Справа № 541/2501/16-ц
Номер провадження 2/541/112/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 квітня 2017 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про усунення перешкоди для доступу до житлового будинку ,

треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Зуєвецької сільської ради народних депутатів Миргородського району Полтавської області від 05.03.1997 року № 14 житловий будинок № 15-а, розташований по вул. Гагаріна в с. Зуївці Миргородського району був переданий у власність позивачу, відповідачу та третім особам.

12 жовтня 2016 року позивач звернувся до ДКП «Миргородтехнінвентаризація» із замовленням для проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації з метою належного оформлення права власності на вищевказане майно. Однак, коли інженер з інвентаризації прибув на обєкт, відповідач по справі не надав доступу до приміщення.

ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод працівникові ДКП «Миргородтехнінвентаризація» і допустити його для проведення технічної інвентаризації будинку.

Позивач, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вважає, його необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам закону та обєктивній дійсності. Зазначив, що позивачем неправильно визначено процесуальний статус учасників процесу та повідомив, що йому нічого не було відомо про прибуття інженера з інвентаризації на територію спірного будинковолодіння та жодних протиправних дій ним не вчинялося. Крім того, позивач не є власником даного будинку, а тому не має субєктивного права на звернення з відповідним позовом до суду. На запитання суду, чи допустить відповідач працівників ДКП «Миргородтехінвентаризація» для проведення інвентаризації будинку в обумовлений день для позасудового врегулювання спору, він відповів, що не допустить, так як він є власником житла, а позивач не має права претендувати на будинок.

Третя особа, ОСОБА_4, при вирішенні спору покладалися на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що Виконавчим комітетом Зуєвецької сільської ради народних депутатів Миргородського району Полтавської області 05.03.1997 року прийнято рішення № 14, яким вирішено оформити право власності на житловий будинок № 15-а, розташований по вул. Гагаріна в с. Зуївці Миргородського району на ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.(а.с.7).

Правова підстава для оформлення права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_2 та членами його сімї суду не відомо. А обґрунтовувати свої рішення на основі припущень суд не може, відповідно вищезазначених до положень ст. 60 ЦПК України.

В матеріалах справи наявна довідка виконавчого комітету Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області від 31.10.2016 року № 02-27/464 в якій вказано, що після виїзду господині в дім престарілих 28.01.1986 року, дім за адресою вул. Гагаріна, 12 перейшов у власність колгоспу «РОСІЯ». З 1991 року дім перейшов у власність сімї ОСОБА_2. (а.с. 9). В уточненій довідці виконавчого комітету Зуєвецької сільської ради від 14.02.2016 року вказано, що згідно записів у по господарських книгах спірний двір 28.01.1986 року перейшов до колгоспу «Росія» та з 1991 року був наданий в користування сімї ОСОБА_2, який був членом колгоспу.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 р. Закону «Про власність» , застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні.

Згідно зі ст. 120 ЦК 1963 р., яка діяла до 16 грудня 1993 р., двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі.

В ході судового розгляду сторони не надали доказів суду на підставі яких можливо зясувати, чи дійсно будинок до 15 квітня 1991 р. мав статус колгоспного двору і час припинення існування цього двору, хоча зясування названих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ДКП «Миргородтехнінвентаризація» із замовленням для проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації з метою належного оформлення права власності на вищевказане майно. Однак, коли інженер з інвентаризації прибув на обєкт, відповідач по справі не надав доступу до приміщення.

Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 24 жовтня 2016 року право власності на будинковолодіння по вул. Гагаріна, 15-а в с. Зуївці Миргородського району Полтавської області не зареєстровано (а.с. 6). Відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірний будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.44).

Статтею 238 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частина 2 статті 331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (п.1 ч. 1 ст. 2 Закон, ВР України, від 01.07.2004, № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")

Позивач, ОСОБА_1 не на надав суду доказів виникнення в нього права власності на житловий будинок № 15-а, розташований по вул. Гагаріна в с. Зуївці Миргородського району, що виключає правову підставу для застосування судом положень статті 386 ЦК України, якою передбачено право власника, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, шляхом звернення до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Судом встановлено, що позивач з 21.03.2001 року зареєстрований в житловому будинку № 15-а, розташованому по вул. Гагаріна в с. Зуївці Миргородського району, що вказує на те, що він має право користування даним житловим будинком та відповідно до положень статті 396 ЦК України має право на захист, цього права у тому числі і від власника відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Враховуючи те, що до змісту права користування житловим будинком не входить повноваження проводити його інвентаризацію, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 так як його вимоги не ґрунтуються на положеннях закону.

Керуючись ст.ст.16, 317, 386 , 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 208, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області.

Повний текст рішення виготовлений 06.04.2017 року.

Суддя О.А.Городівський