Справа № 538/817/17
Провадження № 2/538/450/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Алтухової О.С.,

при секретарі Волошиній Л.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з місця реєстрації, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду від імені ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з місця реєстрації, посилаючись на наступні обставини.

28.04.1995 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції у Полтавській області. Відповідно до запису у домовій книзі відповідач зареєстрований у житловому будинку приватного житлового фонду за адресою: 37200, Полтавська область, м. Лохвиця, вул. Козацька, 13, який належить на праві приватної власності позивачу. Станом на 14.09.2017 р. позивач зареєстрована та проживає в даному житловому будинку.

17.09.2002 року Лохвицький районний суд виніс рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. З 17.09.2002 року позивач та відповідач проживають окремо, жодні стосунки не підтримуються. На даний час відповідач постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За час окремого проживання відповідач за вказаним місцем реєстрації не зявлявся, коштів на утримання будинку та житлово-комунальні послуги не надавав, у звязку з чим позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою змінити адресу місця реєстрації, оскільки між ними припинено шлюбні відносини та відповідач фактично не проживає в даному будинку, проте відповідач відмовляється змінювати місце реєстрації.

Посилаючись на приписи ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком приватного житлового фонду, що знаходиться за адресою: 37200, Полтавська область, м. Лохвиця, вул. Козацька, 13, який належить на праві приватної власності ОСОБА_4, та примусово зняти його з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою.

Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1, що діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серії КВ № 369629 від 12.10.2017 р., в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що, оскільки, будинок є приватною власністю, то застосуванню до правовідносин підлягають норми Цивільного кодексу України, а саме ст. 405 ЦК України. Стверджував, що відповідач ОСОБА_2 протягом року жодного разу не зявлявся в будинку, що дає підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Просив також стягнути судові витрати з відповідача, які складаються із судового збору в розмірі 1280 грн. та витрат позивача на правову допомогу в розмірі 40 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що будинок будував своїми руками, періодично він ночує в ньому, останній раз був разом з трьома друзями десь три місяці тому. Ключів в нього немає близько двох років, оскільки неодноразово змінювалися замки у вхідних дверях, але він елементарно може потрапити до будинку і через вікно, і через двері. Коли приходив з друзями, то потрапив до будинку через вікно, а вже зсередини відчинив двері друзям. Помітив, що з будинку вивезено побутову техніку, одна кімната повністю завалена речами. В даний час в будинку ніхто не проживає, десь рік тому матір його колишньої дружини впустила квартирантів. Також він заходив до будинку разом із сином, коли той приїжджав із Чехії десь два місяці тому. Приблизно два роки він доглядає за своєю матірю, яка дуже хворіє, не ходить. До правоохоронних органів із заявою про неможливість користуватися будинком не звертався. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діє на підставі ордеру ПТ № 015471, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснивши, що ОСОБА_2 періодично в будинку зявляється, а тому немає підстав для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а тим паче для примусового зняття з місця реєстрації, оскільки вказана вимога взагалі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Третя особа представник Лохвицького районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи.

Свідок ОСОБА_6, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що є сусідом, відповідача знає візуально, в 1996 році, коли відбувалось будівництво їхніх будинків, віталися з ним по сусідські. Матір позивачки бачить майже кожного дня, вона доглядає за будинком . Щоб хто-небудь залазив у вікно не бачив, але решіток на вікнах немає. Він прописаний в будинку 12 років і за ці роки жодного разу не бачив відповідача, останній раз його бачив десятки років тому. Йому невідомо чи проживає в будинку хтось постійно, квартирантів не бачив. В цьому році бачив біля будинку онука ОСОБА_7, з ким він був точно не памятає, але точно не з відповідачем.

Свідок ОСОБА_8, допитана в судовому засіданні, пояснила, що познайомилась з Танею, яка є позивачем по справі, в 1992 році, коли приходила до її матері ОСОБА_7 на масаж, ОСОБА_8, який є відповідачем, також дуже добре знає. Десь в 2006-2007 роках вона допомагала ОСОБА_9 робити ремонт в будинку, клеїла шпалери. На теперішній час, коли Таня знаходиться за кордоном, вона часто допомагає її матері ОСОБА_9 і з городом, і з консервацією, коли прорвало труби, допомагала замінювати їх на пластикові. Валерія не бачила з того часу як будували будинок. ОСОБА_9 буває в будинку кожного дня, а взимку двічі на день, оскільки необхідно слідкувати за газовим котлом, прибирати сніг. Вона особисто ночувала в будинку, а ОСОБА_7 ночує там періодично. В будинок через вікно потрапити неможливо, ознак того, що хтось проникав до будинку жодного разу не було, слідів перебування сторонніх осіб вона не бачила. В будинку близько 14 років постійно ніхто не проживає, але пару років тому пару місяців проживали квартиранти.

Свідок ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні, пояснила, що є матірю позивача та колишньою тещею відповідача. Ділянку для будівництва будинку вона брала на своє імя, з 1992 року все готувала та придбавала для будівництва будинку, газ вона проводила, проект на водовідведення також вона робила. Донька зробила на неї довіреність і вона постійно доглядає за будинком, виконує всі ремонтні роботи. Спочатку рідко ночувала в будинку, оскільки побоювалася колишнього зятя, який їх бив, їй повибивав зуби. Відповідач не проживає в будинку 14 років, коли донька подала на розлучення він забрав всі речі з будинку, залишив ключі і пішов, після чого не звертався до неї з питання надання доступу до будинку. Вона не бачила його дуже давно, він навіть не приїжджав до свого сина, коли той жив у неї до 4-ого класу. Замок на вхідних дверях змінювався один раз приблизно пять років тому через пошкодження його сніжною лавиною. Через вікно відповідач ніяк не міг потрапити до будинку, жодного разу вона не бачила слідів перебування в будинку сторонніх осіб. В 2015 році вона здавала на 6 місяців будинок в оренду.

Свідок ОСОБА_10, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що знає ОСОБА_7 та ОСОБА_11, в будинку приблизно з 2010 року періодично здійснює невеликі ремонті роботи, тиждень тому, наприклад, проводив ревізію замку в дверях. Частота відвідувань будинку різна, буває і раз на тиждень. Чоловічих речей в будинку не бачив, кімнати, яка б використовувалась як склад речей не бачив. Відповідача жодного разу в будинку не бачив. Двері зсередини відкрити можна без ключа, а закрити їх потім з вулиці вже не вийде. При повторному допиті в судовому засіданні пояснив, що через вікно, без його пошкодження, в будинок потрапити неможливо.

Свідок ОСОБА_11, допитана в судовому засіданні, пояснила, що є рідною сестрою позивача по справі. Їхня матір придбала ділянку для будівництва, коли вони жили всі разом. Відповідач фізично допомагав під час будівництва будинку, але оплачувала все матір. Після одруження її сестри з відповідачем вони десь рік-півтора проживали разом в будинку. Потім, через ревнощі, ОСОБА_10 побив і сестру, і маму, і її. Сестра написала заяву в міліцію, але ОСОБА_10 благав забрати заяву і обіцяв відразу виписатися з будинку. Після цього випадку, приблизно в 2002 році, ОСОБА_10 забрав свої речі і пішов з будинку. Вона в будинку допомагала робити ремонт, клеїла шпалери, деякий час проживала в цьому будинку. Кімнати, яка б використовувалась як склад, в будинку немає. Племінник приїжджав з Чехії до Лохвиці влітку 2017 року. Через вікно до будинку потрапити неможливо.

Свідок ОСОБА_12, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що працює з ОСОБА_2, йому відомо про те, що його колишня дружина має намір виселити його з будинку. Влітку вони робили дах в будинку, що розташований неподалеку від будинку ОСОБА_2 Вони брали будівельні матеріали на подвірї будинку ОСОБА_2 та відвозили їх на його автомобілі марки Ніссан до будинку, в якому проводили ремонтні роботи. Ввечері, після того як закінчили роботу, заїхали до будинку ОСОБА_2. ОСОБА_2 відчинив їм двері з чорного ходу. Вони випивали разом. Пояснив, що в будинку вода в крані була, приїхали вони туди, коли сутеніло. Чи проживав там ОСОБА_2 постійно, йому невідомо, але він там знаходився.

Свідок ОСОБА_13, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що є рідним братом відповідача. Його брат проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Він допомагав брату будувати цей будинок в 1998 році. До брата в гості він в останній раз їздив тижні два тому, а до цього був у нього влітку 2017 року. Валерій відчиняв двері з чорного ходу. Коли він поїхав додому, ОСОБА_2 залишався в будинку.

Свідок ОСОБА_14, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що знає і відповідача, з яким товаришує, і його колишню дружину. Йому відомо, що будинок будував ОСОБА_2 В 2013 році вони працювали разом в гуртожитку неподалік від будинку № 13 по вулиці Козацькій. Після закінчення роботи, по вечорах, він бачив, що ОСОБА_2 їде саме в той будинок. Він був в цьому будинку влітку 2017 року, вони разом з ОСОБА_2 підїхали до будинку, ОСОБА_2 йому сказав, щоб він підійшов до чорного входу, коли він підійшов, то ОСОБА_2 відчинив йому двері. Яким чином ОСОБА_2 потрапив до будинку йому невідомо. В будинку він пробув хвилин 10, потім він пішов додому, а ОСОБА_2 залишився в будинку.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1995 року, який був розірваний рішенням Лохвицького районного суду від 17.09.2002 року (а.с. 9-11).

ОСОБА_4 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Лохвиця, вул. Козацька, 13, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Лохвицької міської ради 02.08.2010 року (а.с. 22,23).

В позові зазначено та не заперечувалось сторонами, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у вищевказаному житловому будинку.

Враховуючи, що житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності, застосуванню підлягають приписи Цивільного кодексу України, а не Житлового кодексу України, на які, в тому числі, посилається представник позивача в позові.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як стверджується в позовній заяві, позивач ОСОБА_4 станом на 14.09.2017 року зареєстрована та проживає в житловому будинку, що розташований за адресою: м. Лохвиця, вул. Козацька, 13, хоча в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 тривалий час проживає за кордоном. В якості доказів відсутності відповідача у житловому будинку понад один рік представниками позивача надано рішення Лохвицького районного суду від 17.09.2002 року про розірвання шлюбу між сторонами по справі, акт про відсутність в жилому приміщенні понад шість місяців (у порядку передбаченому ст. 72 ЖК УРСР), фотографії будинку на спростування пояснень відповідача щодо можливості потрапляння до будинку через вікна, копії платіжних документів, що підтверджують оплату комунальних послуг та земельного податку.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК України.

Оцінивши надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони не доводять факту відсутності відповідача у житловому будинку понад один рік на момент подачі позову 19.09.2017 року.

Так, в рішенні Лохвицького районного суду від 17.09.2002 року дійсно встановлена обставина про те, що сторони сумісно не проживають і подружні стосунки не підтримують понад три місяці, однак, вказана обставина встановлена станом на вересень 2002 року і не має відношення до періоду 2016-2017 років (а.с. 10).

Акт про відсутність в жилому приміщенні понад шість місяців від 27.09.2017 року, складений і підписаний ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_8 (справжність підписів не засвідчена уповноваженою особою), в якому зазначено, що ОСОБА_2 не проживає в будинку, який належить на праві приватної власності ОСОБА_4, понад шість місяців, а саме з вересня 2002 року, суперечить рішенню Лохвицького районного суду, яким встановлено, що на день ухвалення рішення сторони не проживали спільно понад трьох місяців. До того ж, є незрозумілим яким чином вказані особи стверджують факт відсутності відповідача понад шести місяців, якщо вони не є особами, які постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 21).

Копії платіжних документів не містять інформації щодо предмета доказування, яким є факт відсутності особи понад один рік в жилому приміщенні, а є доказом того, що комунальні послуги відповідач не сплачував, що знову ж таки не є підставою позову, а тому відповідно до ст. 58 ЦПК України є неналежними доказами. Неналежними доказами також є і квитанції про сплату земельного податку, які надані відповідачем, оскільки вони також не містять інформації щодо предмета доказування.

З наданих фотографій будинку неможливо встановити або спростувати можливість потрапляння до будинку через вікна.

Покази свідків з боку позивача свідчать про те, що вони особисто не бачили відповідача у будинку № 13 по вулиці Козацькій в м. Лохвиця понад декількох років, що не виключає можливості періодичного перебування ОСОБА_2 у зазначеному будинку, що підтверджується показами свідків з боку відповідача, які його особисто бачили у будинку влітку 2017 року. Вказана обставина також підтверджується фотографіями, наданими представником відповідача в судовому засіданні, на яких міститься зображення ОСОБА_2 разом зі свідком ОСОБА_12 на фоні будинку № 13 по вулиці Козацькій в м. Лохвиці.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, слід відмовити за недоведеністю факту відсутності відповідача у будинку понад один рік.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця

проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування

житловим приміщенням, а тому вимога про примусове зняття з реєстрації місця проживання відповідача є безпідставною.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦКУкраїни, ст.ст.10, 11, 58, 60, 212, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з місця реєстрації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Лохвицький районний суд Полтавської області.

Рішення надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області ОСОБА_17