АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 766/3605/16 Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Номер провадження №22-ц/791/457/17 Доповідач: Фурман Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.

суддів: Бугрика В.В.

Семиженка Г.В.

секретар Мирненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

( далі по тексту - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 10 лютого 2011 року банк уклав з відповідачкою кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та зобов'язалася погашати кредит, сплачувати відсотки і комісію у порядку визначеному Умовами та правилами надання банківських послуг.

Посилаючись на порушення відповідачкою умов договору щодо повернення кредитних коштів та щодо сплати процентів за користування ними, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитними зобов'язаннями станом на 31.03.2016 року в сумі 17377.65 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1698.04 грн., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 11475.91 грн., заборгованості зі сплати комісії за користування кредитним лімітом у розмірі 2900.00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500.00 грн. та штрафу (процентна складова) - 803.70 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2017 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.02.2011 року у розмірі 17377,65 грн., а також 1378 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 1698,04 грн., розстрочити виконання рішення суду на 2 роки з встановленням щомісячного платежу рівними частинами, в іншій частині заявлених вимог відмовити, застосувавши позовну давність.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 лютого 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підписала власноручно анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку, складають договір в цілому, умови якого встановлені банком, що не суперечить вимогам ч.1 ст. 634 ЦК України.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Отже сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав.

Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору і до теперішнього часу ніхто зі сторін не заявив про намір його припинити, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку.

Надана банком суду апеляційної інстанції виписка по картковому рахунку відповідача підтверджує доводи позивача про те, що у спірному періоді ОСОБА_2 використовувала кредитні кошти (знімала готівку, розраховувалася за товари та ін.), а також здійснювала поповнення карткового рахунку.

Згідно наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 31.03.2016р. становить 17377,65грн., яка складається з: 1698,04грн. - заборгованість за кредитом; 11475,91грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00грн. - заборгованість за комісією, 500,00грн-штраф(фіксована частина), 803,70грн. -штраф (процентна складова).

Розрахунок заборгованості здійснений відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, який відповідачкою належними та допустимим доказами не спростований.

Крім того, позичальником визнається заборгованість по тілу кредиту в розмірі визначеному банком та не заперечується використання платіжного ліміту до жовтня 2013 року.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи, що згідно зі ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, та зважаючи на те, що позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого допустила заборгованість, колегія суддів вважає, що банк відповідно до ст. 1050,1054 ЦК України правомірно вимагає від позичальника повернення заборгованості по кредиту, а тому рішення суду про стягнення заборгованості є правильним.

Висновки суду по суті спору відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин позовну давність, колегія суддів бо уваги не приймає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка питання про застосування позовної давності перед судом першої інстанції не порушувала.

З цього приводу Верховним Судом України у справі № 6-246цс14 від 11 лютого 2015р була висловлена правова позиція, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, згідно якої рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Отже, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності подану на стадії апеляційного провадження.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, куруючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: В.В. Бугрик

Г.В. Семиженко