Провадження № 2/234/5108/17
30 листопада 2017 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
в складі головуючого судді Чернобай А.О.,
при секретарі Науменко А.Е.,
за участю представника третьої особи ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа- орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Із позову вбачається, що 28 жовтня 2014 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Краматорського міського суду від 03 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач. з народження доньки ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, не цікавиться її здоров'ям та успіхами. Він ніде не працює, зловживає спиртними напоями. Відповідач не виконує усіх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, відповідно до ст. 150 СК України. Батько дитини не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Позивачка просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відношенні його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки його доходу до повноліття доньки. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр». Заперечення до позовної заяви суду не надав.
Представник третьої особи у судовому засіданні з позовом погодилась та пояснила, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 28.10.2014 року по 03.10.2016 року. Від шлюбу мають малолітню дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини, ОСОБА_3 з донькою не спілкується, не виявляє бажання займатись її вихованням, не звертався до ОСОБА_2 з приводу побачень з донькою, хоча місцезнаходження дитини йому відомо. Відповідно довідки дошкільного навчального закладу № 60, батько ОСОБА_4, ОСОБА_3 не приводе дитину та не забирає її з дитячого садочка, на виховні заходи до дитини у дитячий садок не з'являється, участі у громадській роботі дитячого закладу не бере. Таким чином, ОСОБА_3 самоусунувся від виховання та утримання своєї малолітньої доньки, порушує норми чинного законодавства щодо виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтує ними. Тому, враховуючи інтереси малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи.
На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вислухавши думку представника третьої особи, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
03 жовтня 2016 року заочним рішенням Краматорського міського суду шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки ОСОБА_2 змінено на прізвище, яке було під час реєстрації шлюбу «ОСОБА_2» (а.с. 9).
Із довідки, виданої ДНЗ № 60 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно не приймає участь у вихованні доньки ОСОБА_4. До дитячого закладу доньку не приводив і не забирав, батьківські збори не відвідував, участі у громадській роботі дитячого закладу не брав. (а.с. 10).
Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради, орган опіки та піклування, враховуючи інтереси малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки останній самоусунувся від виховання та утримання своєї малолітньої дитини (а.с. 23-24.)
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідач ОСОБА_3самоусунувся від підготовки малолітньої дитини до самостійного життя, не спілкується з донькою, не створює умов для її всебічного розвитку, не проявляє інтересу до її життя, потреб, здоров'я, не надає доньці матеріальної допомоги. Відповідач не виявляє інтересу до внутрішнього світу малолітньої доньки, не створює умов для отримання нею освіти. Дійсно, така поведінка відповідача не відповідає вимогам Закону.
Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею доньки, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити. Т
Також згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп., які були понесені позивачем при звернені до суду.
Керуючись ст. 10, 60, 213-215,224 ЦПК України, ст. ст. 164, 166, 180,181,185 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відношенні його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Краматорська Донецької області, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2017 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640, 00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Краматорського міського суду Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: