Провадження № 2/359/100/2017
Справа № 359/1621/16-ц

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

18.02.2016 року представник позивача- адвокат ОСОБА_4, звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, відповідно до якої просив суд: стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку, не відшкодовану страховою компанією відповідача, у розмірі 72437 грн.58 коп., а також судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 724 грн.38 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.( а.с.3,4).

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 16.02.2015 року о 15 год. 10 хв. третя особа ОСОБА_3 в м.Києві по вул.Набережно-Рибальській керуючи транспортним засобом «ЗИЛ 431412» державний номерний знак АІ 5353СЕ, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Представник позивача стверджує, що внаслідок ДТП належний позивачу ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_1 отримав пошкодження, а також, що вартість матеріального збитку належного позивачу автомобіля згідно зі звітом № 4436/02/15, складеного ТОВ «Сател Груп», становить 121937,58 грн. Зазначив, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідачем в СК «Оранта», яка виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 49500 грн. Однак, вказаної суми недостатньо для відновлення автомобіля. Сума невідшкодованого збитку становить 72437,58 грн. Зазначив, що ОСОБА_3 працював у відповідача ФОП ОСОБА_2 та спричинив ДТП при виконанні своїх трудових обовязків. В звязку з цим вважає, що суму матеріального збитку, не відшкодовану страховою компанією «Оранта», необхідно стягнути саме з ФОП ОСОБА_2, а також понесені судові витрати : 724,38 грн. судового збору та 8000 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що автомобіль на даний час не відремонтований та, після відшкодування відповідачем зазначеної в позовній заяві суми, позивач не буде заперечувати передати пошкоджений автомобіль відповідачу, в звязку з відшкодуванням його вартості на момент пошкодження.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вважають їх незаконними та необґрунтованими. Вважає, що в даному випадку ст.1194 ЦК України не може бути застосована, коли автомобіль вважається фізично знищеним, і в даному випадку підлягають застосуванню п 30.2 ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Він вважає, що за даних обставин сума позову за законом могла б бути розрахована винятково в такий спосіб: вартість автомобіля до ДТП за відрахуванням суми страхового відшкодування та за відрахуванням вартості автомобіля після ДТП. Вважає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та зазначає, що матеріали справи не містять розміру вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, а також вважає, що обовязок доказування цієї обставини покладений на позивача.

Третя особа-Іваненко О.В. в судове засідання не зявився, заперечень по суті позову не подав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог частини 4 вказаної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року, 16.02.2015 року о 15год. 10 хв. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «ЗИЛ 431412» д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по вул.. Набережно-Рибальська, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1 В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, потерпілих немає. В звязку з чим, ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень (а.с. 5,6).

Факт дорожньо-транспортної пригоди за вказаних в постанові Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року обставин, а також факт пошкодження належного позивачу автомобіля з вини водія ОСОБА_3 відповідачем та його представником, а також третьою особою не оспорюються.

Та обставина, що ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та 16.02.2015 року під час ДТП керував належним відповідачу транспортним засобом визнана в судовому засіданні представником відповідача, в звязку з чим ним не оспорюється, що водій ОСОБА_3 спричинив ДТП при виконанні своїх трудових обовязків.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 462269 автомобіль НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження, зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 25.02.2015 р.( а.с.22,23), внаслідок чого власнику автомобіля завдана матеріальна шкода.

Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу № 4436/02/15, складеного оцінювачем ТОВ «Сател Груп» (Сертифікат субєкта оціночної діяльності 16157/14 від 18.03.2014) ( а.с.7-30) вартість матеріального збитку автомобіля НОМЕР_4, складає 121937 гривень 58 копійок, що відповідає ринковій вартості автомобіля на момент його пошкодження. При цьому відповідно до звіту вартість відновлювального ремонту згідно з висновком становить 158506 гривень 96 копійок.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За змістом ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому суд враховує, що за змістом ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як зазначив позивач у позові, і дана обставина відповідачем не оспорюється, на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у страховій компанії «Оранта».

Встановлено, що за зверненням позивача СК «Оранта» виплатила відшкодування у розмірі 49500 грн., що підтверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.11.2015 року ( а.с.34).

З зазначеного слідує, що виплаченого СК « Оранта» розміру відшкодування не достатньо для відновлення автомобіля позивача, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу грошові кошти в рахунок збитку з розрахунку: 121937,58 -49500,00= 72437 грн.58 копійок.

При цьому суд враховує розяснення, викладені в п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за змістом яких, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлено, що позивач в особі свого представника не заперечує проти визнання транспортного засобу фізично знищеним та передачі його відповідачу після повного відшкодування шкоди, проте відповідних вимог відповідачем та його представником заявлено не було.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу матеріальних збитків, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 724 грн.38 коп.( а.с.2) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 8000 гривень за договором про надання правової допомоги № 12/11-15 від 12 листопада 2015 року (а.с.36), укладеним позивачем та керуючим адвокатом адвокатського бюро «Кузьмін та партнери» ОСОБА_4, такі витрати підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача на загальну суму 640 гривень, тобто в розмірі 0,4 мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного на 01.01.2017 року (1600грн.) за одну годину участі адвоката в судовому розгляді справи.

При цьому суд враховує розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п.п.47,48 Постанови Пленуму від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за змістом яких право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З урахуванням викладеного, оскільки ані позивачем ані його представником не було наведено розрахунок витрат на правову допомогу та не зазначено, яку саме правову допомогу в поза судовим засіданням було надано, яка кількість годин витрачена адвокатом, сам факт перерахування позивачем коштів в зазначеній в позовній заві сумі (а.с.38) не дає суду можливість визначити граничний розмір відшкодування таких витрат відповідно до вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 169, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08322, Київська область, Бориспільський район, с.Проліски, вул.Матросова, 48) на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку в розмірі 72437 гривень 58 копійок (сімдесят дві тисячі чотириста тридцять сім гривень).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08322, Київська область, Бориспільський район, с.Проліски, вул.Матросова, 48) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 724 гривні 38 копійок, а також витрати на правову допомогу в сумі 640 гривень, а всього на загальну суму 1364 гривні 38 копійок (одна тисяча триста шістдесят чотири гривні тридцять вісім копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів