Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/8915/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/3873/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2017 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2016 року на користь ПАТ «Правекс-Банк» із ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 02.04.2008 року

31 травня 2017 року між ПАТ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до товариства перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором від 02.04.2008 року.

Враховуючи вищевикладене заявник просив суд замінити стягувача ПАТ «Правекс-Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» по справі за позовом ПАТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову про задоволення скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, виходив із того, що заявником в супереч вимогам ст.. 60 ЦПК України, доказів про наявність конкретного виконавчого провадження у відповідному підрозділі органів ДВС, щодо якого заявником могло б бути поставлене, у встановленому законом порядку, питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суду не надано, а тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2016 року на користь ПАТ «Правекс-Банк» із ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 02.04.2008 року.

31 травня 2017 року між ПАТ «Правекс- Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у відповідності до чинного законодавства укладено договір купівлі-продажу права вимоги, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги за договором про надання кредиту № 333-012/08Р від 02.04.2008 року, укладеним між ПАТ «Правекс Банк» і ОСОБА_3

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що відступлення права вимоги за кредитним договором відбулося після ухвалення судового рішення.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Проводячи аналіз наведених норм права, слід дійти висновку, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, у тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані норми права уваги не звернув, пославшись на зміст ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" не врахував що у даному випадку підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення, і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки.

Отже ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.307, п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2017 року у цій справі скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: