Справа № 352/649/16-ц
Провадження № 2/352/70/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно, зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання за нею права власності на спірне майно за давністю користування.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 за первісним позовом звернулися 08.09.2016 р. із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Черніївської сільської ради про визнання права власності. 29.11.2016 р. уточнили зустрічні позовні вимоги, просили визнати за ними право власності по ? частині будинковолодіння у порядку спадкування за законом після смерті батька.

Ухвалою суду від 08.09.2016 р. обидва позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 29.11.2016 р. до участі в справі залучено співвідповідача за зустрічним позовом - Черніївську сільську раду Тисменицького району Івано-Франківської області.

Позивачка за первісним позовом свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що власником спірного будинковолодіння була тітка її чоловіка ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності виданого 21.08.1988р., яка ІНФОРМАЦІЯ_1. померла. Позивач на час смерті ОСОБА_8 і по даний час проживає в домоволодінню, вільно, відкрито та безперервно користується спірним нерухомим майном, тому просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 за давністю користування.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свої зустрічні вимоги обґрунтовували тим, ІНФОРМАЦІЯ_1. померла тітка їхнього батька ОСОБА_9 ОСОБА_8 який прийняв спадщину після смерті останньої як племінник покійної. 20.05.2002р. останній також помер. Після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняли спадкоємці за законом першої черги його дружина - позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 та їх діти ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Просили суд визнати за кожним з них право власності на ? частину спірного майна. В подальшому позивачі за зустрічним позовом змінили підстави позову та вказали, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_11 була власником спірного домоволодіння, яке належало до суспільної групи - колгоспний двір, і в якому їх батько ОСОБА_9, позивач та відповідачі проживали. Вказували, що відповідно до чинного на той час закону набули право на 1/5 частку в майні двору. Після смерті їх батька відповідачі та позивач на рівних правах успадкували належну останньому частку в майні двору, тому просили визнати за кожним з них право власності на ? частину спірного майна, а в первісному позові відмовити.

Позивачка за первісним позовом та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, проти зустрічного позову заперечили. Додатково, щодо зустрічного позову, суду пояснили, що відповідно до вимог ЦК УРСР не було передбачено, що племінник можуть успадкувати майно після смерті його тітки, і відповідно відповідачі не можуть успадкувати майно, яке не було успадковане їх батьком ОСОБА_9 Щодо змінених підстав позову також заперечили виходячи з того, що заява про зміну підстав позову відповідачами подана до суду після початку розгляду судом справи по суті та даних пояснень сторонами. Також вказали, що спірне домоволодіння станом на 1991 рік не належало до колгоспного двору, позивачка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_9 не працювали в колгоспі та не були його членами, господарства є робітничим двором, що підтверджено довідками сільської ради та виписками із по господарських книг за 1991-1995 роки.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та їх представник у судовому засіданні уточнений зустрічний позов підтримали, проти первісного позову ОСОБА_3 заперечили. Пояснили суду, що спірне домоволодіння є колгоспним двором про що свідчить свідоцтво про право власності видане 21.08.1988р. ОСОБА_8 По-скільки на час припинення колгоспних дворів - проживали в ньому, тому, в силу закону, набули право на частку в дворі, а після смерті їх батька, в рівних долях, успадкували належну останньому частку в домоволодіння. Просили визнати за кожним з них право власності на ? частину спірного майна, а в первісному позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні первісні позовні вимоги ОСОБА_3 визнав, проти зустрічного позову заперечив.

Представник відповідача - Черніївської сільської ради у судове засідання не з'явився, к поданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, за наявними у справі матеріалами.

Згідно приписів ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь в справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати свої процесуальні обов'язки.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 74-76, 157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача Черніївської сільської ради за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в зустрічному - слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічна правова позиція вбачається з окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року та рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року з яких випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно п.4 ч. 1 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України що до цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Встановлено, що предметом спору по справі є будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтво про права власності, виданого 21.08.1988р. на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №52 від 23.03.1988 р., на ім'я ОСОБА_8, будинковолодіння належить до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 померла.

Згідно до довідки Черніївської сільської ради від 04.02.2016р. № 282 (а.с. 25), від 14.03.2016р. №533 (а.с. 27), від 20.02.2017р. №312 (а.с. 82), погосподарських книг за 1991-1995р.р. (а.с. 83) будинковолодіння в АДРЕСА_1 є робітничим двором, головою якого є позивач.

Крім того, згідно погосподарських книг за 1991-1995р.р. місцем праці позивача є Черніївська середня школа, а її чоловіка ОСОБА_9 - СМУ зв'язку.

Згідно трудової книжки ОСОБА_3 в період з вересня 1989 року по жовтень 1991 року позивач працювала прибиральницею в Черніївській середній школі.

Допитані судом свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили, що протягом 1988-1995 років ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_9 в колгоспі не працювали. Позивачка працювала прибиральницею в школі, а пізніше в м. Івано-Франківську, а її чоловік також працював у м. Івано-Франківську. Вказали, що ОСОБА_3 проводила похорон померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 та по даний час проживає в будинковолодінні в АДРЕСА_1.

Крім того, допитані судом відповідачі не заперечували те, що позивач з 80-х років і по даний час проживає в спірному домоволодінні, у 90-х роках остання та їхній батько ОСОБА_9 працювали в школі та на підприємстві в місті Івано-Франківську.

За загальним правилом цивільного судочинства закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріпленого в ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, за якою дію нормативно-правового акту в час треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12.05.1985р. №5-24/26, а загалом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990р. №69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалася в залежності від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють в колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців в залежності від займаної посади.

Судом встановлено, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_9 в колгоспі не працювали, тому твердження відповідачів - позивачів за зустрічним позовом, що спірне будинковолодіння є колгоспним двором не знайшло свого підтвердження, тому судом не можуть застосовуватися норми ст. ст.120, 123 ЦК УРСР.

При цьому, суд критично оцінює свідоцтво про право власності (а.с. 24) видане 21.08.1988р. на ім'я ОСОБА_8 (після її смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1.) про те, що спірне будинковолодіння належить до колгоспного двору, адже на час припинення колгоспних дворів ОСОБА_8 померла, а ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не були членами колгоспу.

Суд також враховує правову позицію викладену в постанові Судової палати Верховного Суду України від 24.12.2014р. №6-192цс14 яка, відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою до застосування судами України.

Поскільки відповідачі-позивачі за зустрічним позовом не надали суду належних та допустимих доказів того, що спірне домоволодіння є колгоспним двором і відповідно вони та їхній батько ОСОБА_9 мали частку в ньому, і яку після смерті останнього вони в подальшому успадкували, тому суд приходить до переконання, що в зустрічному позові слід відмовити.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом восьмим Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно пункту першого Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України даний Кодекс набирав чинності з 1 січня 2004 року.

За таких обставин суд приходить до переконання, що інститут набувальної давності застосовується до цивільно-правових відносин з 01 січня 2001 року.

У зв'язку з тим, що позивач відповідно до вимог Закону з 01.01.2001р і по даний час добросовісно заволоділи чужим майном (спірним будинковолодіння) власником якого була ОСОБА_8, а в подальшому міг бути орган місцевого самоврядування, яке не є самовільно збудоване і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше як десяти років, тому на думку суду, з урахуванням презумпції правомірності володіння ОСОБА_3 набула право власності на спірне майно за набувальною давністю і це право, згідно вимог ЦК України, може набуватися за рішенням суду, а права позивача підлягають судовому захисту.

Таким чином, суд приходить до переконання, що за позивачкою ОСОБА_3 слід визнати право власності на спірне будинковолодіння, загальна вартість якого складає 176633 грн. за набувальною давністю. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 386, 392, 344 ЦК України, п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1, інвентаризаційною вартістю 176633 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Черніївської сільської ради Тисменицького району про визнання права власності на будинковолодіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський