Справа № 464/5472/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/2343/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представників відповідача (апелянта) ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування та усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування та усунення від права на спадкування - задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, однією сім`єю з липня 2002 року по день його смерті.

Надано ОСОБА_5 право на спадкування після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, разом із спадкоємцями третьої черги.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Дане рішення оскаржила відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд проігнорував і не дав належної оцінки письмовим доказам, а саме, відповіді Сихівського відділу соціального захисту населення з якої вбачається, що ОСОБА_8 до дня смерті проживав за адресою АДРЕСА_2. В даній довідці чітко зазначено, що ОСОБА_8 не лише зареєстрований за даною адресою, а й проживав за нею. Саме в цій довідці зазначено, що ОСОБА_5 перебувала на обліку в Сихівському відділі соціального захисту населення та одержувала компенсаційну виплату по догляду за інвалідом І групи ОСОБА_8 та знята з обліку у зв'язку з смертю інваліда. Суд підмінює поняття догляду за ОСОБА_8, який повинна була здійснювати ОСОБА_5 та факт спільного проживання однією сім'єю. Ніколи ОСОБА_8 не проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю на вулиці Кравчука. Постійним місцем його проживання була АДРЕСА_1. Згідно висновку ДІМ Сихівсього РВ ЛМУ ГУМВС України ОСОБА_9 вбачається, що мешканці будинку по АДРЕСА_2 зверталися зі скаргою з приводу протиправних дій їхнього сусіда ОСОБА_8 Саме сусіди заявляли, що останній систематично розпиває спиртні напої у своїй квартирі з невідомими людьми, порушує спокій мешканців будинку. У висновку зазначено, що сам ОСОБА_8 повідомив, що до нього приходять люди, які доглядають за ним, оскільки є інвалідом війни. Таким чином сам ОСОБА_8 визнавав той факт, що ним піклувались сторонні люди, тому вважає, що в судовому засіданні не доведений факт спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 однією сім'єю, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування відмовити, в решті рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача(позивача за зустрічним позовом) на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування та усунення від права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 тривалий час доглядала за ОСОБА_8, як за членом сім'ї, допомагала йому у побуті, купувала ліки, оскільки через свій стан здоров'я, він був неспроможним себе обслуговувати самостійно, про що ствердили в судовому засіданні позивач, свідки та стверджується матеріалами справи та враховуючи сукупність зазначених обставин, відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, позивачу слід надати право на спадкування після смерті ОСОБА_8 разом із спадкоємцем третьої черги. Одночасно, відмовляючи позивачці ОСОБА_5 в задоволенні позову в частині усунення відповідачів від права на спадкування суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт перебування спадкодавця в безпорадномустані, потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та звернення спадкодавця по допомогу до них, а також їх ухилення від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина (а.с. 7 - свідоцтво про смерть).

10 березня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернулась в Четверту Львівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 37).

Окрім позивача, із заявами до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті померлого ОСОБА_8 звернулись ОСОБА_7, який є двоюрідним племінником померлого (а.с.36) та двоюрідна сестра ОСОБА_2 (а.с. 50).

Листом державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 10.03.2016 року № 763/02-14 повідомлено позивача про необхідність надати документи, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини (а.с. 42).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 одружились 20.07.2002 року (а.с.10).

Позивач ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_11 від попереднього шлюбу, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 10 травня 1980 року Палацом урочистих подій м. Львова. Відповідно до вказаного свідоцтва ОСОБА_12 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 року, її батьки: батько - ОСОБА_13, мати - ОСОБА_11 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 16 квітня 2011 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р. (а.с.8).

Судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 після одруження спільно проживали за адресою: АДРЕСА_3. Після смерті ОСОБА_11, ОСОБА_8, продовжив проживати за даною адресою із ОСОБА_5 та її сім'єю, оскільки в нього у м. Львові не було близьких родичів. ОСОБА_5 здійснювала догляд за ОСОБА_8, допомагала йому у побуті, оскільки такий потребував сторонньої допомоги.

Як вбачається з медичного висновку ЛКК Комунальної 4-ї міської поліклініки м. Львова від 11.06.2009 р. ОСОБА_8 був інвалідом армії першої групи та за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування (а.с.100).

Відповідно до листа Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 29.04.2016 р., ОСОБА_5 перебувала на обліку у Сихівському відділі соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради з 27.11.2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року та одержувала компенсаційну виплату по догляду за інвалідом І групи - ОСОБА_8 Знята з обліку з 07.03.2016 р. у зв'язку із смертю інваліда. Також зазначено, що ОСОБА_8 був інвалідом першої групи (травма при виконанні службових обов'язків), через органи соціального захисту населення ЛОДА 28.04.2007 року отримав безкоштовно автомобіль ЗАЗ-11027040, реєстраційний номер НОМЕР_1. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_8 головним управлінням праці та соціального захисту населення 01.11.2007 року було видане доручення, яке надає право керувати автомобілем зятю - ОСОБА_14 (а.с.103, 104).

Факт спільного проживання померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_5 підтвердили допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_18.

Також судом із оглянутих наявних в матеріалах справи фото (а.с.116-125) встановлено, що у квартирі АДРЕСА_4 не було створено належних умов для проживання в ній. ОСОБА_8 часто перебував в колі сім'ї ОСОБА_5, що також підтверджується відповідними фотографіями(а.с.151)

З урахуванням викладеного, місцевий суд, надавши належну правову оцінку встановленим у справі обставинам та нормам чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку щодо встановлення факту проживання однією сім'єю позивачки ОСОБА_5 із ОСОБА_8.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач також просила змінити черговість одержання права на спадкування ОСОБА_5 з четвертої черги спадкування за законом на третю чергу спадкування та усунути від спадкування спадкоємців ОСОБА_7, ОСОБА_2 за законом, визнати ОСОБА_5 спадкоємицею третьої черги, після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтею 1263 ЦК України визначено, що спадкоємцями третьої черги є рідні дядько та тітка спадкодавця, тобто рідні (повно рідні або неповно рідні) брати та сестри батьків спадкодавця. Племінники не належать до спадкоємців за законом третьої черги, а спадкують за правом представлення, рівно як і діти рідного дядька та тітка спадкодавця, тобто двоюрідні брати та сестри спадкодавця.

Спадкоємцем третьої черги, яка подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 є відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 50).

Оскільки судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_5 тривалий час доглядала за ОСОБА_8, як за членом сім'ї, допомагала йому у побуті, купувала ліки, оскільки через свій стан здоров'я, він був неспроможним себе обслуговувати самостійно, про що ствердили в судовому засіданні позивач, свідки та враховуючи сукупність вищезазначених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачці, відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, необхідно надати право на спадкування після смерті ОСОБА_8 разом із спадкоємцем третьої черги.

Як передбачено ч. 5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Тобто ухилення характеризується умисною формою вини.

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відтак, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Колегія суддів вважає, що ні в судді першої інстанції, ні в апеляційній позивачем належних доказів не подано, які б беззаперечно свідчили, що ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані й потребував сторонньої допомоги, а ОСОБА_2 і ОСОБА_7 умисно ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві та мали змогу надавати таку допомогу.

Підтвердження наявності таких обставин у матеріалах справи відсутні.

Під час установлення вищезазначених обставин судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим у справі обставинам.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета