АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/278/17 Справа № 209/3613/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Дніпро 28 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Лаченкової О.В.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнат Лідер» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Магнат Лідер» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 26 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 28 991, 70 грн., з кінцевим строком повернення 30 серпня 2013 року.

Зобовязання ОСОБА_2 за вказаним договором були забезпечені договором поруки від 27 серпня 2012 року, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Магнат Лідер».

30 серпня 2013 року ТОВ «Магнат Лідер», як поручитель, повернуло ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 28 991, 70 грн. за договором позики, укладеним з ОСОБА_2

02 вересня 2013 року відповідач склав гарантійний лист про визнання свого боргу перед позивачем у розмірі 28 991, 70 грн., який зобовязується сплатити протягом трьох-чотирьох місяців, починаючи з вересня 2013 року. У визначений у розписці строк грошові кошти повернуті не були, у звязку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості, яка складається з суми боргу, пені, 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат /а.с.3-5/.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 51 438, 38 грн., яка складається з: суми боргу у розмірі 28 991, 70 грн., 3% річних у розмірі 1 398, 71 грн. та інфляційні витрати у розмірі 21 047, 97 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.100-101/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про його скасування /а.с.104-107/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Магнат Лідер» звернулося до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 28 991, 70 грн., сплачених товариством, як поручителем, в рахунок виконання умов договори поруки від 27 серпня 2012 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_3

Вказаний договір поруки було укладено в рахунок забезпечення виконання ОСОБА_2, як боржником, зобовязань за договором позики від 26 серпня 2012 року, укладеним з ОСОБА_3 (кредитором).

На підтвердження вказаних правовідносин позивачем було надано суду відповідні докази, з яких вбачається, що ОСОБА_2 починаючи з 1 липня 2013 року та по 30 жовтня 2013 року працював в ТОВ «Магнат Лідер» на посаді торгівельного агента /а.с.14/.

Відповідно наказу № 17 від 30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звільнився із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням /а.с.15/.

02 вересня 2013 року ОСОБА_2 був складений гарантійний лист, в якому зазначено, що відповідач погоджується з боргом перед Компанією «Магнат Лідер», який станом на 30 вересня 2013 року складає 28 991, 70 грн. Вказану суму боргу він планує повернути на протязі 3- 4 місяців, починаючи з вересня 2013 року /а.с.6/.

В матеріалах справи міститься копія вказаної розписки, оригінал якої на вимогу суду позивачем надано не було.

Також в матеріалах справи міститься прибутковий касовий ордер №17 від 02 вересня 2013 року на суму 28 991, 70 грн., які отримані по чеку №MA 0061026 для надання позики ОСОБА_2 згідно договору позики від 02 вересня 2013 року /а.с.9/.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 02 вересня 2013 року грошові кошти у розмірі 28 991, 70 грн. були видані ОСОБА_4 на підставі договору позики від 02 вересня 2013 року /а.с.10/.

Оцінивши надані позивачем докази, колегія суддів позбавлена можливості встановити боргові зобовязання відповідача перед позивачем за договором позики від 26 серпня 2012 року, в рахунок якого товариством, як поручителем, були сплачені грошові кошти замість основного боржника на підставі укладеного договору поруки від 27 серпня 2017 року.

Позивачем не було надано будь-яких доказів в розумінні ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження виниклих правовідносин між сторонами, на які він посилається у своєму позові. Матеріали справи не містять, ані договору позики від 26 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 (кредитор) та ОСОБА_2 (боржник), ані договору поруки від 27 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 (кредитор) та ТОВ «Магнат Лідер» (поручитель), тоді як надані позивачем документи в якості доказів суперечать один одному.

З гарантійного листа від 02 вересня 2013 року вбачається, що відповідач погоджується з боргом перед Компанією «Магнат Лідер», тоді як позивач, починаючи з 09 вересня 2012 року, зареєстрований як Товариство з обмеженою відповідальністю «Магнат Лідер», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /а.с.17/.

Крім того, з даної розписки не можна встановити на підставі чого виникли боргові зобовязання та в ній відсутні будь-які посилання на укладені договори позики та поруки, таким чином, неможливо визначити чи взаємовязанні зобовязання за договором позики та даним гарантійним листом, оскільки з усіх ознак збігається лише сума боргу.

Також в даному листі не визначено чітко встановленого зобовязання відповідача повернути кошти у визначені сторонами строки, оскільки в ньому лише зазначено, що боржник планує погасити заборгованість.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Після повернення коштів розписка повертається боржнику та зобовязання за договором вважаються виконаними. Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що на підтвердження існування боргових зобовязань слугує оригінал розписки. Проте, під час апеляційного розгляду справи оригінал гарантійного листа від 02 вересня 2013 року позивачем наданий не був, як і не було його надано у суді першої інстанції, виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, оскільки в ньому зазначено про дослідження копій документів.

Дослідження і оцінка зазначених доказів мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані розбіжності не дають достовірно встановити існування боргу відповідача перед позивачем та підстави його виникнення, таким чином, колегія суддів не може визначити з яких саме договірних відносин утворились зобовязання відповідача.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2789цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

З огляду на зазначене, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції наведені обставини не врахував, та застосував правові норми з порушенням норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року скасувати.

В задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнат Лідер» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_5