Номер провадження: 22-ц/785/6117/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Дельта Банк на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

ВСТАНОВИЛА:

08.09.2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі-Банк 1) звернулось із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Банком права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що 26.12.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» (далі-Банк 2) і ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 13,4% річних за користування кредитними коштами на строк до 26.12.2014 року.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 26.12.2007 року, 26.12.2007 року між Банком 2 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

27.10.2009 року Банк 2 змінив назву з АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Укриббанк».

08.12.2011 року між Банком 1 і Банком 2 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема і за кредитним договором від 26.12.2007 року та договором іпотеки від 26.12.2007 року.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, станом на 06.08.2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 1 278 825,94 гривень, з березня 2015 року в Банку 1 запроваджено тимчасову адміністрацію із призначенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб на здійснення ліквідації Банка 1, за іпотечним договором Банк 1 може вимагати у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором про звернення стягнення на предмет шляхом передачі предмета іпотеки у власність Банка, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банка 1 просить заочне рішення суду від 19.04.2017 року скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Представник Банка 1, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 не зявились у засідання колегії суддів, сповіщались про розгляд справи 23.11.2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, зокрема представнику Банка 1 від 03.10.2017 року та від 05.10.2017 року (а.с.148-150).

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Банк 1 просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність Банка 1 квартири АДРЕСА_1 з підстав ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умов кредитного й іпотечного договорів (а.с.1-7).

Суд, відмовляючи у позові виходив з того, що сторони іпотечного договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, іпотечним договором між сторонами не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на підставі рішення суду (а.с.122,123).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язань, які регулюються нормами ЦК України і Законом України Про іпотеку.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» (далі-Банк 2) і ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 13,4% річних за користування кредитними коштами на строк до 26.12.2014 року (а.с.8-31).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 26.12.2007 року, 26.12.2007 року між Банком 2 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.32-35).

27.10.2009 року Банк 2 змінив назву з АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Укриббанк».

08.12.2011 року між Банком 1 і Банком 2 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема і за кредитним договором від 26.12.2007 року та договором іпотеки від 26.12.2007 року (а.с.58-62).

Відповідно до п.п. 4.1.1, 4.2.3 договору іпотеки від 26.12.2007 року, у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, звернення стягнення на іпотечне майно може бути здійснене шляхом позасудового врегулювання у відповідності до умов договору та Закону України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки із застосування позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку» (п.4.3 договору, а.с.34).

Сторони договору іпотеки досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання, зокрема здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосоване сторонами у будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (п.п.5.1, 5.2.1,5.3 договору іпотеки, а.с.34).

За змістом ст. 33 ч. 3 Закону України Про іпотеку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на предмет іпотеки

здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності на підставі рішення суду ЦК України передбачена ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України (визнання права власності) не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності на набуте раніше майно на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, відповідно до ст. 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (правова позиція Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17).

Зважаючи на те, що договір іпотеки від 26.12.2007 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (розділ 5), що є правовою підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем у позасудовому порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за необгрунтованістю вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на підставі рішення суду.

Доводи представника Банка у скарзі про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності можливе і на підставі рішення суду, а також, що висновки суду не відповідають постанові Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі №6-124цс13 та практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ /ухвала від 08.02.2017 року/ - не заслуговують на увагу, оскільки не узгоджуються зі змістом правочину договором іпотеки від 26.12.2007 року, який укладено між сторонами, вимогам ст. 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку», якими передбачені відповідні застереження в договорі, що є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем у позасудовому порядку, а також правовій позиції Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17 .

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, рішення суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, які викладені в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Дельта Банк відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6