1954 року до виходу на пенсію. Після реорганізації колгоспу в КСП землі було передано з державної у колективну власність, а її чоловік, як член господарства, отримав право на її умовну частку (пай). ОСОБА_9 значиться у списку, що додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, однак сертифікат йому не видавався.

10 вересня 2015 року її чоловік помер. Однак, так як правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) не видавався, нотаріус не може оформити вищезазначене спадкове майно. Тому позивач змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9

Ухвалою суду від 12.10.2017 в якості співвідповідачів у даній справі було залучено ОСОБА_4 сільську раду Волочиського району Хмельницької області та Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов своєї довірительки за викладених у ньому обставин підтримав та просив задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації в задоволенні позову просила відмовити. Подала суду письмове заперечення та в судовому засіданні позов не визнала, мотивуючи це тим, що на сьогоднішній день розпаювання земель, що перебували у колективній власності завершено. Земель колективної власності немає. Позиваче пропущено строки позовної давності (а.с. 18).

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Волочиського району Хмельницької області в судовому засіданні позов не визнав, підтримавши позицію ОСОБА_2 РДА.

Представник відповідача ОСОБА_7 управління Держгеокадастру в Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, надіслав суду письмове заперечення, в якому просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності. Крім того, зазначив, що Головне управління Держгеокадастру та його структурні підрозділи не здійснювали діяльності, спрямованої на порушення законних прав та свобод позивача. Також, Головне управління Держгеокадастру не розпоряджається спірною земельною ділянкою, оскільки вона належить до земель колективної власності (а.с. 29).

Заслухавши представників сторін, вивчивши заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 10 вересня 2015 року в м. Олександрія, смт. Пантаївка Кіровоградської області помер ОСОБА_8 (а.с.6).

Згідно копії його трудової книжки, ОСОБА_8 з 02.03.1954 року по 1995 рік працював в колгоспі «Ім. Дзержинського» (а.с. 8-9).

17 липня 1995 року вказаному колгоспу було видано Державний акт на право колективної власності на землі в Додатку 1 до якого під номером 332 значиться ОСОБА_8 (а.с. 36-45).

Крім того, з довідки відділу Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі від 06.07.2017 слідує, що Державний акт на право колективної власності на землю був виданий колгоспу ім. Дзержинського с. Холодець ОСОБА_4 сільською радою народних депутатів Волочиського району Хмельницької області. До вказаного державного акту додавався список осіб членів КСП, які мали право на отримання земельної ділянки (паю), в якому було зазначено, що за № 322 гр. ОСОБА_9, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до відповіді ОСОБА_2 міської ради від 27.11.2017 за № 104 відомості про правонаступників чи ліквідацію КСП ім. Дзержинського в Єдиному державному реєстрі юридичних і фізичних осіб відсутні, тому що КСП не внесений в ЄДР (а.с. 84).

Згідно з п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до п. 2 вказаного Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, судом встановлено, що померлий ОСОБА_9 за життя отримав право на земельну частку (пай), однак не отримав відповідний сертифікат на неї (нього).

Згідно з положень п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Свідоцтвом про смерть (а.с. 6), свідоцтвом про укладення шлюбу позивача (а.с. 5), стверджується, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_9

Довідкою Пантаївської селищної ради міста Олександрії Кіровоградської області № 1107/02-21 від 20.07.2017 (а.с. 55) позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9 як така, що постійно проживала разом з ним на час його смерті.

Відповідно до листа завідуючої Хмельницької районної державної нотаріальної контори виконуючої обовязки по нотаріальному обслуговуванню населення Волочиського району ОСОБА_10 № 1045/01-16 від 28.10.2017 спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилася (а.с. 51). Таким чином крім позивача, інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом після смерті ОСОБА_9 відсутні.

Постановою державного нотаріуса Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 ОСОБА_11 від 18.10.2017 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на право на земельну частку (пай) в колишньому КСП ім. Дзержинського через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 54).

Заперечуючи проти позову представник відповідача ОСОБА_2 РДА посилалася, в тому числі, на відсутність вільних земель з яких позивачеві можливо б було виділити земельну ділянку.

Так, дійсно, відповідно до листа відділу Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі від 24.10.2017 земель колишньої колективної власності КСП ім. Дзержинського в державній або комунальній власності немає (а.с. 35).

Відповідно до довідки відділу у ОСОБА_2 районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27.11.2017 (а.с. 90) вільних земель запасу та вільних земель резервного фонду на території ОСОБА_4 сільської ради станом на 24.11.2017 немає.

Згідно з довідки ОСОБА_4 сільської ради № 193 від 14.11.2017, вільні земельні ділянки, які можуть передаватись для ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів ОСОБА_4 сільської ради відсутні (а.с. 71).

Разом з тим, відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить ОСОБА_6 права на земельну частку (пай), яка належала її чоловіку з моменту видачі Державного акту на право колективної власності на землю, хоча останній і не отримав за життя відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно ст. 1 Конституції України являється Україна, є неприпустимим.

За таких обставин, суд вважає можливим задоволити позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації і ОСОБА_4 сільської ради Волочиського району Хмельницької області та визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті її чоловіка як така, що постійно проживала з ним на час його смерті за однією адресою, інших спадкоємців немає, тоді як спадкодавець мав право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай).

При цьому, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 управління Держгеокадастру в Хмельницькій області не може бути задоволено, оскільки суд погоджується з представником управління про те, що відповідно до положень ст. 122 ЗК України, Держгеокадастр не розпоряджається спірною землею.

Щодо посилання представників відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом з метою захисту своїх спадкових прав, які у неї виникли після смерті 10.09.2015 ОСОБА_9

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки ОСОБА_6 такий не пропустила.

Керуючись ст.ст. 1216, 1223, 1261, 1269 ЦК України, п. 1-2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995, ст.ст. 3, 57, 174 ч. 4, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай), що надавалася ОСОБА_8 відповідно до списку осіб, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю виданого колгоспу ім. Дзержинського с. Холодець ОСОБА_4 сільською радою народних депутатів Волочиського району Хмельницької області (рішення № 16 від 28.09.1993), зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 11, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка настала 10 вересня 2015 року.

У задоволенні вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 управління Держгеокадастру в Хмельницькій області про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай) відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05.12.2017 о 16:20 год.

Суддя: