Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №331/5239/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
Провадження №22-ц/778/2152/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2,

секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2017 року у справі за позовом концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Олександрівського району до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року концерн «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Олександрівського району звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1/2, та підключена до централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

11.07.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 1379,60 грн..

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016 року скасовано судовий наказ від 11.07.2014 року, виданий за заявою Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «МТМ» Жовтневого району, про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої вод в сумі 1379 грн.

За період з вересня 2011 року по квітень 2016 року відповідачем ОСОБА_3 спожито послуги з централізованого опалення у приміщенні квартири № 104/2 в будинку № 4 по вул. Українська в м. Запоріжжі, на загальну суму 2075,28 грн.

У звязку з тим, що станом на 01 травня 2016 року відповідач не здійснювала оплату за вказані послуги, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 2075,28 грн., а також судовий збір.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну Міські теплові мережі заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з вересня 2011 року по квітень 2016 року, станом на 01 травня 2016 року в сумі 2075,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну Міські теплові мережі судовий збір у сумі 1 378 грн.

Повернути на користь Концерну «Міські теплові мережі» зайво сплачений судовий збір у розмірі 83 грн. 60 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки (а.с.156;157).

ОСОБА_3 не зявилася до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомила, будь яких письмових клопотань від неї не надходило. Приймає участь в судовому засіданні через свого представника.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності відповідачки, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач споживала комунальні послуги які надавались концерном «Міські теплові мережі», проте своєчасно не вносила плату за спожиті комунальні послуги, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відносини з приводу постачання фізичних осіб теплової енергії регулюються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про теплопостачання» та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо ст.13 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» і ст. 67 ЖК України споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 п. 38 Примірного положення про гуртожитки громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 29 січня 2009 року Концерн «Міські теплові мережі» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну (а.с.19).

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.04.2011 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі». (а.с.21)

На виконання своїх статутних повноважень протягом 2009-2016 років позивач надавав послуги з теплопостачання в квартиру 104/2 будинку 4 по вул. Українська у м. Запоріжжя, в якій постійно проживає і зареєстрована відповідач ОСОБА_3, та на імя якої відкрито особовий рахунок 22008460.

Судом першої інстанції з'ясовано, що відповідачка ухиляється від оплати послуг з теплопостачання, які фактично були спожиті нею за період з вересня 2011 року по квітень 2016 року.

Із наявного розрахунку позивача вбачається, що розмір заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання складає 2075,28 грн., з яких теплопостачання 1435,93 грн., підогрів 639,35 грн. (а.с.11).

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачем розрахунок заборгованості здійснено за ставками, які не можуть бути застосовані для мешканців гуртожитку, є безпідставними.

Представником позивача надано розгорнутий розрахунок заборгованості за особовим рахунком ОСОБА_3 із зазначенням тарифів, кількості днів та виду комунальних послуг, алгоритму нарахування цих послуг ( а.с.133-142).

Вказаний розрахунок відповідачкою не спростований та не надано свого розрахунку,а також не надано доказів того, що відповідачкою сплачено борг повністю або частково.

Отже, належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи розрахунок не відповідає визначеним законодавством тарифам та суперечить вимогам ст.. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачем та її представником не надано.

У червні 2014 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Жовтневого району в порядку ч. 1 ст. 96 ЦПК України звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3В заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 1379,60 грн., яка була задоволена та 11.07.2014 року судом було видано судовий наказ (а.с.13-14).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016 року за заявою ОСОБА_3 було скасовано вказаний судовий наказ від 11.07.2014 року (а.с.12)

За правилами ст.ст.257, 267 ЦК загальний строк позовної давності встановлений тривалістю в три роки, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову за заявою відповідача.

Згідно ст.264 ЦК перебіг позовної давності переривається у разі предявлення позову.

Оскільки з розрахунку позивача вбачається, що борг виник з вересня 2011 року, а у червні 2014 року Концерн звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу за період з вересня 2011 року по травень 2014 року, тож мало місце переривання строку позовної давності, а отже відповідачка повинна нести відповідальність за заявленими вимогами у розмірах та в межах строку заявлених у позові.

Крім того, в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, подана до винесення місцевим судом рішення, відповідно до вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що зобовязання щодо сплати вартості послуг теплопостачання повинно бути покладено також на інших мешканців другого ліжко-місця у квартирі були предметом дослідження у суді першої інстанції під час перегляду заяви ОСОБА_3В про перегляд заочного рішення.

Так, встановлено судом, що кімната 104-2 в будинку №4 по вул. Українській в м. Запоріжжя загальною площею 23,53 була надана у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4. При цьому розмір житлової площі, наданої у користування ОСОБА_4складає 12.2 кв.м.. Вказані обставини підтверджуються договором від 26.05.2005 року та рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.12.2006 року (а.с.46, 48).

Тоді як, розрахунок заборгованості ОСОБА_3 здійснено за її особовим рахунком на опалювальну площу 11,36 кв. м., яка відповідно є частиною житлової площі, наданої ОСОБА_5 у особисте користування.

Твердження апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати по сплаті судового збору є неприйнятним, оскільки із квитанцій вбачається, що судовий збір сплачено в межах однієї цивільної справи.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: М.С.Гончар

ОСОБА_2