Справа № 445/262/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

20 квітня 2017 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.

при секретарі Притула І.В.

з участю представника

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

в лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Золочівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого вказує, що 25.09.2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 740 000,00 грн., строк позики два місяці, сторонами встановлено розмір процентів за користування позикою - 4% в місяць. На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_3 надано письмову розписку. Своїх зобовязань за договором позики відповідач не виконала, грошових коштів йому не повернула, з огляду на зазначене, рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 14.07.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 740 000,00 грн. основного боргу та 88 800,00 грн. процентів за користування позикою за період з 25.09.2014 року по 25.12.2014 року. Вказана заборгованість станом на сьогоднішній день відповідачем не погашена, постановою начальника Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 26.09.2016 року, в рахунок погашення боргу, йому передано право власності на 1/2 частину автомобіля марки Ауді-А6, належного відповідачеві, вартістю 70 239,00 грн. Зазначає, що рішення суду про стягнення основного боргу не звільняє відповідача від обовязку сплати процентів за період фактичного користування позикою. Окрім цього, згідно вимог ст. 625 ЦК України, відповідач зобовязана сплатити на його користь інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних за користування чужими грошима, а відтак просить стягнути з відповідача на його користь 740 000,00 грн. процентів за користування позикою, 500 980,00 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу, 49 387,40 грн. трьох процентів річних за користування чужими грошима та 162 089,60 грн. інфляційних нарахувань на суму несвоєчасно виплачених процентів.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Додатково пояснила, що позивач, згідно постанови начальника Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 26.09.2016 року, в рахунок погашення боргу, отримав право власності на 1/2 частину автомобіля марки Ауді-А6, належного відповідачеві, вартістю 70 239,00 грн. Дана сума врахована позивачем в якості оплати раніше стягнутих судовим рішенням процентів за користування позикою у розмірі 88 800,00 грн., основний борг у розмірі 740 000,00 грн. досі залишається не погашеним. Нарахування процентів та інфляційних втрат проводились позивачем виходячи із розміру неповернутого основного боргу, згідно із розрахунків, що додані до позовної заяви. Не заперечує проти заочного розгляду справи, оскільки відповідач належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи через засоби масової інформації.

Відповідач в судове засідання в чергове не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням про виклик відповідача до суду, яке розміщене в газеті «Львівська пошта» № 125 (1935) від 01.04.2017 року. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не подавала.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 25.09.2014 року укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 740 000,00 грн. строком на два місяці. Сторонами встановлено проценти за користування позикою у розмірі 4% за місяць. Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується розпискою відповідача від 25.09.2014 року (а.с. 6).

Заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 14.07.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 25.09.2014 року у розмірі 828 800,00 грн. (а.с.7).

Як вбачається із зазначеного рішення суду, стягнута сума складається із основного боргу у розмірі 740 000,00 грн. та 88 800,00 грн. процентів за користування позикою за період з 25.09.2014 року по 25.12.2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2016 року, рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14.07.2015 року залишено без змін (а.с.8).

Як вбачається із акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 26.09.2016 року та постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 26.09.2016 року, позивач, в рахунок погашення боргу, отримав право власності на 1/2 частину автомобіля марки Ауді-А6, належного відповідачеві, вартістю 70 239,00 грн. (а.с. 22, 23).

Залишок заборгованості відповідача перед позивачем по зведеному виконавчому провадженню № 51106124 з примусового виконання рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14.07.2015 року становить 758 926,00 грн., що підтверджується довідкою Золочівського районного відділу державної виконавчої служби від 20.04.2017 року № 09-19/3510. (а.с.35)

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14.07.2015 року не скасовувалось та набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання грошового зобовязання перед позивачем за договором позики від 25.09.014 року та незважаючи на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14.07.2015 року сума позики у розмірі 740 000,00 грн. відповідачем досі не повернута.

Виходячи із аналізу вищевказаних норм права в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві, чого ОСОБА_3 здійснено не було, відповідач продовжує користуватись належними позивачу коштами, а тому останній має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі, що встановлений договором (4% в місяць) за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Окрім цього, нарахування та стягнення процентів за час фактичного користування позикою не звільняє боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, від сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Судом проведено перевірку математичних розрахунків сум, які позивач просить стягнути із відповідача, на підставі чого встановлено, що такі є вірними.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 740 000,00 грн. процентів за користування позикою за період з 25.12.2014 року 25.01.2017 року, 500 980,00 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу розрахованих за період з 01.12.2014 року по 01.02.2017 року, 49 387,40 грн. трьох процентів річних від простроченої суми нарахованих за період з 26.11.2014 року по 14.02.2017 року та 162 089,60 грн. інфляційних нарахувань на суму несвоєчасно виплачених процентів розрахованих за період з 01.12.2014 року по 01.02.2017 року

За приписами ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій (а.с.5).

За вказаних обставин, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, виходячи із ставки передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у розмірі 8 000,00 грн.

Окрім цього, в силу ч. 1 ст. 88, п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 100,00 грн., що понесені позивачем та підтверджені відповідною банківською квитанцією №30 від 31.03.2017 року.

Керуючись ст. 8, 10, 57, 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-227, 233 ЦПК України, ст. 526, 536, 625, 1048-1050 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) проценти за користування позикою у розмірі 740 000,00 грн. (сімсот сорок тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 500 980,00 грн. (п'ятсот тисяч дев'ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) інфляційні нарахування на суму несвоєчасно сплачених процентів у розмірі 162 089,60 грн. (сто шістдесят дві тисячі вісімдесят дев'ять гривень 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 49 387,40 грн. (сорок дев'ять тисяч триста вісімдесят сім гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) 100,00 грн. (сто гривень 00 копійок) судових витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок) в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Копію даного рішення направити відповідачеві ОСОБА_3 та роз'яснити їй, що дане заочне рішення може бути переглянуте Золочівським районним судом Львівської області за її письмовою заявою, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разi залишення заяви про перегляд заочного рiшення без задоволення, заочне рiшення може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляцiйному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя ОСОБА_4