Справа № 579/311/17-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря судового засідання Сергієнко Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кролевці справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Кролевецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області про встановлення факту належності до національності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просить встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що вона за національністю німкеня, її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю німець, її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за національністю німкеня. В обґрунтування заяви вона зазначила, що при складенні актового запису про її народження зазначена національність її матері ОСОБА_4 «росіянка» та батька ОСОБА_5 «німець». Вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (національність батьків у свідоцтві про народження зазначена «росіяни»), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (національність батьків в її свідоцтві про народження не зазначена).

Баба і дід по батьківській лінії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були німцями. Документально доведено, що батько мав німецьку національність, але через постійні гонитви на представників німецької нації за радянських часів та враховуючи, що вони незаконно були переміщені і знаходились під комендатурою в воєнний та післявоєнний час, потім реабілітовані, але згадування про німецьку націю в її (заявниці) документах під тиском тоталітарного режиму було знищено. Її родина завжди вважала себе приналежною до німецької національності. Батько виховував її в традиціях німецької культури, свят та звичаїв, у дитинстві навчав німецької мови, розповідав, що його батьки німецького походження.

У грудні 2016 року вона звернулась до Кролевецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою щодо зміни національності, однак їй було відмовлено, оскільки зміна національності чинним законодавством не передбачена.

Встановлення факту належності її та її дітей до німецької нації має для неї суттєве юридичне значення, оскільки завдяки цьому її родина може відновити звязок з німецькою нацією, і необхідне для реалізації прав, передбачених законодавством ФРН для осіб німецького походження.

Заявниця, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі її дітей (а.с.34).

Заінтересована особа Кролевецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області свого представника у судове засідання не направила, надіславши заяву про розгляд справи без участі її представника, зазначивши, що заперечень по суті заяви у них немає (а.с.32).

Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України, клопотання заявниці та заінтересованої особи суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до положення ч.2 ст.197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по вищевказаній заяві підлягає закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту необхідне заявнику для збереження та відновлення приналежності до німецької національності.

Як вбачається із змісту ч.1 ст.256 ЦПК України, якою передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення, справи за заявами про встановлення факту належності до певної національності в переліку відсутні.

В ч.2 ст.256 ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідні розяснення містяться і в Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року.

Отже, згідно зі ст.234, ч.2 ст.256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, факт, що встановлюється, повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року було затверджено Положення про паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, яким не передбачено зазначення національності громадян у вказаних документах.

На підставі Указу Президента України №70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

В ст.24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Тобто, на території України факт належності особи до будь-якої національності не тягне за собою юридичних наслідків.

Згідно ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Статтею 300 ЦК України, передбачено, що фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах національності заявниці та її дітей німцями, не перешкоджає їм дотримуватися німецьких звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе німцем, виявляти почуття національного самоусвідомлення, зберігати своє етнічне німецьке походження.

Таким чином, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст.256 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Зазначена правова позиція також знайшла своє відображення у інформаційному листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в якому вказується про те, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти, щодо належності до певної національності.

Пленум Верховного Суду України у Постанові №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року розяснив, що якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено закриває провадження в ній.

Враховуючи зазначені обставини суд вважає, що заява про встановлення факту належності до національності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у даній справі підлягає закриттю з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.9, ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація, яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесення змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Таким чином, справи про встановлення факту належності до певної національності, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Законодавством передбачено інший порядок установлення факту належності особи до певної національності та внесення змін про національність в актові записи.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне розяснити заявниці, що закриття провадження не позбавляє її права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства щодо внесення змін до актового запису цивільного стану в частині установлення факту належності особи до певної національності та внесення змін про національність в актові записи заявниці та її дітей.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.205, 208, 209-210, 218, 235, 258, 293 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Кролевецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області про встановлення факту належності до національності.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_9