Номер провадження: 22-ц/785/5463/17
Номер справи місцевого суду: 523/3378/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору припиненим, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 7 березня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 23 листопада 2005 року між ним та АТ «ПриватБанк» укладено договір, за умовами якого надано кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних на суму заборгованості за кредитом, строк дії картки №4149 **** **** 4851 до листопада 2007 року. Позивач зазначив, що 28 березня 2014 року ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором №б/н від 23 листопада 2005 року, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року в справі №523/17267/14-ц, залишеним без змін в апеляційному порядку, в задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовлено за спливом строку позовної давності, однак ПАТ «ПриватБанк» продовжує вимагати заборгованість. Вважаючи, що строк дії договору відповідає строку дії картки, позивач ОСОБА_3 просив визнати укладений між АТ «ПриватБанк» та ним ОСОБА_3 договір №б/н від 23 листопада 2005 року припиненим з листопада 2007 року, стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. (а.с.1-5).

Відповідач ПАТ «ПриватБанк» пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2017 року в позові відмовлено (а.с.43).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для визнання договору припиненим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). У розумінні даної норми матеріального права перебіг строку договору починається з моменту його укладення; момент укладення збігається з підписанням єдиного документа, вчиненням певних дій, акцептом оферти тощо. Строк договору може бути визначений проміжком в часі, конкретною датою, подією, що неодмінно настане. Закінчення строку договору не є тотожним припиненню обовязків сторін; якщо обовязок не виконано протягом строку чинності договору, сторона-порушник несе цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частина 2 даної норми матеріального права передбачає право сторони, яка приєдналася змінити чи розірвати договір приєднання.

Діючий Цивільний кодекс України передбачає зміну і розірвання договору за наявності підстав для цього (ОСОБА_2 53 ЦК України) та, відповідно, не передбачає припинення договору як то просить позивач.

На підставі договору виникають цивільні права та обовязки (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобовязання (ч.1 ст.509 ЦК України).

Діючий Цивільний кодекс України передбачає припинення зобовязання за наявності для цього підстав (ОСОБА_2 50 ЦК України) та, відповідно, не передбачає припинення договору, на підставі якого виникло зобовязання.

ОСОБА_3 уклав з АТ «ПриватБанк» договір № б/н від 23 листопада 2005 року, за яким отримав в кредит грошові кошти в сумі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладено шляхом підписання ОСОБА_3 заяви, підпис в якій свідчить про приєднання його до Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифами банку. ОСОБА_3 надано платіжну картку яка є спеціальним платіжним засобом.

Таким чином, укладений між ОСОБА_3 та АТ «ПриватБанк» договір №б/н від 23 листопада 2005 року є договором приєднання (ст.634 ЦК України), який може бути на вимогу ОСОБА_3 чи змінений, чи розірваний.

ОСОБА_3 заявлено вимогу про визнання договору №б/н від 23 листопада 2005 року припиненим з листопада 2007 року, що не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 634 ЦК України укладений ОСОБА_3 договір може бути на його вимогу чи змінений, чи розірваний за наявності підстав, а не припиненим.

ОСОБА_3 в обґрунтування вимог посилається на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року в справі №5217267/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року, яким відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення за договором №б/н від 23 листопада 2005 року заборгованості станом на 31 грудня 2013 року в сумі 25688,70 грн. за спливом позовної давності (а.с.14-17).

За змістом судових рішень грошові кошти в вигляді встановленого ліміту на платіжну картку були надані 23 листопада 2005 року, строк дії виданої при укладенні договору №б/н від 23 листопада 2005 року платіжної картки закінчився в останній день листопада 2007 року; 19 жовтня 2007 року було видано судовий наказ про стягнення заборгованості в сумі 8444,63 грн.; до 29 жовтня 2010 року ОСОБА_3 щомісячно проводив оплату в рахунок погашення заборгованості за договором; трирічний строк позовної давності у спорі про стягнення заборгованості виник у жовтні 2010 року та закінчився у жовтні 2013 року, позовні вимоги про стягнення заборгованості предявлено до суду 28 березня 2014 року (ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на надання ОСОБА_3 після листопада 2007 року картки з новим строком дії, оскільки письмова заява ОСОБА_3 як держателя картки про закриття рахунку не поступала).

ОСОБА_3 судові рішення не оскаржив, отже, погодився з тим, що в позові про стягнення розрахованої станом на 31 грудня 2013 року заборгованості за договором №б/н від 23 листопада 2005 року було відмовлено не за безпідставністю вимог, а за спливом позовної давності. Відтак, судові рішення, що мають законну силу, підтверджують дію договору №б/н від 23 листопада 2005 року після листопада 2007 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зі спливом позовної давності банк втратив право вимагати погашення заборгованості, що банк право на примусове стягнення заборгованості використав шляхом звернення до суду у 2007 році з заявою про видачу судового наказу, однак даним обставинам дано оцінку в іншій справі, що ж до заявлених вимог про визнання договору припиненим, то відмова в позові про стягнення заборгованості з підстав спливу позовної давності (фактичне звільнення від відповідальності за зобовязанням) не має правового значення.

Що ж до моральної шкоди, то виниклі між ОСОБА_3 та АТ «ПриватБанк» на підставі договору №б/н від 23 листопада 2005 року правовідносини не передбачають права на відшкодування моральної шкоди.

Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору припиненим, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2