АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6364/17 Головуючий 1 інст. - Бабкова Т.В.
Справа № 645/343/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, треті особи: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення сторін у початковий стан,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилалась на те, що 22 вересня 2011 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., на підставі якого вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, яке зареєстроване за нею відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначила, що відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 зобов'язався звільнити відчужуваний будинок до 22 жовтня 2011 року та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою усіх зареєстрованих осіб, проте не вчинив таких дій у визначений строк.

Вказала, що у листопаді 2011 року вона звернулась до суду з позовною заявою про зняття з реєстрації та виселення осіб, які були зареєстровані та мешкали в спірному будинку, проте ОСОБА_3 звернувся до неї з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 22 вересня 2011 року недійсним та з такими позовними заявами з різних підстав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово звертались протягом 2011-2015 років.

Зазначила, що всі позовні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишені без задоволення, а договір купівлі-продажу від 22 вересня 2011 року недійсним не визнано.

Вказала, що на теперішній час в належному їй на праві власності житловому будинку зареєстровані ОСОБА_3, його мати ОСОБА_1, а також його неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована в спірному житловому будинку вже після укладення договору купівлі-продажу від 22 вересня 2011 року, що також встановлено рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 травня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2014 року.

Вважала, що ОСОБА_3 з 22 вересня 2011 року втратив право власності на спірний житловий будинок, а члени його сім`ї втратили право користування ним, оскільки воно є похідним від його права власності.

Вказала, що вона як власник житлового будинку, позбавлена проживати та користуватись належним їй майном.

Просила визнати ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_2; усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, а саме житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та інших осіб, що мешкають разом з ними, з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_4.

Не визнавши позовні вимоги у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним та в подальшому уточненим зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2. В обґрунтування свого зустрічного позову посилалася на те, що на ім'я її сина ОСОБА_3 у 2005 році придбано житловий будинок з надвірними будівлями № АДРЕСА_5, який сумісною працею та сумісними коштами їхньої сім`ї витрачено на відновлення помешкання.

Зазначила, що з 2003 року ОСОБА_3 перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 та від цього шлюбу у них народилася дочка та її онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказала, що зі слів свого сина ОСОБА_3 вона дізналася, що 22 вересня 2011 року ним укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, внаслідок якого право власності на нього набула ОСОБА_2, однак, їй відомо, що наміру укладати договір купівлі-продажу її син не мав, фактично мав намір укласти договір позики під заставу належного йому будинку, а тому не розумів, що порушує права своєї малолітньої дитини.

Зазначила, що інформацію про дитину під час укладення правочину ОСОБА_3 не приховував, крім того, дані про наявність у нього малолітньої дочки вказано у паспорті.

Вказала, що спірний будинок є єдиним місцем проживання для неї, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також для малолітньої ОСОБА_6, вони постійно мешкають у ньому, іншого житла не мають.

Зазначила, що укладений ОСОБА_3 спірний договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства щодо прав малолітньої дитини, оскільки вчинений без відповідної згоди органу опіки та піклування

Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_4, від 22 вересня 2011 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та застосувати наслідки недійсності цього правочину.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 - задоволено, визнано ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_4 усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні та розпорядженні майном, а саме житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_4 шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_4 з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_4 зустрічний позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення; стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 213,33 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, задовольнити її зустрічний позов.

При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги зустрічного позову. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час посвідчення спірного договору купівлі-продажу нотаріусом проігноровано дані про дитину, які містились у документах ОСОБА_3, а також проігноровано процедуру отримання від органу опіки та піклування відповідного дозволу; що у матеріалах нотаріальної справи відсутня копія сторінки паспорта ОСОБА_3 з відміткою про дитину; що у матеріалах справи містяться довідки про відвідування неповнолітньої ОСОБА_6 дитячих закладів, які знаходяться за цим місцем мешкання, акти про мешкання дитини разом з батьками; що їй неправомірно відмовлено судом першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судово-технічної експертизи для з'ясування дати внесення запису про наявність дитини до паспорта ОСОБА_3; що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року по справі № 645/5678/14-ц встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 року за адресою спірного будинку, а також те, що іншого житла вони не мають; що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення представника Служби у справах дітей Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, який заперечував проти задоволення позову ОСОБА_2

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Частини 1 і 6 статті 203 ЦК України встановлюють, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно частини 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Отже, у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 27 травня 2005 року по 22 вересня 2011 року ОСОБА_3 був власником житлового будинку АДРЕСА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилась дочка ОСОБА_6

22 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 прийняла у власність будинок АДРЕСА_4

Із пункту 5 вказаного договору вбачається, що ОСОБА_3 стверджував, що внаслідок відчуження вищевказаного майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких продавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором, а також, що неповнолітніх та малолітніх осіб, які б були зареєстровані та мали право проживання у відчужуваному майні, немає.

Відповідно до відомостей, які містяться у будинковій книзі житлового будинку АДРЕСА_4 за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_1

Згідно з копією Форми-А, Форми-Б Фрунзенського районного відділу Державної міграційної служби України в Харківській області за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 22 вересня 2005 року, а також малолітня ОСОБА_6, проте дата реєстрації дитини не зазначена.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої (у справі № 6-2918цс15) від 16 березня 2016 року,вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів, необхідно в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі.

У постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року (справа № 6-3005цс15) міститься висновок про те, що вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону, проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (у справі № 6-384цс15), власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, що впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 укладав договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, зловживаючи своїми правами законного представника дитини.

Однак, неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке відчужується, не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Посилання ОСОБА_1 на те, що під час посвідчення спірного договору купівлі-продажу нотаріусом проігноровано дані про дитину, які містились у документах ОСОБА_3, а також проігноровано процедуру отримання від органу опіки та піклування відповідного дозволу; що у матеріалах нотаріальної справи відсутня копія сторінки паспорта ОСОБА_3 з відміткою про дитину; що у матеріалах справи містяться довідки про відвідування неповнолітньої ОСОБА_6 дитячих закладів, які знаходяться за цим місцем мешкання, акти про мешкання дитини разом з батьками; що їй неправомірно відмовлено судом першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судово-технічної експертизи для з'ясування дати внесення запису про наявність дитини до паспорта ОСОБА_3; що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року по справі № 645/5678/14-ц встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 року за адресою спірного будинку, а також те, що іншого житла вони не мають; що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення представника Служби у справах дітей Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради є необґрунтованими, оскільки в пункті 5 зазначеного договору ОСОБА_3 стверджував, що внаслідок відчуження вищевказаного майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких продавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором, а також, що неповнолітніх та малолітніх осіб, які б були зареєстровані та мали право проживання у відчужуваному майні, немає, а в обов'язки нотаріуса не входить перевірка сімейного стану сторін за договором.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Із рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання спірного договору недійсним вбачається, що у матеріалах нотаріальної справи щодо посвідчення договорів позики грошей та іпотеки, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 21 липня 2010 року, направлених до суду Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., міститься повна ксерокопія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3, де на сторінці № 8 відсутній запис про дитину.

Виходячи з наведеного та правового висновку Верховного Суду України, (справа № 6-384цс15), судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що дії ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_6 під час укладення договору купівлі-продажу не можуть вважатися добросовісними, а обставин, які б свідчили про недобросовісність покупця - ОСОБА_2, не встановлено.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Враховуючи те, що права ОСОБА_2, як власника нерухомого майна, порушено, (стаття 328 ЦК України), оскільки з дня припинення права власності ОСОБА_3 в спірному житловому будинку залишаються проживати ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і відповідно до статті 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.4 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.313, п.2 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії