Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1969/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів Гайсюка О.В., Голованя А.М.

за участі секретаря Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт Н» до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 рокуі

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АгроконтрактН» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» та з урахуванням уточнень до позовної заяви (т.1 а.с. 68) просило:

- визнати недійсним договір оренди землі № 63 від 01 жовтня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0806, загальною площею 3,86га.;

- визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,86 га, кадастровий номер :02:000:0806, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт Н» та ОСОБА_2 поновленим.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агроконтракт-Н» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Агроконтракт-Н» ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, представники СТОВ «Агролан» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти доводів апеляційної скарги, надали письмові заперечення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 005262 ОСОБА_7 був власником земельної ділянки № 806, площею 3,86 гектари, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0806.

09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_7 укладено договір оренди земельної ділянки.

До ОСОБА_2, як до спадкоємиці, перейшли права і обовязки за договором оренди від 09 жовтня 2008 року після смерті ОСОБА_7

Відповідно до п. 3.1 Договору оренди договір укладено терміном на 5 років.

Даною земельною ділянкою ТОВ «Агроконтракт-Н» користувалося згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди сторони погоджуються, що дія договору продовжується на наступний термін дії вказаний в п. 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною.

01 жовтня 2014 року між відповідачами ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» був укладений договір оренди землі № 63, відповідно до якого ОСОБА_2 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку № 806 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дібрівської сільської ради, площею 3,86 га, кадастровий номер :02:000:0806, строком на 5 років.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 01 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан», ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Договором оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_7, спадкоємцем якого на даний час являється ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт - Н», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

ТОВ «Агроконтракт - Н», згідно вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», є орендарем, та з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі направляв відповідачу листи повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом повідомленням за вих.№ ЛП-19 від 27 березня 2013 року та за вих. № 101/6 від 28 лютого 2014 року з відповідними доказами поштового відправлення вказаних листів на адресу ОСОБА_2

На період дії строку договору оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_2, та після закінчення строку дії такого, товариство належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконувало свої обовязки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачу орендну плату, що підтверджується відомостями на виплату грошей за період дії договору в тому числі відомістю за № ВпП-000205 за 2014 рік у відповідності до якої ОСОБА_2 отримала орендну плату від позивача за весь 2014 рік 13 березня 2015 року.

ОСОБА_2 двічі повідомляла позивача про небажання продовжувати строк дії договору з позивачем шляхом направлення листів - повідомлень від 15 березня 2014 року та від 26 квітня 2014 року з відповідними доказами поштових відправлень.

Відповідно до книги реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтреакт- Н» за вх. № 161 від 29 квітня 2014 року позивачем вказаний лист отримано.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_7, останній зареєстрований у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК» про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 04.09.377.00259 від 21 вересня 2009 року.

04 липня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» було укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки № 63 від 01 жовтня 2014 року, державна реєстрація, якого здійснена 07 липня 2017 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95790196 від 30 серпня 2017 року.

05 липня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 07.07.2017 року, що підтверджується копією вказаного договору та інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95790196 від 30.08.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що незалежно від обставин фактичного виконання сторонами договору оренди землі, вказаний правочин не набув чинності у визначеному Законом порядку.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможна, оскільки до такого висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права і цей висновок не відповідає обставинам справи.

За приписами ст.20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення сторонами договору оренди) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, визначено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Разом з тим, Указом Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладено на Державний комітет України по земельних ресурсах.

Відповідно до вказаного Указу Президента України, Держкомзем видав наказ від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель».

Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Функції з реєстрації, зокрема, договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах - Центр «ДЗК», у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Вказані структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.

Тимчасовим порядком була передбачена процедура реєстрації договорів оренди землі.

Отже договір оренди землі між ТОВ Агроконтракт-Н» та ОСОБА_7, укладений 09 жовтня 2008 року, був зареєстрований 21 вересня 2009 року у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК» - спеціальним органом, структурним підрозділом Центру ДЗК щодо ведення державного реєстру земель по відношенню до органів місцевого самоврядування у складі Держкомзему України.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 повноваження щодо ведення державного реєстру земель також були покладені на Центр ДЗК.

Ця постанова Кабінету Міністрів України була прийнята пізніше, ніж Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, на яку посилався суд першої інстанції і регулювала правовідносини щодо реєстрації договорів оренди землі на час укладення та державної реєстрації спірного договору оренди землі.

Тому суд мав би керуватись нормативно-правовим актом, який прийнятий пізніше та спеціальними нормами, які передбачають спеціальний орган щодо ведення державного реєстру земель у складі Держкомзему України.

З огляду на викладене висновок суду про те, що договір оренди землі від 09 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_7 та «Агроконтракт-Н», не пройшов державної реєстрації, є безпідставним.

Суд помилково послався на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-55цс12, в якій державна реєстрація договору оренди була вчинена органом місцевого самоврядування, оскільки така реєстрація дійсно мала місце відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 і не виключала реєстрацію договору оренди землі структурним підрозділом Центру ДЗК, крім того питання реєстрації договору оренди землі повноважним чи не повноважним органом, у даній справі не вирішувалось.

Таким чином договір оренди землі, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_7 пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 21 вересня 2009 року.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 01 жовтня 2014 року ОСОБА_2 уклала договір оренди землі №63 з СТОВ «Агролан», відповідно до якого передала в оренду товариству спірну земельну ділянку строком на пять років (т.2 а.с.12-13).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ТОВ «Агроконтракт-Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договором від 09 жовтня 2008 року та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та на незаконність укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем СТОВ «Агролан».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Зміст оспорюваного договору оренди від 01 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_8 та СТОВ «Агролан» свідчить про те, що ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною цього договору.

Разом з тим, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки вважає, що цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 33 Закону України Про оренду землі (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені ст. 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого ст.777 ЦК України та ст.33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Пунктом 9.3.4. договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_7, спадкоємицею якого є ОСОБА_2, та ТОВ «Агроконтракт-Н» передбачено, що орендар після закінчення строку договору має переважне право на його поновлення на новий строк.

Сторони погодились, що дія договору продовжується на наступний термін дії, вказаний в пункті 3.1. цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною (п.3.2 договору оренди).

Пунктами 9.1-9.5, 12.1-12.5 договору оренди землі, встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Договір оренди землі укладено строком на 5 років та зареєстровано 21 вересня 2009 року, а тому строк його дії до 21 вересня 2014 року.

Таким чином відповідно до умов договору та приписів ст.33 Закону України «Про оренду землі» ТОВ «Агроконтракт-Н» маючи намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязане було повідомити про це орендодавця ОСОБА_2 до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі ТОВ «Агроконтрак-Н» повинно було додати проект додаткової угоди.

На підтвердження своїх намірів скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк ТОВ «Агроконтракт-Н» надало листи-повідомлення від 27 березня 2013 року та від 28 лютого 2014 року (т.1 а.с.10,11).

З даних паспорта ОСОБА_2 (т.1 а.с.8) вбачається, що вона з 26.10.1984 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, а в листі-повідомленні від 27 березня 2013 року вказано іншу адресу смт.Капітанівка Новомиргородського району вулиця Постишева 17 Б кв.1.

В свою чергу в договорі від 09 жовтня 2008 року зазначено, що ОСОБА_7, спадкоємицею якого є ОСОБА_2, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.7).

У листі-повідомленні від 28 лютого 2014 року зазначено правильну адресу ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, а також зазначено, що до листа додається договір оренди землі в 3-х примірниках.

З копії договору оренди земельної ділянки, який позивач направляв ОСОБА_2 вбачається, що товариство просить укласти з ним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер якої :02:000:0862, загальною площею 1,23000 га (т.1 а.с.12013).

Разом з тим, згідно договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2008 року укладеного між ОСОБА_7 та ТОВ «Агроконтракт-Н» кадастровий номер земельної ділянки належної ОСОБА_7 :02:000:0806, а площа ділянки 3,86 га.

Наведе свідчить, що ТОВ «Агроконтрак-Н» додало до листа-повідомлення не проект додаткової угоди, як визначено ст.33 Закону України «Про оренду землі», а проект нового договору оренди земельної ділянки на іншу земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Агроконтрагт-Н» пояснив, що дійсно замість проекту додаткової угоди до листа повідомлення помилково долучено проект договору земельної ділянки на іншу земельну ділянку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Агроконтарк-Н» не дотрималось порядку поновлення договору оренди землі визначений ст.33 Закону України «Про оренду землі», а тому товариство втратило переважне право на укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди поновленим підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав недотримання товариством визначеного порядку для поновлення договору оренди.

Разом з тим, оскільки встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме 04 липня 2017 року ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 01 жовтня 2014 року, державна реєстрація якого здійснена 07 липня 2017 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, так як цей договір внаслідок його розірвання не створює жодних юридичних наслідків (п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року).

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Оскільки суд першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди поновленим, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про відмові в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.209, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди поновленим скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АгроконтрактН» до ОСОБА_2, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді О.В.Гайсюк

ОСОБА_9