АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

при секретарі: Синявському Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Закрите акціонерне товариство «Океан», про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Закритого акціонерного товариства «Океан» про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що на виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2009 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 476 442,12 грн. та судових витрат у сумі 1730,00 грн. було видано два виконавчих листи, тоді як матеріали справи містять інформацію про видачу лише одного виконавчого листа. Вказував на те, що виконавчий лист, який виданий 29.03.2010 зі строком пред'явлення до виконання до 05.10.2012 не містить підпису судді та печатки суду, у зв'язку з чим підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню повністю. У зв'язку з відсутністю в матеріалах справи інформації щодо правомірності видачі виконавчого листа від 16.06.2011 зі строком пред'явлення до виконання до 04.10.2013 вважав, що даний виконавчий лист також слід визнати таким, що не підлягає виконанню повністю.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Виконавчий лист № 2-6070/09, виданий 29.03.2010 Шевченківським районним судом м. Києва, набрав чинності 05.10.2009, строк пред'явлення до виконання до 05.10.2012, про стягнення боргу в розмірі 476 442,12 грн. з боржника ОСОБА_1 визнано таким, що не підлягає виконанню повністю.

В задоволенні заяви в частині визнання виконавчого листа № 2-6070/09 виданого 16.06.2011, строк пред'явлення до виконання до 04.10.2013, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду в частині відмови в задоволенні заяви, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої зазначав, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Посилався на те, що при постановленні ухвали судом не взято до уваги визначені законом підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Судом в повному обсязі не перевірено матеріали справи та належним чином не досліджено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують отримання ОСОБА_3 другого виконавчого листа 16.06.2011, що свідчить про незаконність та неправомірність даного виконавчого листа.

Висновки суду першої інстанції щодо законності постанови державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області про відкриття виконавчих проваджень, в тому числі за виконавчим листом № 2-6070/09, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 16.06.2011, та необґрунтованості заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є незаконними.

За вказаних обставин просив змінити ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні заяви та визнати виконавчий лист № 2-6070/09, виданий 16.06.2011 Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення боргу в розмірі 476 442,12 грн. з боржника ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з підстав наведених в ній.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

ЗАТ «Океан» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу в частині відмови, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання виконавчого листа від 16.06.2011 таким, що не підлягає виконанню, зазначені в заяві, а саме відсутність в матеріалах справи розписки про отримання стягувачем виконавчого листа, не є такими, що передбачені законом для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам закону.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2009 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ЗАТ «Океан» на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 476 442,12 грн., витрати по сплаті державного мита у сумі 1 700 грн. та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. Рішення набрало законної сили.

На виконання судового рішення видано два виконавчі листи від 29.03.2010 та від 16.06.2011, копії яких містяться в матеріалах справи, за якими відкрито два виконавчих провадження. Так, постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області (далі - ВДВС Ірпінського МУЮ) БотнєвоюН.Г. від 16.02.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 50169990 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6070/09, виданого 16.06.2011 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 478 142,12 грн.

Також постановою державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Ботнєвою Н.Г. від 16.02.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 50169593 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6070/09, виданого 29.03.2010.

Судом також встановлено, що постанови державного виконавця про відкриття вказаних вище виконавчих проваджень ОСОБА_1 було оскаржено до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області Ботнєвої Н.Г.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2016 ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2016 скасовано та постановлено нову ухвалу про часткове задоволення скарги. Апеляційним судом м. Києва скасовано ухвалу в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 16.02.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП № 50169593 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6070/09, виданого 29.03.2010 та постановлено в цій частині нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та визнано незаконною постанову державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Ботнєвої Н.Г. від 16.02.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП № 50169593.

В частині заявлених вимог про визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Ботнєвої Н.Г. від 16.02.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП № 50169990 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6070/09, виданого 16.06.2011, відмовлено.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2016 набрала законної сили.

При постановленні ухвали судом апеляційної інстанції було встановлено, що постанова державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області Ботнєвої Н.Г. від 16.02.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП № 50169990 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6070/09, виданого 16.06.2011, винесена державним виконавцем у відповідності до наданих йому законом повноважень, в межах його компетенції, а виконавчий лист № 2-6070/09 від 16.06.2011, на підставі якого прийнято постанову про відкриття провадження ВП № 50169990, повністю відповідає вимогам закону, зокрема ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

З вимог зазначеної вище статті слідує, що суд може:

1) виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі;

2) визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, стаття 369 ЦПК України містить виключний перелік підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме: видача виконавчого листа помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З огляду на зазначене ухвала суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перепоною у завершенні судового провадження і в реалізації громадянином його гарантованого Конвенцією «права на суд», а оскільки така ухвала унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, тому перешкоджає подальшому розгляду та провадженню у справі.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-608цс15 у постанові від 24 червня 2015 та у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України по справі № 6-599цс16 у постанові від 13 квітня 2016 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги про помилковість видачі Шевченківським районним судом м. Києва виконавчого листа від 16.06.2011 спростовуються встановленими судом обставинами в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2016, яка набрала законної сили, а саме судом встановлено, що виконавчий лист від 16.06.2011, на підставі якого державним виконавцем відкрито виконавче провадження, відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1, ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/13224/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4669/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.