У х в а л а

іменем україни

07 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 05 серпня 2009 року № 323 о/с ОСОБА_4 з 15 серпня 2009 року було прийнято на службу в органи внутрішніх справ та зараховано курсантом університету з присвоєнням звання «рядовий міліції».

Вказував на те, що 30 серпня 2009 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, ОСОБА_4 та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 2.3.6. вищезазначеного договору було передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ за закінченням навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, ОСОБА_4 зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.2 договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно з п. 4.4 договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Звертав увагу на те, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 15 червня 2013 року № 133 о/с відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області для подальшого проходження служби.

Наказом Головного управління національної поліції в Полтавській області від 22 квітня 2016 року № 113 о/с ОСОБА_4 було звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до довідки розрахунку витрат, які пов'язані з утриманням курсанта, відповідач повинен відшкодувати витрати, які пов'язані з його утриманням у Харківському національному університеті внутрішніх справ в сумі 44 249 грн 61 коп.

Посилаючись на наведене та керуючись ст. ст. 74, 77 Закону України «Про Національну поліцію» просив, стягнути з ОСОБА_4 на свою користь фактичні витрати, які пов'язані з утриманням останнього під час навчання в сумі 44 249 грн 61 коп., а також судові витрати.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Харківський національний університет внутрішніх справ просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що відповідач на час набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію» вже закінчив навчання у зазначеному вище навчальному закладі, проходив службу в органах внутрішніх справ України, та був звільнений на підставі пп. «з» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому судами правильно зазначено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, укладеного до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію», а отже посилання позивача на положення ч. 4 ст. 74 вказаного закону є безпідставними.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ відхилити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

А.В. Маляренко

Т.О. Писана