Провадження № 22-ц/773/589/17 Категорія: 43 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Данилюк В.А., Киці С.І.,

з участю секретаря Вергуна Т.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року позов задоволено.

Постановлено визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить суд рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, кожен окремо апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній зазначених.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, кожен окремо, апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач як власник житлового будинку має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 31 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максимяк Ж.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1447, відповідно до умов якого обдаровувана набула право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 4, 5).

Крім того, 31 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максимяк Ж.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1449, відповідно до умов якого обдаровувана прийняла в дар земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану в с. Вікторяни Луцького району Волинської області для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7, 8).

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 грудня 2013 року вбачається, що позивач зареєструвала належним чином право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану в с. Вікторяни Луцького району Волинської області для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 6, 9).

З будинкової книги серії НОМЕР_1 вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, її баба ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дядько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15-17).

Згідно довідки, виданої Ратнівською сільською радою Луцького району Волинської області 12 липня 2016 року за № 346 ОСОБА_3 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, однак не проживає з 1999 року (а.с. 18).

Фактично відповідач проживає у с. Одеради Луцького району, у спірному житлі не проживає з 1999 року, як сам він ствердив в судовому засіданні в апеляційному суді.

Конституцією України гарантовано як право на житло, так і право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст.ст. 41, 47).

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Дотримуючись принципу справедливого балансу між правами власника житлового приміщення та інтересами особи, яка зареєстрована у цьому приміщенні та має інше житло, колегія суддів виходить із пріоритету права власності в національному та міжнародному законодавстві.

Доводи апеляційної скарги про те, що матір відповідача ОСОБА_5 тривалий час знаходилась на лікуванні у психіатричній лікарні, що свідчить про її обмежену дієздатність, колегія суддів до уваги не бере, оскільки правочин, на підставі якого позивач набула право власності на житловий будинок, є чинним.

Доводи відповідача про те, що він був співвласником будинку спростовуються письмовими доказами, зокрема договором дарування житлового будинку від 31 грудня 2013 року, з якого вбачається, що спірний об'єкт нерухомого майна належав одноособово ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2, виданого 16 грудня 2013 року.

Питання правомірності оформлення права власності на спірний житловий будинок не розглядається в даній цивільній справі, а може бути предметом окремого позову.

Доводи відповідача про те, що він до весни 2014 року обробляв город, доглядав за будинком, в якому знаходилися його речі, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі факти не впливають на зміст правомочностей позивача як власника нерухомого майна.

Суд першої інстанції при постановленні рішення правильно застосував практику Верховного Суду України, зокрема правову позицію в справі № 6-158цс14, згідно якої право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Враховуючи, що відповідач, хоча й є дядьком, проте не належить до членів сім'ї нового власника будинку, суд зробив правильний висновок про те, що позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді