ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк», обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 вересня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір № НОМЕР_2, який є складовою частиною договору від 09 вересня 2013 року № 0019699 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», відповідно до умов якого він передав банку грошові кошти у розмірі 5 600 доларів США. Згідно з п. 3.1 вказаного договору сума вкладу та нарахованих процентів за ним перераховується на поточний банківський рахунок. Проте повернення грошових коштів на його рахунок не відбулося, у зв'язку із тим, що поточний рахунок був заблокований відповідачем. Посилаючись на те, що у подальшому сума заборгованих коштів вкладу була йому повернута, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення виконання зобов'язання відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 17 березня 2015 року у розмірі 10 660 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «Платинум Банк» на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 2 700 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 09 вересня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 00196099 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» із щомісячною виплатою процентів та продовженням строку зберігання. Строк зберігання вкладу - з дати укладення договору до дати повернення вкладу, а саме 09 березня 2015 року.

Відповідно до п. 1.1 цього договору банк приймає від вкладника на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 5 600 доларів США та зобов'язується повернути вклад та сплатити проценти за користування вкладом на умовах та порядку, передбаченими договором.

У п. 3.1 договору зазначено, що сума вкладу, а також сума нарахованих та несплачених процентів повертається на картковий/поточний рахунок вкладника, відкритий у банку.

Згідно з п. 4.1 договору про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» цей договір набирає чинності з моменту його укладення, в частині зберігання вкладу - з моменту його внесення вкладником, і діє до моменту повернення вкладнику всієї наявної суми вкладу, а в частині розрахунків - до повного виконання грошових зобов'язань.

У період з 17 по 23 березня 2015 року ОСОБА_3 звертався до відповідача із заявами про повернення належних йому коштів, у яких посилався на невиконання умов договору депозиту та порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Згідно з випискою з особового рахунку ОСОБА_3 з 09 по 26 березня 2015 року вбачається, що у вказаний період банком повернуто вклад у розмірі 5 600 доларів США та нараховані проценти за останній місяць.

Суму вкладу у повному обсязі було отримано ОСОБА_3 26 березня 2015 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки у зв'язку із набранням чинності вищевказаної постанови Національного банку України позивачу була виплачена сума вкладу в установлених постановою межах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем і несе передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідальність за неналежне надання цих послуг, а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Такі висновки апеляційного суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Такий же правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року в справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16 та від 13 березня 2017 року в справі № 6-2128цс16, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Установлено, що 04 березня 2015 року набрала чинності постанова правління Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (з подальшими змінами), якою введено обмеження стосовно видачі грошових коштів в межах до 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, про що ПАТ «Платинум Банк» повідомив ОСОБА_4 листами від 20 березня 2015 року № 50-07-02/6466 та від 23 березня 2015 року № 50-07-02/6554.

Ураховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанови Правління Національного банку України, якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії банку як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань.

Тому, на час дії постанови Правління Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», а саме з 03 березня 2015 року до 03 червня 2015 року, не підлягає нарахуванню пеня у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку із встановленням обмеження щодо видачі банками коштів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції з дотриманням положень ст. ст. 212, 303, 316 ЦПК України встановивши фактичні обставини, від яких залежить правильність вирішення справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення на користь ОСОБА_3 з ПАТ «Платинум Банк» пені лише за період, у який відповідач не виконував своє зобов'язання з повернення вкладу у розмірі, встановленому постановою Правління Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик