АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2216/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 52 Степаненко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівСіренка Ю. В., Храпка В. Д.
при секретаріЧуйко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу виплати аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 31 травня 2014 року по 20 січня 2017 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У березні 2016 року відповідач залишив сім'ю і його місце перебування невідоме.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2016 року стягнуто аліменти на користь матері дитини в розмірі ? частини заробітної плати (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 06.07.2016 року.

Відповідач жодним чином не бере участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає в утриманні сина, батьківські обов'язки не виконує.

Тому, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також змінити спосіб виплати аліментів на стягнення в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому, посилається на те, що судом не враховано всі обставини справи, тому ухвалене рішення не є обґрунтованим.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначено, що позивачка має намір укласти шлюб з ОСОБА_9, з яким вони з початку літа 2016 року спільно проживають, виховують і утримують малолітнього ОСОБА_8 і останній бажає усиновити та виховувати дитину.

Заслухаши ОСОБА_8 та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17 лютого 2016 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси, Черкаського міського управління юстиції (а.с. 14).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016 року стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2016 року (а.с. 17, 18).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.01.2017 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано (а.с. 16).

В судовому засіданні ОСОБА_8 зазначила, що останнє відоме їй місце перебування відповідача є м. Запоріжжя, де відповідач працює на підприємстві.

Разом з тим, позивачка не надала суду докази, підтверджуючі відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення аліментів. Рішення не звернуто до виконання. Інформація щодо розрахунку заборгованості по аліментах відсутня.

В суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_11 (сестра позивачки), ОСОБА_12 (батько позивачки), ОСОБА_9 (співмешканець позивачки), ОСОБА_13, які не характеризували відповідача негативно.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-XII, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Як видно з роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 вказаної постанови Пленуму також передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що давало б підстави для можливості застосування до ОСОБА_7 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Крім того, судом було враховано, що батько дитини переїхав проживати в іншу місцевість, що може перешкоджати належному спілкуванню з сином.

Зважаючи на відсутність висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, неможливість встановити факт ухилення від виконання батьківських обов'язків за відсутності відомостей про відповідача, недоведеність позивачкою доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_7, а також враховуючи вік дитини (майже 2 роки) та невеликий термін ухилення відповідача від виховання дитини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав в даному випадку було б передчасним та необґрунтованим.

Посилання апеляційної скарги про те, що співмешканець позивачки ОСОБА_9 має намір укласти шлюб та усиновити в подальшому дитину, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Решта доводів апеляційної скарги не містить обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Твердження скарги зводяться до переоцінки обставин справи, а також показань свідків та інших доказів, що були досліджені та оцінені районним судом.

Що стосується вимог зміни способу стягнення аліментів з частки від доходу на стягнення твердої грошової суми у розмірі 1 500 грн. щомісячно, то суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком районного суду про те, що позивачка не надала достатніх та допустимих доказів, які, відповідно до ст. 182 СК України, підлягають дослідженню при вирішенні цього питання і є підставою для задоволення позову в цій частині.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які можуть бути підставами для скасування або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :