Справа № 567/147/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Самолюк А.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача, третіх осіб ОСОБА_3

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя звернулась ОСОБА_5 Свою заяву мотивує тим, що вона з 03 травня 1995 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який був зареєстрований Межиріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області. Від даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 01.10.2010 року № 2-508/10 шлюб між ними розірваний. Посилається на те, що 15.12.1997 року рішенням Острозької міської ради № 504 її чоловіку ОСОБА_2 було надано земельну ділянку площею 600 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд по вул. Ольжича в м. Острог Рівненської області. Ними спільно було розпочато будівництво житлового будинку за вказаною адресою. На даний час дане будинковолодіння не введене в експлуатацію та на нього не зареєстровано право власності як обєкта нерухомого майна.

Зазначає, що у відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що у неї не має можливості визначити відсоток готовності вказаного незавершеного будівництвом , оскільки відповідач використовує його одноосібно.

Посилаючись на ст. 63, 68 СК України, вважає, що незавершений будівництвом житловий будинок в м. Острог, вул. Ольжича, 20 Рівненської області є спільною сумісною власністю її та відповідача.

Зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За загальним правилом кожен з подружжя має одержати реальну можливість володіти та користуватися спільним майном в натурі.

Вказує, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Посилається на те, що у період перебування з відповідачем у шлюбі ними спільно розпочато будівництво будинку, яке не було завершене і не здано в експлуатацію, а спірний недобудований будинок є спільною власністю її та її бувшого чоловіка, в якому їхні частки є рівними, тому вважає, що за нею слід визнати частину будівельних матеріалів, обладнання та результатів робіт, які були використані в процесі будівництва, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружися.

Просить позовні вимоги задовольнити, визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, обладнання та результатів робіт, які були використані в процесі будівництва за адресом: м. Острог, вул. Ольжича, 20 Рівненської області, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Зазначила що, будинок за адресою м. Острог вул. Ольжича вони будували разом з бувшим чоловіком за власні кошти поки жили в шлюбі. Після розірвання шлюбу вона деякий час ще проживала в даному будинку, потім вимушена була знімати квартиру. Дочка вийшла заміж і залишилась проживати разом з батьком в цьому будинку. В січні 2016 року між її зятем та бувшим чоловіком виник конфлікт після чого чоловік вигнав дочку з будинку. В перід проживання дочки вона мала доступ до будинку та періодично туди приїздила. Після зазначеного конфлікту вона неодноразово пропонувала відповідачу поділити майно, але він відмовлявся. Поки там проживала дочка вона не ставила питання про поділ майна будинку, так як вважала, що вона там залишиться проживати з сім'єю. Під час будівництва спірного будинку для них допомагали їхні батьки та родичі.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовільнити. При цьому пояснила, що з 03 травня 1995 року її довірителька перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. 15 грудня 1997 року рішенням Острозької міської ради № 504 ОСОБА_2 було надано земельну ділянку площею 600 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд по вул. Ольжича в м. Острог Рівненської області. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було спільно розпочато будівництво житлового будинку, яке на даний час не введене в експлуатацію та не зареєстроване, як обєкт нерухомого майна. 1 жовтня 2010 року рішенням Острозького районного суду Рівненської області шлюб між її довірителько та відповідачем було розірвано. Вважає вказане незавершене будівництво спільним майном подружжя, яке належить її довірительці та відповідачу в рівних частках, а саме по ?.

Щодо пояснень відповідача та третіх осіб про будівництво даного будинку за власні кошти ОСОБА_4 та її покійного чоловіка, просить суд не брати до уваги вказані твердження, оскільки в судовому засіданні не було здобуто та не було надано відповідачем чи третіми особами належних, допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. За весь період перебування в шлюбі з відповідачем її довірителька постійно працювала, усі грошові кошти їхньої сімї витрачались суто на будівництво спірного житлового будинку. Вона пропонувала відповідачу неодноразово здійснити поділ спільного майна подружжя, однак він не погодився на жодну з її пропозицій, у звязку з чим нею було подано позову заяву до суду.

Зазначає, що оскільки вказане будівництво не введено в експлуатацію та не зареєстровано, як готовий обєкт, то строк позовної давності не може бути застосований, так як право власності на незавершене будівництво не є зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Просила суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі та визнати за ОСОБА_8 ? частину будівельних матеріалів, обладнання та результатів робіт, які були використані в процесі будівництва за адресою: м. Острог, вул. Ольжича, 20 Рівненської області, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати право приватної власності на ? незавершеного будівництвом житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Острог, вул. Ольжича, 20 Рівненської області, відсоток готовності якого згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи становить 89%.

Також просила суд стягнути з відповідача на користь її довірительки ОСОБА_5 судові витрати, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та в сумі 640 грн., сплачений при поданні позовної заяви, витрати на проведення судової експертизи в сумі 2390 грн., а також витрати на надання правової допомоги в сумі 3840 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Заперечив проти визнання за ОСОБА_5 ? частини будівельних матеріалів, обладнання та результатів робіт, які були використані в процесі будівництва за адресом: м. Острог, вул. Ольжича, 20 Рівненської області, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому зазначив, що восени 1997 року його батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_4 вирішили побудувати будинок в м. Острог. Вони почали купувати будівельні матеріали, зокрема ліс, цеглу. Документи на будинок батьки вирішили оформити на нього. Рішенням виконавчого комітету Острозької міської ради народних депутатів від 15 грудня1997 року йому було надано у приватну власність земельну ділянку площею 600,00 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку за спірним адресом. Будівництво будинку проводилось за кошти батьків, так як в той час його дружина не працювала, а сам він мав тимчасові заробітки. Матір купувала каміння, цеглу, які були вивезені на місце будівництва будинку. На протязі 1995-2005 років він працював по декілька місяців в ПМП «Весна», вантажником на Острозькому пивзаводі, їздовим в Острозькому СТ, різноробочим в ПП «Альфа», ЗАТ «Агробуд», Острозький молокозавод. З липня 2005 по 2010 рік працював тимчасово за наймом у приватних осіб. Отриманий дохід витрачався виключно на потреби сімї. На момент розірвання шлюбу в будинку було дві кімнати, кухня та коридор. З серпня 2010 року та по даний час він проживає в даному будинку один. Донька проживала з його матірю ОСОБА_4, а ОСОБА_5 після розірвання шлюбу винаймала житло. Будинок до цього часу не добудований. Ні він ні його бувша дружина участі у фінансуванні будівництва будинку не приймали, це все здійснювалось за кошти його батьків.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. При цьому пояснила, що коли її син ОСОБА_2 одружився, вона з чоловіком вирішили збудувати для них будинок. Для цього вони звернулися в Острозьку міську раду Рівненської області, рішенням якої було виділено земельну ділянку площею 600 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою м. Острог вул. Ольжича Рівненської області. Вона з чоловіком вирішила оформити дану земельну ділянку на сина. Вона особисто з своїм чоловіком займалася будівництвом даного житлового будинку, так як невістка переважно не працювала та займалася вихованням доньки. ОСОБА_5 деякий період часу працювала, але її заробітної плати вистачало тільки на прожиття. Її син ОСОБА_2 також працював дуже мало. Заробітна плата його була не висока. Її вистачало також лише на продукти харчування. Зазначила, що будівельні матеріали, а саме ліс, цегла, камінь були придбані особисто нею та її покійним чоловіком. Участі у придбанні даних будівельних матеріалів на будівництво спірного житлового будинку ні її син тим більше її бувша невістка ніяким чином не приймали. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, заявлені позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Даний будинок будувався за кошти їхніх батьків. В той час брат практично не працював, а як працював то отримував невелику заробітну плату. ОСОБА_5 займалась вихованням доньки ніде нае працювла. Зазначив, що брату допомагав у будівництів в тому числі і матеріалами, бо розраховував, що той буде допомагати йому.

В судовому засіданні представник відповідача та третіх осіб заявлені позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. При цьому зазначив, що 03.05.1995 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Під час спільного життя 14.09.1995 року у них народилась донька ОСОБА_7. В 1997 році батьки його довірителя ОСОБА_9 та ОСОБА_4 вирішили побудувати будинок в м. Острог, в звязку з чим почали купувати будівельні матеріали для будівництва будинку. Документи на будинок батьки вирішили оформити на сина ОСОБА_2 Відповідно до рішенням № 469 виконавчого комітету Острозької міської ради народних депутатів від 15 грудня1997 року йому було надано у приватну власність земельну ділянку площею 600,00 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою м.Острог вул. Ольжича, 20 Рівненської області. Посилається на те, що будівництво будинку проводилось за кошти батьків, так як в той час ОСОБА_5 не працювала, а його довіритель якщо працював то отримував за це мізерну платню якої вистачало на продукти харчування та одяг. Батьками для будівництва будинку було закуплено каміння, цеглу, та інші будівельні матеріали. На момент розірвання шлюбу в будинку було дві кімнати. З серпня 2010 року та по даний час ОСОБА_2 проживає в даному будинку один. Його донька ОСОБА_7 проживала з його матірю ОСОБА_4, а ОСОБА_5 після розірвання шлюбу винаймала житло. Будинок до цього часу не добудований. Посилається на те, що ні ОСОБА_2 ні його колишня дружина участі у фінансуванні будівництва спірного будинку не приймали. Також просив суд застосувати відносно позову строк позовної давності, посилаючись на те, що позивачка знала про порушення її права проживання ( користування) будинком ще в 2010 році, що зазначено в позовній заяві про розірвання шлюбу від 12.08.2010 року. Вважає, що до позовної заяви про поділ спільного майна подружжя необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_5 не просила суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин його пропуску. Доказом того, що позивачка не проживала в спірному будинку з серпня 2010 року по даний час є як пояснення сторін по справі так і покази свідків. Таким чином, звертаючись до суду 29 лютого 2016 року з позовною заявою про поділ майна позивачка пропустила його строк. Тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 з підстав пропущення нею строку позовної давності. Також в судовому засіданні просив визнати наступні документи недопустимими доказами, зокрема накладну № 1258 від 15.05.1998 року на придбання 2 т цементу, накладну № 76 від 30.03.2002 року на придбання будівельних матеріалів, розрахунок замовлення № 132 від 27.06.2014 року так як вони не відповідають вимогам законодавства зокрема ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та первинні облікові документи та регістри.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що позивачка по справі ОСОБА_5 є його рідною сестрою. Зазначає, що він особисто разом з братами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приймали участь у будівельних роботах будинку за адресою м. Острог вул. Ольжича 20,Рівненської області, де будували будинок його сестра та її чоловік ОСОБА_2 Його сестра тоді перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 Він приймав участь у будівельних роботах, зокрема копав фундамент та заливав його цементом, також їздили по камінь, грузили його та перевозили на будівництво. Він особисто разом з братами працювали в лісі, де заробили верх для будинку сестри. За те, що він там працював ніяких коштів не отримував. Участь приймав у будівництві так як про це його просила сестра, а він погоджувався так як тоді ніде не працював. Коли будували будинок ОСОБА_5 працювала на двох роботах, заробляла кошти. Запевняє суд в тому, що цемент для будівництва будинку сестра купувала за власні кошти.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він особисто разом з братами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приймали участь у будівництві будинку за адресою м.Острог вул.Ольжича, 20, Рівненської області. Будівельні роботи починали з фундаменту закінчували кришею будинку. Грошей для них за це ніхто не платив. Вони допомагали для сестри будувати будинок на її прохання та прохання її чоловіка. Сестра тоді була в шлюбі з ОСОБА_2 Вони привозили балки, крокви, кришу ставили. Запевняє суд в тому, що всі ці будівельні матеріали, а це цемент, пісок, щебінь, цегла були куплені за кошти сестри, так як вона тоді працювала. Сестра теж особисто брала участь у будівельних роботах. Він особисто заливав фундамент під будинок, перестінки ставив, кришу крив, крокви возив. В цих роботах для них також допомагав чоловік сестри ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що допомагав для сестри ОСОБА_5 разом з рідними братами ОСОБА_10 ОСОБА_10 будувати будинок за адресою м.Острог вул.Ольжича,20, Рівненської області. Будували будинок вони всі. Він особисто копав фундамент. Вони працювали разом з братами в лісі та заробили балки, тобто верх для будинку сестри. Балки та крокви вони возили з с.Прикордонне. Сестра даний будинок будувала разом з своїм чоловіком ОСОБА_2 За те, що він там працював йому ніхто нічого не платив. Про допомогу у будівництві будинку його просила як сестра так і її чоловік. За професією він шпаклювальник, штукатурник та плиточник. Він особисто заливав фундамент робив верх будинку. За чиї кошти це все було він не знає. На будівництві він бачив ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Обіди для них приносила сестра. Дати коли це було він не памятає. Під час будівництва даного будинку його сестра була в шлюбі з ОСОБА_2, а будинок почали будувати коли вони одружилися.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона живе по сусідству за адресою м. Острог вул. Ольжича 17 Рівненської області. Вона бачила сусідів як будували даний будинок, так як в цей період вона приходила садити та обробляти города. Бачила як там були ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та люди, які для них допомагали в будівництві. Вона особисто бачила як ОСОБА_5 та ОСОБА_2 приймали участь у будівництві даного будинку. Зазначила, що нею було проведено водопостачання до власного будинку, який проходив повз будинок ОСОБА_2, за половину вартості якого кошти їй повернула ОСОБА_5 ОСОБА_5 проживала в даному будинку до розірвання шлюбу, тобто до 2010 року. Останній раз вона бачила її там приблизно в 2015 році, перед тим як дочка ОСОБА_13 звідти вибиралась. На даний час дочка там не проживає, так як ОСОБА_2 її звідти вигнав. Вона бачила як ОСОБА_5 часом приїздила до дочки. За чиї кошти проводились ці будівельні роботи їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 суду проказав, що на виконання ухвали суду від 19.10.2016 року, ним була проведена будівельно-технічна експертиза незавершеного будівництвом житлового будинку, який знаходиться в м. Острозі по вул. Ольжича,20, Рівненської області, на вирішення якої було поставлено питання який відсоток готовності незавершеного будівництвом житлового будинку. Відповідно до проведеної експертизи ним 03.11.2016 року був складений висновок, в якому зазначено, що відсоток готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, за вищевказаною адресою становить 89 %.

Також 28.11.2016 року до ППФ «Експорт-Рівне» надійшла заява ОСОБА_4 з проханням провести дослідження спеціаліста-будівельника, на вирішення якого поставити наступні питання: чи використовувались під час будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, за адресою м. Острог вул. Ольжича, 20, Рівненської області будівельні матеріали: десять кубічних метрів каміння, цегла в кількості 25200 штук, два кубічних метри будівельного лісу. Ним було проведено експертне дослідження за результатами якого встановлено, що під час будівництва житлового будинку використовувались такі будівельні матеріали: десять кубічних метрів каміння, цегла в кількості 25200 штук, два кубічних метри будівельного лісу( виготовлено балки та крокви).

Зазначив, що при будівництві було використано значно більше матеріалів,про що він і вказав в дослідженні.

Суд заслухавши позивачку, представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, представника відповідачів та третіх осіб ОСОБА_3, свідків, експерта, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено наступне.

Відповідно до ксерокопії витягу з паспорту ОСОБА_5, серії № МЮ № 362893, зокрема штампу Межиріцької сільської ради, 03 травня 1995 року був зареєстрований шлюб з ОСОБА_2В.(т.1 а.с.8).

Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області № 2-508/2010 року, 01.10.2010 року був розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2В.( т.1 а.с.9).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області № 469 від 18.11.1997 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту відводу земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на площу 600 кв. м по вул. Ольжича, 20. (т.1 а.с.10).

Згідно рішення виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області № 504 від 15.12.1997 року, ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку площею 600,0 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд по вул. Ольжича,20. (т.1 а.с.11).

Згідно повідомлення Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації № 1307 від 04.12.2015 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Рівненська область, м. Острог вул. Ольжича, 20, не зареєстрований . (т.1 а.с.12).

Згідно повідомлення Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області станом на 23.12.2015 року у єдиному реєстрі документів що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей чи повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів не міститься інформації щодо житлового будинку за адресою: Рівненська області м. Острог вул. Ольжича,20. ( т.1 а.с.15).

Відповідно до накладної № 76 від 30.03.2002 року ОСОБА_5 придбано у підприємця ОСОБА_15 будівельних матеріалів на суму 1046,00 гривень.(т.1 а.с.61).

Відповідно до накладної № 125 від 15.05.1998 року ОСОБА_5 придбано у підприємця ОСОБА_15 будівельних матеріалів на суму 1320,00 гривень.( т.1 а.с.62).

Відповідно до розрахунку-замовлення № 132 від 27.06.2014 року ОСОБА_5 замовлено у ФОП ОСОБА_16 товарів та послуг на суму 3200 гривень.

(т.1 а.с.63-64) .

Відповідно до висновку експерта № 161101/2-ФМ судової будівельно-технічної експертизи складеного 03.11.2016 року, відсоток готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, який знаходиться за адресою м. Острог вул.Ольжича,20, Рівненської області становить 89%. ( т.1 а.с.180-186).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_5 в період часу з 1993 року по 2011 рік була працевлаштована та працювала на різних роботах також перебувала на обліку в Острозькому районному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю. ( т.1 а.с. 219-222).

Відповідно до висновку експертного дослідження судово-будівельно-технічної експертизи № 161130/2-ФМ складеного 30.11.2016 року, під час будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, який знаходиться за адресою м. Острог вул.Ольжича,20, Рівненської області використовувались такі будівельні матеріали: десять кубічних метрів каміння, цегла в кількості 25200 штук, два кубічних метри будівельного лісу ( виготовлено балки та крокви). (т.1 а.с.229-246).

Відповідно до накладної № 17 від 14.06.2002 року ОСОБА_4 придбано цегли на загальну суму 760 гривень ( т.2 а.с.1).

Відповідно до накладної від 04.07.2002 року ОСОБА_6 придбано цегли на загальну суму 300 гривень ( т.2 а.с.2).

Відповідно до накладної № 232 від 1.09.2000 року ОСОБА_4 придбано цегли на загальну суму 768,00 гривень. ( т.2 а.с.1).

Представник відповідача та третіх осіб просив визнати недопустимими доказами накладну № 1258 від 15.05.1998 року на придбання 2 т цементу, накладну № 76 від 30.03.2002 року на придбання будівельних матеріалів, розрахунок замовлення № 132 від 27.06.2014 року так як вони не відповідають вимогам законодавства зокрема ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та первинні облікові документи та регістри.

Оскільки суду не надано доказів оплати по накладній № 1258 від 15.05.1998 року, накладній № 76 від 30.03.2002 року на придбання будівельних матеріалів, розрахуноку замовлення № 132 від 27.06.2014- зазначені докази слід визнати недопустимими доказами.

У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм па праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. З цієї статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного позивачка правомірно вважає, що незавершений будівництвом житловий будинок № 20, розташований за адресою: м.Острог, вул. Ольжича Рівненської області є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дана норма цілком може бути поширена і на подружжя, адже в ній йдеться про спільне володіння та користування спільним сумісним майном. Іншими словами, за загальним правилом кожен з подружжя має одержати реальну можливість володіти та користуватися спільним майном в натурі.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ні з показів свідків, ні з показів відповідача та третіх осіб не встановлено, що є підстави для зміни розміру частки подружжя.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п.22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Жодних договорів сторонами не укладалось.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення за допомогою дослідження показів свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Вирішуючи вимоги відповідача щодо застосування строків позовної давності, встановлених ст. 72 ч.2 СК України, якою передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, судом враховано що дане положення сімейного законодавства не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки позивач та її представник в судовому засіданні неодноразово заявляли, що спір між сторонами виник в лютому 2016 року після того, як відповідач ОСОБА_2 виселив з будинку їх спільну доньку.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з другим правилом, після розірвання шлюбу вимога про поділ майна може бути заявлена протягом позовної давності у три роки. При цьому цей строк обчислюється не від дня розірвання шлюбу, а від дня, коли один із співвласників (колишній подружжя) дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності, судом враховано те, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності».

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення експертизи в розмірі 2390 гривень та за надання правової допомоги в розмірі 3840 гривень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 60, 61 ст. 63, 68, ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 369, ст. 372 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання з яких складається незавершений будівництвом житловий будинок № 20 по вул. Ольжича в м.Острог Рівненської області, відсоток готовності якого складає 89%.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі - 1191 (одну тисячу сто дев'яносто одну ) грн. 20 коп., витрати за проведення експертизи в розмірі 2390 (дві тисячі триста дев'яносто) гривень та 3840 ( три тисячі вісімсот сорок ) гривень 00 копійок за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_17