ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8225/17
провадження № 2/753/4739/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Расуловою А.А., розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач, разом - сторони) як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4) про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1

На обґрунтування позову зазначив, що вищевказана квартира належить на праві власності в рівних частках йому та ОСОБА_4 Спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 16,3 кв.м. та 12,6 кв.м. Після смерті батька у позивача з ОСОБА_3 почали виникати конфлікти з приводу володіння та користування квартирою, які мирним шляхом вирішити неможливо. Посилаючись на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою і відмовляється добровільно вирішити питання користування нею, позивач просить встановити порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити йому в користування кімнату площею 12,6 кв.м. з лоджією, відповідачу- кімнату площею 16,3 кв.м., а місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників.

Позивач ОСОБА_2 клопотав про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 надала письмові заперечення проти позову. На обґрунтування заперечень вказала, що вона з двома дітьми постійно проживає у спірній квартирі, неодноразово здійснювала у ній коштовні оздоблювальні та відновлювальні ремонтні роботи, оплачує обов'язкові платежі по її утриманню. Натомість позивач у квартирі ніколи не проживав, з дитинства був зареєстрованій в іншій чотирикімнатній квартирі, яка була приватизована на 4-х осіб, в тому числі і на нього. В 2015 р. разом з іншими співвласниками він здійснив продаж цієї квартири. Яким чином він розпорядився своєю частиною коштів їй невідомо, можливо, придбав собі окреме житло. На сьогодні відповідач як мати неповнолітнього співвласника не має можливості проживати окремо від нього. Окрім того за нормами житлового законодавства є неприйнятним проживання в одній кімнаті осіб різної статі старших 9 років, крім подружжя. Відтак виділення позивачу в користування однієї із кімнат призведе до необхідності проживання трьох осіб в одній кімнаті і порушить права, свободи та інтереси іншого співвласника - неповнолітнього ОСОБА_2, який буде позбавлений нормальних побутових умов для проживання. навчання та фізичного розвитку. До того ж перетворення спірного житла в комунальну квартиру по суті не вирішить спір між співвласниками, які один для одного взагалі є сторонніми особами, спорідненими між собою біологічним батьком лише документально. Окрім того позивач на навів доводів, що він потребує поліпшення житлових умов, а вказана кімната необхідна йому для особистого проживання. оскільки він не висуває вимог про вселення у спірну квартиру. Наразі позивач разом з дружиною та дитиною проживає у трикімнатній квартирі, яку успадкувала його дружина. З моменту відкриття спадщини позивач не переймався станом спірної квартири, не витрачав кошти на утримання своєї частини майна, хоча такий обов'язок на нього покладений законом, а тому відповідач подала до нього відповідний позов. З огляду на існуючий спір, відповідач провела оцінку вартості спірної квартири і згідно цієї оцінки запропонувала позивачу здійснити викуп його частки за відрахуванням відшкодування витрат на її утримання, але він не погодився, бажаючи отримати більшу суму і до того ж одночасно всю суму. Відтак в діях позивача вбачається спроба шантажу задля отримання грошової компенсації вартості його частки на невигідних для сім'ї відповідача умовах.

Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації подала клопотання про розгляд справи у відсутність її представника та ухвалення рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів неповнолітнього.

Нез'явлення осіб, які беруть участь у справі, є підставою для її розгляду без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши позовну заяву, письмові докази та письмові заперечення проти позову, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності в рівних частках позивачу ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_4 на підставі мирової угоди, визнаної ухвалою суду від 08.11.2011 у цивільній справі № 2-5467/11 про визнання права власності в порядку спадкування після смерті їх батька ОСОБА_5 (а.с. 14-15).

04.09.2012 право власності вказаних осіб зареєстровано Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстраційним № 35377611 (а.с. 12).

Згідно з даними паспорта позивача до червня 2015 р. місце його проживання було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3, а з 17.11.2015 він зареєстрував своє місце проживання у спірній квартирі (а.с. 8-10), проте фактично у ній не проживає.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 - з одного боку, та законним представником неповнолітнього співвласника ОСОБА_3 - з іншого, існує спір з приводу користування квартирою, що визнається сторонами та підтверджується висновком Дарницького РУ ГУ МВС України від 15.10.2015, складеного за результатами розгляду звернення позивача (а.с. 18).

При вирішенні цього спору суд керується нормами цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють способи здійснення права спільної часткової власності.

Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 цього Кодексу, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до положень статті 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою.

Частки співвласників у квартирі є рівними і на одержання грошової компенсації їх вартості сторони наразі не погоджуються.

Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону суд дійшов висновку, що вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою.

Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 16,3 кв.м., 12,6 кв.м. та місць загального користування: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. Квартира обладнана двома лоджіями, виходи на які здійснюються з кімнати площею площею 12,6 кв.м. та з кухні (а.с. 16-17).

Жила площа квартири складає 28,9 кв.м., а отже на кожного з співвласників припадає в користування по 14,45 кв.м. жилої площі.

За запропонованим позивачем варіантом порядку користування квартирою його частка буде меншою на 1,85 кв.м. від розміру частки, яка припадає на його частку у праві власності, а частка іншого співвласника відповідно буде перевищувати на 1,85 кв.м. розмір частки, яка припадає на його частку у праві власності.

Та обставина, що утримання квартири здійснюється лише за рахунок відповідача ОСОБА_3, на вирішення спору не впливає, оскільки вона не позбавлена права вимагати від позивача відшкодування частини здійснених нею витрат.

Враховуючи, що альтернативний порядок користування квартирою відповідач не запропонувала, а з огляду на розміри та конструктивні особливості спірної квартири іншого варіанту порядку користування нею встановити неможливо, вимоги ОСОБА_2 суд вважає доведеними і обґрунтованими та задовольняє їх.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_2, відповідно до якого виділити в користування ОСОБА_2 ізольовану жилу кімнату площею 12,6 квадратних метрів з лоджією, а в користування ОСОБА_4 - ізольовану жилу кімнату площею 16,3 квадратних метрів.

Місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 640 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня одержання копії цього рішення

Суддя: