Номер провадження: 22-ц/785/2553/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним договору про внесення змін до кредитного договору та визнання його припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2016 року,

встановила:

02.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом у якому просив визнати недійсним договір №05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року, укладених між ним і ПАТ «Промінвестбанк», та визнати припиненим з 02.02.2009 року договір №05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року, мотивуючи свої вимоги тим, що, у вищевказаний оспорюваний договір були внесені недостовірні відомості про те, що банк надає позичальнику кредит у сумі 2491242,00 грн., але фактично він за цим договором таких коштів не отримував; умови оспорюваного договору передбачаються збільшення процентів за користування кредитом до 16 % замість 12 %, що значно порушує його права та інтереси як споживача, та значно змінює сукупну вартість кредиту, про що йому не було повідомлено відповідно до приписів діючого законодавства; та на те, що відповідачем йому було направлено лист-вимогу за № 05-03-04/70/134 від 02.02.2009 року про дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним, й заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси з нього було стягнуто на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором №05-03-16/225 від 31.05.2007 року в розмірі 245064394 грн., що на його думку свідчить про те, що строк дії оспорюваного договору закінчився (а.с.2-6, 22-23, 34-35).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що виконавець споживчого кредиту ПАТ «Промінвестбанк» зобов'язань за цим договором не виконував и не виконав до теперішнього часу, коштів в сумі, на умовах, передбачених цим договором, не надав, та пред'явивши вимогу 02.02.2009 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, ПАТ «ПІБ» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, таким чином строк позовної давності виконання основного зобов'язання за кредитом сплинув 04.03.2012 року, що на його думку вказує на припинення строку дії кредитного договору №05-03-16/118 від 10.04.2008 року. Крім того ОСОБА_2 вважає помилковим висновок районного суду про існування рішення іншого суду між темі ж сторонами про той же самий предмет, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_3 не приймали участь у справі №2-1879/10 Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2010 року, предметом розгляду якої було визнання Договору №05-03-16/118 від 10.04.2008 року припиненим, у зв'язку з чим преюдиційний характер рішення іншого суду за участю інших осіб, втрачається для справи за участю TОB «Кредитні ініціативи». Також зазначає, що висновок суду про конвертацію кредитних коштів є помилковим, оскільки договору конвертації між позивачем та Банком не укладалося, матеріали справи не містять документу про застосування курсу національної валюти до іноземної валюти на дату оформлення угоди. Судом не досліджувались обставини чи припинив дію договір про надання кредиту у іноземній валюті та обставини припинення зобов'язань про надання та повернення коштів у іноземній валюті.Також судом не надано жодної оцінки звернення позивача до вимог ст. 11 та ст.18 ЗУ «Про захист прав споживача» стосовно невідповідності цим статтям вимог кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; за ч. 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами ст. 626 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно кредитного договору № 05-03-16/225 від 31.05.2007 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 332200,00 євро, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 12 % річних, з поверненням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 11.05.2022 року.

10.04.2008 року сторони уклали договір № 05-03-16/118 про внесення змін до кредитного договору № 05-03-16/225 від 31.05.2007 року, за умовами якого валюту кредиту було конвертовано та зазначено, що позичальник отримав кредит у сумі 2491242,00 грн., а також, що за користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 16,0 % річних, та викладено графік погашення кредиту у новій редакції.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладення договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вирішуючи дану справу, суд першої інстанції прийняв до уваги, що позивач не надав суду доказів щодо того, що, укладаючи вищевказаний договір № 05-03-16/118 про внесення змін до кредитного договору № 05-03-16/225 від 31.05.2007 року, його волевиявлення не було вільним та/або не відповідало його волі, а так само не довів, що цей договір суперечить чинному законодавству та/або вимогам розумності і справедливості.

Також судом установлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2010 року у справі №2-1879 за позовом ПАТ «Промінвестбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором № 05-03-16/225 від 31.05.2007 року з додатком № 05-03-16/118 від 10.04.2008 року у загальному розмірі 2448913,94 грн. та судові витрати у загальному розмірі 1730,00 грн.

Проте позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що зазначене судове рішення ним було виконано.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами, внесеними Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 7) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Крім того, вищевказаним заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2010 року у справі № 2-1879 встановлено, що 10.04.2008 року сторони уклали договір № 05-03-16/118 про внесення змін до кредитного договору № 05-03-16/225 від 31.05.2007 року, яким змінили зміст п. 2.1. цього кредитного договору стосовно конвертування валюти та зазначили, що позивач надав відповідачу кредит у сумі 2491242,00 грн., а відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Крім того, колегія суддів зазначає, що правова позиція апелянта стосовно того, що сплив позовної давності є підставою для припинення строку дії договору, є помилковою, оскільки не оскільки не заснована на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

О.Г.Журавльов