АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Укрстройінвєст», товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» про визнання недійсним договорів та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення коштів одержаних на їх виконання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПП «Укрстройінвєст», ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» про визнання недійсним договорів та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення коштів одержаних на їх виконання - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В скарзі вказує на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зазначає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що оскаржуваний договір позики містить істотний дисбаланс прав та обов'язків між сторонами договору. Також зазначає, що оскаржуваний договір страхування є взаємопов'язаним із договором позики.

Представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомляли. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Іванченка М.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 лютого 2016 року між ПП «Міжнародний інєстеційний цєнтр», правонаступником якого є ПП «Укрстройінвєст» та ОСОБА_3 укладено договір позики №7002058, умовами якого компанія передає клієнту у власність товар (без обмеження клієнта щодо повного розпорядження, продажу, обміну та інше) - автотранспорт марки СhevroletLacetti, модель 2012 року, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності на умовах, визначених цих договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину договору.

Згідно п.1.1.1. договору товар у позику надається в грошовому еквіваленті 178000 грн (ціна товару). Позика клієнтом повертається в грошовому еквіваленті товару (ціни товару).

Термін остаточної оплати товару наданого у позику 19 лютого 2017 року включно (п.1.1.2. договору позики).

Товар надається протягом 3 (трьох) банківських днів у разі виконання клієнтом умов договору (п.1.5 договору).

Пунктом 3.3.2 договору клієнт зобов'язався забезпечити компанію всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених п.п. 3.2.1 цього договору, бути застрахованим від нещасного випадку та надати оригінал договору добровільного страхування від нещасного випадку, страхова сума страхувальника (клієнта), в якому повинна становить не менш суми узгодженої ціни товару, який клієнт має намір отримати у позику.

Також, 19 лютого 2016 року між ТОВ «СК «Укркомстрах», правонаступником якого є ТДВ «СК «Промінвест» та ОСОБА_3 на виконання умов договору позики №7002058 від 09 лютого 2017 укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків №452/15, за умовами якого сплата страхового платежу здійснюється одноразово до 19 лютого 2016 року.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії квитанції №201 від 19 лютого 2016 року, на виконання договору страхування ОСОБА_3 сплатив на рахунок ТОВ «СК «Укркомстрах» страховий платіж у розмірі 35 600 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду позивач вказував на недійсність договору позики та договору страхування при цьому посилався на ст..203, 230 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини введення його в оману відповідачами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також ч.3 цієї статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог ЦПК України інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

У відповідності до п.9.21, договору позики від 09 лютого 2017 року, клієнт підтверджує, що ініціатором укладення цього договору був він сам. Всі умови договору, додатків та акту до нього в повному обсязі відображають побажання клієнта. Жодна із умов цього договору не була нав'язана будь-якою зі сторін. Підписанням цього договору клієнт не ставить себе в невигідне по відношенню до позичальника становище.

Пунктом 9.22 договору позики визначено, клієнт проявляє ініціативу та свідомо підтверджує, що всі умови договору є справедливими, дотримано принцип добросовісності, витримано баланс договірних прав та обов'язків обох сторін.

Згідно п. 9.23 договору позики, сторони підтверджують, що за своєю природою цей договір не є договором з використанням нечесної підприємницької практики. Даний договір спрямований на реальне настання правових наслідків (фактичне отримання товару у позику, у разі виконання сторонами умов договору) та є досягнутою між сторонами угодою та не порушує права клієнта. Жодна із сторін не вводиться в оману. Обом сторонам договору надано у чіткій, зрозумілий та однозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Сторони розуміють у повному ст.1046-1053, ст.550-559, ст.572-593, ст.553-559 ЦК України, які регулюють правовідносини цього договору.

Отже враховуючи вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що позивачем в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що укладаючи оспорюванні договори відповідачі вели нечесну підприємницьку практику та ввели ОСОБА_3 в оману.

Отже з огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді: