Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргоюпублічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко ІриниМиколаївни на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко І.М. (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 10 червня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого з 19 квітня 2010 року є ПАТ «Банк Форум» та приватним підприємством «Виробничо-будівельна компанія «Машбуд» (далі - ПП «ВБК «Машбуд») було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ПП «ВБК «Машбуд» кредит у розмірі 260 000 дол. США строком до 09 червня 2009 року. Згідно з додатковою угодою до кредитного договору від 10 червня 2008 року № 0045/08/03-КІ, укладеною 09 червня 2009 року, сторони обумовили викласти п. 1.2 кредитного договору у наступній редакції: «кредитні кошти надаються строком до 08 червня 2010 року».

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 10 червня 2008 року № 07-556/08, згідно з умовами якого відповідач поручився перед позивачем за належне та своєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Згідно з додатковою угодою до договору поруки від 10 червня 2008 року № 07-556/08, укладеною 16 червня 2009 року, сторони обумовили, що кінцевий термін повернення кредитних коштів - 08 червня 2010 року.

Враховуючи те, що ПП «ВБК «Машбуд» не виконало взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим, згідно з розрахунком заборгованості станом на 06 серпня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становила 258 615,99 дол. США з яких: прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів - 241 240 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 17 375,99 дол. США, яку банк і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Форум» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 10 червня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого з 19 квітня 2010 року є ПАТ «Банк Форум» та ПП «ВБК «Машбуд» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ПП «ВБК «Машбуд» кредит у розмірі 260 000 дол. США строком до 09 червня 2009 року.

Згідно з додатковою угодою до кредитного договору від 10 червня 2008 року № 0045/08/03-КІ, укладеною 09 червня 2009 року, сторони обумовили викласти п. 1.2 кредитного договору у наступній редакції: «кредитні кошти надаються строком до 08 червня 2010 року».

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 10 червня 2008 року № 07-556/08, згідно з умовами якого відповідач поручився перед позивачем за належне та своєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Згідно з додатковою угодою до договору поруки від 10 червня 2008 року № 07-556/08, укладеною 16 червня 2009 року, сторони обумовили, що кінцевий термін повернення кредитних коштів - 08 червня 2010 року.

ПП «ВБК «Машбуд» не виконало взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим, згідно з розрахунком заборгованості станом на 06 серпня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становила 258 615,99 дол. США з яких: прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів - 241 240 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 17 375,99 дол. США.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно зі ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як встановлено судами, сторони обумовили, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів встановлено до 08 червня 2010 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Встановлено, що умовами договору поруки від 10 червня 2008 року № 07-556/08 та додатковою угодою до вказаного договору поруки від 16 червня 2009 року, не визначено строк дії договору поруки.

Водночас, пунктом 4.1 договору поруки сторони обумовили, що порука припиняється у таких випадках: з припиненням зобов'язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Судами встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до поручителя про стягнення заборгованості за договором поруки лише 25 листопада 2015 року, тобто після спливу встановленого законом строку для звернення до поручителя (6 місяців), та після спливу обумовленого сторонами договору поруки строку (1 рік), в межах якого позивач повинен був звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості, при цьому перебіг строку повинен відраховуватися з наступного дня від дня настання строку виконання основного зобов'язання (08 червня 2010 року), тобто з 09 червня 2010 року. Таким чином судами зроблено правильний висновок про те, що строк звернення кредитора до суду з позовом до поручителя сплинув 08 червня 2011 року.

А тому правильними та обґрунтованими є висновки судів про те, що непред'явлення кредитором позовної вимоги до поручителя протягом строку обумовленого сторонами договору поруки (тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобов'язання, є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Крім того, судами встановлено, що у квітні 2011 року позивач звертався з позовною заявою до суду з позовними вимогами до відповідача та інших відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі укладеного договору іпотеки на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року, позовну заяву задоволено частково та звернено стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно.

Отже, апеляційним судом обґрунтовано відхилено доводи апеляційної скарги про те, що пред'явлення до відповідача у квітні 2011 року позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як підтвердження факту звернення з позовом (вимогою) до поручителя в межах строку дії договору поруки, оскільки пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як до іпотекодавця і пред'явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором як до поручителя, мають різний зміст та не є тотожними діями з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (ст. ст. 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Аналогічна позиція викладена у п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідною з якою, при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суд має виходити з того, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст. ст. 553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку з цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Отже, правильними є висновки судів про те, що пред'явлення до відповідача позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як до заставодавця (або майнового поручителя) не може свідчити про виконання позивачем умови ч. 4 ст. 559 ЦК України про звернення до відповідача з позовом (вимогою) як до поручителя за договором поруки в межах установленого строку, що в свою чергу є обов'язковою умовою вирішення питання про чинність договору поруки та підставою для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що договір поруки від 10 червня 2008 року, укладений між позивачем та відповідачем є припиненим, оскільки, як встановлено судами, кредитором не було пред'явлено позовної вимоги до поручителя протягом строку обумовленого сторонами договору поруки (тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень й зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В.Попович