Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/437/17
Провадження № 2/382/322/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2017 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л. І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката Коваль Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_2 до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування рішень Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області,

Встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування відновлення порушеного права. В позові до суду вказав, що з 1996 року (20 років) він фактично та безперервно користувався земельною ділянкою, загальною орієнтовною площею 1,25 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, призначеною для ведення особистого господарства. Площа земельної ділянки відповідно до рішення п'ятої сесії XXII скликання Лозовоярівської сільської Ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 28.02.1996 року була збільшена на 0,75 га та в загальному становила 1,25 га. Ці обставини підтверджуються, зокрема, рішенням п'ятої сесії XXII скликання Лозовоярівської сільської Ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 28.02.1996 року. Протягом 20 років органом місцевого самоврядування ця земельна ділянка з його користування не вибувала, не вилучалася, будь-якій іншій особі не передавалася. Тому він у порядку реалізації свого права щодо безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у відповідності до ст.ст. 118, 119, 121 Земельного кодексу України у 2016 році звернувся з відповідною заявою до відповідача - Лозовоярівської сільської ради, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,20 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, призначеної для ведення особистого селянського господарства, для подальшої її приватизації. Його заява від 29.11.2016 року була прийнята відповідачем, проте в подальшому ніякої інформації, яка б стосувалася дати її розгляду на сесії сільської ради йому не надходило. В грудні 2016 року він тяжко захворів та був госпіталізований до лікарні. 20.12.2016 року з телефонної розмови з ОСОБА_5, який в той же період, що і ОСОБА_2, подавав на розгляд Лозовоярівської сільської ради заяву і був присутнім на сесії сільської ради, він дізнався, що 20.12.2016 року його заява на засіданні сесії сільради не розглядалася. 26.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся до сільради з письмовою заявою, в якій просив надати інформацію про прийняте рішення за заявою від 29.11.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,20 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, призначеної для ведення особистого селянського господарства, для подальшої її приватизації.

В кінці лютого 2017 року позивач отримав від відповідача відповідь за № 83 від 23.02.2017 року, з якої вбачається лише наступне: «Лозовоярівська сільська рада повідомляє, що Ваша заява від 29 листопада 2016 року була розглянута на засіданні 12 сесії Лозовоярівської сільської ради.» 18.03.2017 року у відповідь на адвокатський запит Лозовоярівською сільською радою було надіслано рішення сільської ради від 20.12.2016 року № 107-12-VII, з якого слідує: «В зв'язку з перебуванням даної земельної ділянки в користуванні третіх осіб, відмовити гр. ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,20 га».

Як йому стало відомо земельна ділянка перебуває частково у користуванні ОСОБА_4. Рішеннями Лозовоярівської сільської ради від 09.11.2016 року останньому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства для передачі її у приватну власність. На даний час земельна ділянка, орієнтовною площею 1,25 га, якою він користувався двадцять років, незаконно, без будь-яких правових підстав, перебуває частково у користуванні ОСОБА_4.

Отже, відповідачами ОСОБА_4 та Лозовоярівською сільською радою було порушено його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (ст. ст. 118, 119, 121 Земельного кодексу України).

Враховуючи, що рішення сільської ради від 09.11.2016 року № 87-11-VІІ про надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою та рішенням від 20.12.2016 року N2 107-12-VІІ про відмову ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,20 га - порушено його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, якою він користувався 20 років, позивач просив визнати недійсними та скасувати вказані рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, пояснивши, що до звернення позивача з заявою про передачу йому земельної ділянки, він дійсно дозволив ОСОБА_6 користуватись ділянкою, так як захворів, проте попереджав ОСОБА_6, що в майбутньому має намір приватизувати земельну ділянку. Заява до сільської ради про передачу йому земельної ділянки була подана 8 грудня 2016 року.

Представник відповідача Лозовоярівської сільської ради вимоги позивача не визнав. Свої заперечення обгрунтував тим, що рішенням Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області від 28 лютого 1996 року №б/н гр. ОСОБА_2 було надано земельну ділянку площею 0,75 га в тимчасове користування терміном на три роки для ведення особистого підсобного господарства. Біля будинку останній обробляв ділянку розміром 0,25 га, а всього у ОСОБА_2 перебувала у користуванні земельна ділянка розміром 1 га. Після закінчення терміну дії вищевказаного рішення сільської ради ОСОБА_2 до 2016 року не вчинив жодних дій щодо документального оформлення права на земельну ділянку, яка була надана йому в тимчасове користування. 08 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області з відповідною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 1,20 га, що знаходиться в іншому місці ніж земельна ділянка, якою він користувався.

Розглянувши зазначену заяву на сесії Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області депутатами сільської ради було прийнято рішення від 20.12.2016 року № 107-12-VII про відмову в наданні гр. ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, у зв'язку з перебуванням даної земельної ділянки в користуванні третіх осіб. Заяву ОСОБА_2 було розглянуто в терміни передбачені чинним законодавством. Оскільки Лозовоярівська сільська рада Яготинського району Київської області діяла в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог законодавства просив в задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_2 до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про визнання недійсним рішення сільської ради відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 вимоги позову не визнав та пояснив, що рішенням Лозовоярівської сільської ради від 09 листопада 2016 року №87-11-VII йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 03.03.2017 року №121-14-VII проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки затверджений, а земельну ділянку призначену для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером НОМЕР_1 яку позивач просив надати йому у власність. Даною земельною ділянкою, площею близько 1,5 га користувався він та його батько з 2011 року. Вважає, що його діями жодним чином не порушено права позивача ОСОБА_2, а тому у задоволенні вимог позивача просив відмовити.

Як видно із рішення Лозовоярівської сільської ради від 28.02.1996 року ОСОБА_2 для ведення особистого підсобного господарства надано в тимчасове користування строком на три роки земельну ділянку площею 0,75 га, за рахунок орних земель запасу Лозовоярівської сільської ради (а.с.7).

08 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Лозовоярівської сільської ради із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення йому земельної ділянки для подальшої передачі у приватну власність, для ведення особистого сільського господарства орієнтовною площею 1,20 га в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради в межах села (а.с.16). До заяви додав схему бажаного розташування земельної ділянки, межі якої не співпадають із межами земельної ділянки, яка раніше перебувала у його користуванні, (а.с.19).

Із схеми розташування земельних ділянок в адміністративних межах с.Лозовий Яр (а.с.60), оглянутої у судовому засіданні, вбачається, що зі слів ОСОБА_2, він користувався земельною ділянкою, розташованою напроти кладовища. ОСОБА_7 передана земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2. Межі вказаної земельної ділянки не перетинаються із межами земельної ділянки, якою, як зазначає ОСОБА_2, він користувався протягом останніх 20 років. Як видно із схеми розташування земельних ділянок (а.с.60) земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3, що передана у власність ОСОБА_4 частково розташована напроти кладовища, де зі слів ОСОБА_2 знаходилась земельна ділянка, що перебувала у користуванні позивача.

Разом з тим, порівнюючи схеми на а.с.19 та на а.с.60 вбачається, що ОСОБА_2 згідно поданої ним заяви претендував на земельну ділянку, частина котрої передана ОСОБА_7

Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 20.12.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,20 га, в зв'язку із перебуванням даної земельної ділянки в користуванні третіх осіб, (а.с.10).

Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 09.11.2016 року №87-11-VII ОСОБА_4 на підставі його заяви від 27 жовтня 2016 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,5 га за рахунок земель призначених для сінокосіння та випасів.(а.с.20). До заяви додано схему бажаного розташування земельної ділянки(а.с.23). На схемі розташування земельних ділянок (а.с.60) вказана земельна ділянка відображена за № НОМЕР_3, та вона частково розташована напроти кладовища.

Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 20.12.2016 року №130-12-VII ОСОБА_7на підставі його заяви від 21 листопада 2016 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого господарства орієнтовною площею 1,15 га за рахунок земель призначених для сінокосіння та випасів.(а.с.20). До заяви додано схему бажаного розташування земельної ділянки(а.с.23).

Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 03.03.2017 року № 121-14-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,500 га. Кадастровий номер НОМЕР_3 та передано у приватну власність ОСОБА_4.(а.с.62).

Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 07.04.2017 року № 145-15-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,1000 га кадастровий номер НОМЕР_2 та передано у приватну власність ОСОБА_7.(а.с.61).

Як видно із витягу із Державного земельного кадастру про земельні ділянки, ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 1,1000 га, розташована в с.Лозовий Яр Яготинського району призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2(а.с. 56).

Із записів земельно-кадастрової книги вбачається,(а.с.83-85), що площа земельної ділянки ОСОБА_2 під будівлями, насадженнями становить 0,25 га .

Як видно із показів свідка ОСОБА_8 даних у судовому засіданні ОСОБА_2 користувався спірною земельною ділянкою до 2015 року, а потім нею користувався ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показаав, що ОСОБА_2 даною земельною ділянкою користувався з 1996 року. Саме земельну ділянку якою користувався ОСОБА_2 була передана ОСОБА_4.

Із показів свідка ОСОБА_10 видно, що приблизно з 1990 року односельцям виділили по 30 соток землі. ОСОБА_2 обробляв земельну ділянку напроти кладовища площею близько 0,70 га, його сусідом був ОСОБА_8. Минулого року, дану земельну ділянку обробляв ОСОБА_6

Із показів свідка ОСОБА_11 видно, що ОСОБА_2 не обробляв земельну ділянку протягом двох чи трьох останніх років.

Із показів свідка ОСОБА_12 видно, що з 2014 року спірну земельну ділянку засівали ОСОБА_6, близько 60 соток. До ОСОБА_6 даною земельною ділянкою користувався ОСОБА_2

Із показів свідка ОСОБА_13 видно, що він має власний трактор і таким чином заробляє собі на життя. Йому відомо що з 2011 року спірну земельну ділянку паше та засіває ОСОБА_6. ОСОБА_2 її обробляв до 2010 року.

З показів свідка ОСОБА_6 вбачається, що він почав користуватися земельною ділянкою з 2011 року та йому відомо, що частиною ділянки раніше користувався ОСОБА_2

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому ст. 152 Земельного кодексу, з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 55 Конституції України і ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У відносинах розпорядження землями державної та комунальної власності органи влади та місцевого самоврядування діють відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, а саме: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із вимогами ч. ч. 2-4 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. До клопотання додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом, а також підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Для того, щоб набути право власності на земельну ділянку шляхом її безоплатної приватизації, перш за все необхідною умовою є те, що ця земельна ділянка повинна бути вільною (власники чи користувачі повинні бути відсутні). Орган місцевого самоврядування, який вирішує питання щодо передачі земельної ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, повинен переконатися у тому, що у разі вирішення зазначеного питання на користь однієї особи, не буде порушено право інших осіб на приватизацію землі.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Рішенням п'ятої сесії XXII скликання Лозовоярівської сільської Ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 28.02.1996 року, ОСОБА_2 було надано земельну ділянку площею 0,75 га в тимчасове користування на три роки. По закінченню трьохрічного терміну останній продовжував користуватись земельною ділянкою, але право користування на неї не узаконив.

29.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Лозовоярівської сілсьької ради Яготинського району про надання йому дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 1,25 га, яка знаходиться в адміністративних межах с.Лозовий Яр Яготинського району. Межі розташування земельної ділянки, яку за графічними матеріалами просив виділити ОСОБА_2 не співпадають із межами ділянки якою він користувався. До подачі заяви ОСОБА_2 припинив користування земельною ділянкою. З заявою про передачу йому земельної ділянки в порядку ст. 119 ЗК України ОСОБА_2 не звертався.

Рішенням Лозовоярівської сільської ради від 20.12.2017 року у виділенні йому земельної ділянки на підставі ст.118 ЗК України було відмовлено, з тих підстав, що вказана земельна ділянка вже передана іншим особам, та будь - які права ОСОБА_2. рішеннями сільської ради порушені не були.

Дійшовши такого висновку, суд також приймає до уваги наступне.

Позивачем не надано суду переконливих та допустимих доказів стосовно місця розташування, розміру земельної ділянки, якою він фактично користувався, а також доказів щодо безперервного користування земельною ділянкою. Покази допитаних у судовому засіданні свідків в цій частині є суперечливими та не можуть бути покладені в основу рішення. Разом з тим, позивач у судовому засіданні підтвердив ті обставини, що до подачі заяви до сільської ради припинив користування земельною ділянкою, дозволивши користуватися нею ОСОБА_6.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваних рішень сільська рада діяла в межах чинного законодавства, тому позовні вимоги щодо визнання недійсними та скасування рішення Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області від 20.12.2016 року № 107-12-VІІ про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,20 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, призначеної для ведення особистого селянського господарства, для подальшої її приватизації та рішення Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області від 09.11.2016 року № 87-11-VІІ про надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства для передачі її у приватну власність, загальною орієнтовною площею 1,5 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Лозовий Яр, яка знаходилася у його користуванні до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10,60,209,212,213-215,218 ЦПК України, ст. ст. 3, 116, ч.1 ст. 121, ст.ст. 122,123 ЗК України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 26,33, п.10 ст. 59, ч.1 ст. 60 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування рішень Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Литвин Л.І.