РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши в місті Хмельницькому в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

22 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.11.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання баньківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Зазначає, що зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах, а тому договір укладений у письмовій формі.

Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 станом на 12.07.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 26 990 грн. 16 коп., з яких 13 772 грн. 52 коп. заборгованість за кредитом, 11 456 грн. 20 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 261 грн. 44 коп. штраф (процентна складова).

У звязку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі, до складу яких входить судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп.

Представник позивача в судове засідання призначене на 26.04.2017 р. не зявився, направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. В попередніх судових засіданнях вказував, що відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг. Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку, (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Відповідачем було підписано заяву про приєднення до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначав що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднення. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, заява про приєднення до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № 498321 (п.п. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) ключем до карткового рухунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві. Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль.

Відповідач та її представник в судове засідання призначене на 26.04.2017 р. не зявилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності із запереченнями на позов. В попередніх судових засіданнях вказував, що якщо припустити укладення між сторонами договору від 01.11.2013 року, то в порушення ЗУ «Про захист прав споживачів» Банк перед укладенням договору не надав ОСОБА_1 будь якої необхідної інформації про умови кредитування. ПАТ КБ «Приватбанк» не надав належних доказів укладання з відповідачем ОСОБА_1П, як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 01.11.2013 року в письмовій формі, який би відповідав вимогам діючого законодавства, в тому числі Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також доказів надання банком відповідачу йому примірника, як це встановлено ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, також не надано жодних доказів надання відповідачу банком грошових коштів саме за тим кредитним договором, на який посилається позивач. Як вбачається із матеріалів справи, 01.11.2013 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказана анкета-заява містить особисту інформацію (персональні дані) відповідача, однак у ній не вказано, яку саме банківську карту бажає оформити ОСОБА_1 та не зазначено бажаний кредитний ліміт по карті (відмітки у відповідних графах відсутні). Також відсутня відмітка про те, що ОСОБА_1 отримала та ознайомилася зі змістом Памятки клієнта, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування. Вказує, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н від 05.01.2006 р., за яким було видано три кредитних карти (дата видачі останньої - 01.11.2013 р.), що підтверджує факт неукладення між сторонами кредитного договору від 01.11.2013 р., стягнути заборгованість за яким просить позивач. А тому просить відмовити в задоволені позову.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, у звязку з наступним.

Так, судом встановлено, що 01.11.2013 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду в якості доказів: копію Анкети -заяви про приєднання до Умов та Правил надання банкіських послуг у ПриватБанку від 01.11.2013 р.; тарифи по престижним карткам Visa; Умови та правилами надання баньківських послуг, правила користування платіжною карткою від 06.03.2010 року; розрахунок заборгованості від 01.11.2013 р. станом на 12.07.2016 р.; довідку про карткові рахунки відповідача (№ 498321 з 05.01.2006 р. по 10/15; № 306109 з 12.12.2012 р. по 12/16; № 384350 з 01.11.2013 р. по 06/17); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої 05.01.2006 р.; виписки з карткового рахунку 4350 (картка за 2013-17 р.р. по договору від 05.01.2006 р.) ОСОБА_1 з 01.11.2013 р. по 30.11.2016 р., з карткового рахунку 8321 (по договору від 05.01.2006 р.) ОСОБА_1 з 16.01.2006 р. по 25.12.2012 р., з карткового рахунку 6109 (по договору від 05.01.2006 р.) ОСОБА_1 з 18.01.2013 р. по 30.10.2013 р.; повідомлення про зміну відсоткової ставки; накази банку від 18.08.2014 р. та 18.02.2015 р. про зміну відсоткової ставки; наказ банку від 06.03.2010 р. про затвердження умов та правил 2010 року, зазначаючи, що при укладенні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України.

Згідно зазначеної статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження існування між сторонами кредитних зобов'язань та підставності заявленого позову банком надано заповнену та підписану відповідачем 01.11.2013 року анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Зі змісту такої анкети-заяви вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вказана анкета-заява містить особисту інформацію (персональні дані) відповідача, однак у ній не вказано, яку саме банківську карту бажає оформити ОСОБА_1 та не зазначено бажаний кредитний ліміт по карті (відмітки у відповідних графах відсутні). Також відсутня відмітка про те, що ОСОБА_1 отримала та ознайомилася зі змістом Памятки клієнта, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування.

У анкеті-заяві вказано, що відповідач погоджується на те, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а не кредитний договір.

Будь-яких істотних умов кредитного договору (суми кредиту, детального розпису його сукупної вартості, процентної ставки тощо) дана анкета-заява не містить. Згаданої в анкеті-заяві Памятки клієнта, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, позивачем у справі не надано.

Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на які посилається позивач, та згідно умов яких банк може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у наданих Умовах та Правилах відсутній підпис відповідача про те, що вона ознайомлена з вказаними Умовами та Правилами. Відповідно, вони не можуть вважатися частиною укладеного відповідачем з банком договору. Надані позивачем «Тарифи по престижним картам Visa» також не містять підпису відповідача і не можуть розглядатися як частина укладеного договору.

Крім того, Умови і правила, примірник яких доданий позивачем, затверджені наказом від 2010 року, а заява датована 2013 роком. Відсутні докази того, що саме в такій редакції Умови і правила існували на момент підписання заяви відповідачем в 2013 році. (Так, на сайті банку в архіві Умов і правил наявні всі їх редакції з 2012 року і вони змінювалися по кілька разів щороку, а тому не зрозуміло, які умови договору погодили сторони).

Таким чином, хоча між сторонами дійсно укладався договір про надання банківських послуг, що відповідач засвідчила своїм підписом в анкеті-заяві від 1.11.2013 року, проте кредитний договір між сторонами 1.11.2013 року не укладався.

Так, позивач не надав жодного доказу того, що надані ним Умови і Правила надання банківських послуг у ПриватБанку дійсно являються складовою частиною укладеного 01.11.2013 року між сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та, що відповідач отримував в банку кредит 01.11.2013 року, враховуючи, що вони не підписувалися відповідачем, не мають терміну складення, строку їх дії, а пам'ятка клієнта, що за позицією позивача є складовою договору, взагалі відсутня.

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15) міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6-1926цс15, згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З письмової заяви-клопотання відповідача від 07.10.2016 року вбачається, що відповідач з категоричній формі заперечує укладення між нею та банком кредитного договору від 01.11.2013 року. Вищевказана заява-анкета від 01.11.2013 року була оформлена на заміну чергової платіжної картки для подальшої сплати коштів за попереднім договором, інших договорів між відповідачем та банком не укладалось.

Слід звернути увагу також на те, що згідно з наявною у справі довідкою ПАТ КБ «Приватбанк», між банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н від 05.01.2006 р., за яким було видано три кредитних карти (дата видачі останньої - 01.11.2013 р.), що підтверджує факт неукладення між сторонами кредитного договору від 01.11.2013 р., стягнути заборгованість за яким просить позивач.

Із виписки по рахунку ОСОБА_1 з картки 8321 з 16.01.2006 року по 30.10.2013 р. вбачається, що залишок після операції становить 14 994, 89 грн., які зараховані банком на картку 4350 (згідно виписки від 01.11.13 р. по 30.11.2016 р.), тобто станом на 01.11.2013 р. у відповідача вже існувала заборгованість в сумі 14 994,89 грн., яка виникла раніше цієї дати, що суперечить вимозі про стягнення боргу за договором від 01.11.2013 року (якщо такий договір і укладався, то заборгованість не могла виникнути раніше дати його укладення).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Доказів передачі відповідачу позивачем коштів за будь-яким іншим договором, ніж укладений 5.01.2006 року, справа не містить. Довідки про кредитні ліміти і видані картки містять посилання на встановлення лімітів і видачу карток на виконання договору від 5.01.2006 року.

Розрахунок заборгованості містить вказувку на договір від 01.11.2013 року, але не узгоджується з наданими позивачем виписками, на основі яких розрахунок зроблений. З виписок вбачається, що заборгованість обрахована на основі карток, виданих, згідно довідки позивача, на виконання договору від 5.01.2006 року.

Довідки про картки, що були б видані, і ліміти, що були б встановлені на виконання договору від 1.11.2013 року, в справі відсутні.

Оскільки кредитний договір 1.11.2013 року не укладений, позивач не може вимагати стягнути заборгованість за ним, адже саме на цей договір як підставу позову він посилається в позовній заяві.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 207, 526, 530, 610, 612, 626-628, 638, 1046, 1048, 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 88, 208, 212-215 ЦПУ України, суд

ухвалив :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя