Справа №539/6/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Іващенка Ю.А.,

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Перша Лубенська ДНК, Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2, треті особи Перша Лубенська ДНК, Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24 грудня 2013 року померла ОСОБА_3, мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина та вони є спадкоємцями першої черги за законом. При перевірці Спадкового реєстру було виявлено заповіт, посвідчений Шершнівською сільською радою Лубенського району від 11.11.2002 року. За цим заповітом їх мати ОСОБА_3 заповіла земельну частку (пай) державний акт ІІ- ПЛ № 019434 ОСОБА_2. Для неї існування заповіту від 11.11.2002 року було несподіванкою та новиною. При житті ОСОБА_3 постійно вказувала їм, як донькам, що все майно буде поділено між ними порівну, і стверджувала, що ніяких заповітів вона не складала. Їх мати - ОСОБА_3 була не письменною, а тому підписати власноручно заповіт фактично не могла.

Позивач прохала суд постановити рішення, яким визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 та посвідчений 11.11.2002 року за № 90 секретарем Шершнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала.

Треті особи Перша Лубенська ДНК, Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з»явились, направили на адресу суду заяви з проханням розглядати справу за відсутності їх представників, покладаються на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу, з»ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що заповітом, посвідченим Шершнівською сільською радою Лубенського району від 11 листопада 2002 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла земельну частку (пай) державний акт ІІ- ПЛ № 019434 своїй дочці ОСОБА_2.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії першої Лубенської державної нотаріальної контори від 08.12.2014 року у видачі свідоцтв про право на спадщину на ім»я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено, оскільки у спадкоємців виник спір щодо розподілу спадкового майна.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин до даних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Статтею 543 ЦК УРСР було передбачено, що якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених, заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно.

Згідно ч. 2 ст. 37 Закону "Про нотаріат", чинного станом на 2002 рік - у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських ОСОБА_4 народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині

Станом на час складання заповіту від 11.11.2002 року, його порядок посвідчення мав відповідати вимогам «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затверджена наказом Мінюсту від 25.08.1994 р., № 22/5.

Відповідно до п.1 цієї Інструкції, яка діяла на той час, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти.

В п. 33 цієї Інструкції зазначено, що посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути складений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в пункті 13 цієї Інструкції.

Відповідно ст. 44 ЦК УРСР письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписатися, то за його дорученням угоду може підписати інший громадянин. Підпис останнього повинен бути засвідчений організацією, в якій працює або навчається громадянин, що укладає угоду, або житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні, або органом чи службовою особою, що вчиняють нотаріальні дії.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що за життя ОСОБА_3 він її знав, вона ніде підписів не могла ставить, оскільки була не письменна.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_6 від 28.03.2017 року вона знала ОСОБА_3 з 1971 року, школу ОСОБА_3 не відвідувала, була не письменна, підписів не могла ніде ставити.

За ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заповіт складений ОСОБА_3 11.11.2002 року, посвідчений секретарем Шершнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 90 було здійснено з порушенням п. 33 Інструкції, у зв'язку він не відповідає вимогам закону, а тому такий заповіт слід визнати недійсним.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 213-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Перша Лубенська ДНК, Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_3 та посвідчений 11.11.2002 року за № 90 секретарем Шершнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.А. Іващенко