Пр. № 4-с/643/1/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2017 року м.Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Єрмак Н.В.,

при секретарі Зубко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 31.08.2016 року, просив визнати їх неправомірними та скасувати зазначену постанову, посилаючись на порушення державним виконавцем черговості звернення стягнення на майно боржника. Також посилався на ту обставину, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке було набуто під час шлюбу.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав скаргу, просив її задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вважав дії державного виконавця правомірними, які відповідають вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Просив відмовити в задоволенні скарги.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані суду докази, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

На виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавчий лист № 2-4935/11, виданий Московським районним судом м. Харкова 03.05.2012 року на виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 29.02.2012 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 17223920, 95 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 02.07.2014 року в порядку ст. 57 вказаного Закону, накладено арешт на транспортний засіб причіп 1993 року випуску, що належить на праві власності боржнику, та заборонено здійснювати відчуження зазначеного транспортного засобу.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 31.08.2016 року також в порядку ст. 57 вказаного Закону, накладено арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності боржнику, та заборонено здійснювати відчуження вказаного майна.

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18059786 від 12.03.2008 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить заявнику.

Таким чином, порушень з боку заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 при визначенні майна, належного на праві власності боржнику, суд не вбачає.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, які вилучаються у боржника, або на які накладається арешт.

Згідно ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" тільки у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Суд вважає, що дії державного виконавця не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам. Разом з цим, на погляд суду, зазначена невідповідність не тягне за собою скасування постанови про накладення арешту на майно боржника, оскільки представник заявника не послався на наявність у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача. Боржник, в свою чергу, не скористався його правом, наданим ч.5 ст. 52 Закону, запропонувати державному виконавцю ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя

04.05.2017