Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2017 року Юр»ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О. , при секретарі Літвіченко В.О. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Юрївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області, треті особи по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Юрївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Юр»ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області,

про визнання прав та обовязків спадкодавця щодо реєстрації права власності на житловий будинок,

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, при цьому, в ході розгляду справи уточнив позовні вимоги, про що надав суду відповідну заяву (ас. 182), та просив визнати за ним права та обовязки спадкодавця на житловий будинок з господарськими спорудами № 93, розташований по вул. Степовій в с. Сокільське Юрївського району, загальною площею 57, 4 кв. м., житловою площею 25, 6 кв. м., в порядку спадкування за законом після померлого 30.08.2004 року батька ОСОБА_5, з правом реєстрації за ним права власності вказаного житлового будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідними органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що його батько ОСОБА_5 помер 30.08.2004 року та після смерті останнього відкрилася спадщина на майно, в тому числі і у вигляді житлового будинку № 93, розташованого по вул. Степова в с. Сокільське Юрївського району.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України являючись спадкоємцем за законом першої черги, позивач прийняв спадщину шляхом своєчасного подання відповідної письмової заяви до державної нотаріальної контори, при цьому, інші спадкоємці за законом відсутні, оскільки рідні брати позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті батька відмовилися, а мати позивача, вона ж дружина померлого ОСОБА_6 , померла 30.07.2003 року.

11.04.2005 року позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого батька у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 8, 813 га та 8, 7760 га відповідно, а 06.07. 2005 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на майно у вигляді грошового внеску, який знаходиться в Павлоградському відділенні «Ощадного банку України», з належними до нього відсотками та компенсацією.

Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді належного батькові житлового будинку № 93 по вул. Степовій с. Сокільське Юрївського району позивачеві було відмовлено, у звязку з ненаданням ним нотаріусу правовстановлюючого документа на вказане нерухоме майно.

Позивач зазначав, що спірний житловий будинок був безпосередньо збудований його батьком ОСОБА_5 та з часу побудови такого, як батько так і позивач, весь час проживали в останньому, при цьому після смерті батька позивач до теперішнього часу продовжує жити в даному житловому будинку.

Між тим, за життя батько позивача право власності на збудований житловий будинок належним чином за собою не зареєстрував, в звязку з чим позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у вигляді вказаного майно в порядку спадкування та не має іншого способу захистити свої права, інакше, як в судовому порядку.

За таких обставин, посилаючись на ст. ст. 86, 88, 100 ЦК УРСР, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1296, 1298 ЦК України, позивач, з урахуванням уточнень наданих до позовних вимог, просив визнати за ним права та обовязки спадкодавця на житловий будинок № 93 по вул. Степовій с. Сокільське Юрївського району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 30.08.2004 року, з правом реєстрації за ним права власності на вказаний житловий будинок.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги викладені в заяві про уточнення позовних вимог, повністю підтримав, судові витрати просив залишити за ним (ас. 199).

Відповідач по справі ОСОБА_2 сільська рада Юрївського району в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги про визнання за позивачем прав та обовязків спадкодавця визнали в повному обсязі (ас. 200, 201).

Треті особи по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, надали суду відповідні заяви та телефонограми, в яких просили справу розглянути в їх відсутності, зазначаючи, що заяву позивача про уточнення позовних вимог отримали та проти задоволення вимог останнього не заперечують (ас. 196, 198, 202, 203).

Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог Юрївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, що були залучені до участі у справі на підставі ухвали суду від 26.12.2016 року (ас. 43-44), в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, уточнені позовні вимоги отримали 13.02.2017 року (ас. 172, 193).

Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, що були залучені до участі у справі на підставі ухвали суду від 26.12.2016 року (ас. 45-46), в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, уточнені позовні вимоги отримали 16.02.2017 року (ас. 173, 177, 194).

Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не з»явившихся сторін по справі, на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд знаходить встановленими наступні обставини:

- відповідно до копії свідоцтва про народження позивача серії I-КИ № 337546 від 04.09.1973 року, вбачається, що батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_5 (ас. 5).

Відтак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є сином ОСОБА_5.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 574721 від 01.09.2004 року батько позивача ОСОБА_5 помер 30.08.2004 року (ас. 6).

В позові позивач зазначав, що за життя його батьку ОСОБА_5 належав житловий будинок з господарськими спорудами № 93, розташований по вул. Степовій с. Сокільське Юрївського району, однак право власності на такий ОСОБА_5 належним чином не зареєстрував, що позбавляє позивача можливості реалізувати свої спадкові права на вказане нерухоме майно та отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину.

Щодо визнання за позивачем прав та обовязків спадкодавця на житловий будинок з господарськими спорудами № 93 по вул. Степовій в с. Сокільське Юрївського району, суд виходить з наступного:

- так, в судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів № 17 від 16.01.1991 року «Про визнання права власності на житлові будинки за громадянами ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району» (нині Юрївський район) вирішено визнати право власності на житлові будинки за громадянами сіл, в тому числі Олексіївка , Павлоградського (нині Юрївського) району згідно доданого списку, в якому за № 45 значиться батько позивача ОСОБА_5 (ас. 15, 31).

Вказане рішення прийнято відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР № 105 від 11.03.1985 року « Про порядок державного обліку житлового фонду», на підставі наданих документів МБТІ і погосподарських книг ОСОБА_2 сільської ради.

20.11.2013 року на житловий будинок № 93 по вул. Степова с. Сокільське Павлоградським КП МБТІ виготовлено технічний паспорт, при цьому власником даного будинку в ньому зазначений ОСОБА_5 (ас. 12-14), між тим, в паспорті мається примітка про те, що право власності на домоволодіння не оформлено. Згідно даних технічного паспорту загальна площа житлового будинку складає 57, 4 кв. м., житлова площа становить 25, 6 кв. м., дані про наявність самочинних споруд в паспорті відсутні.

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради № 376 від 08.12.2016 року власником будинку № 93 по вул. Степова в с. Сокільське Юрївського району значиться ОСОБА_5, померлий 30.08.2004 року (ас. 32), при цьому згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради № 375 від 08.12.2016 року вищевказану адресу спірному домоволодінню, а зокрема вул. Степова, 93 с. Сокільське було присвоєно згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради № 17 7/22 від 10.12.1996 року (ас. 16).

З наданих ОСОБА_2 сільською радою Юрївського району копій погосподарських книг на спірне домоволодіння, довідки ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району № 376 від 08.12.2016 року, вбачається, що батько позивача ОСОБА_5 обліковується власником такого з 01.01.1982 року по день смерті, тобто по 30.08.2004 року, і після смерті також продовжує значитися його власником (ас. 32, 79, 88-93).

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради № 374 від 08.12.2016 року в домоволодінні № 93 по вул. Степовій с. Сокільське був зареєстрований та проживав ОСОБА_5, що помер 30.08.2004 року, при цьому разом з ним мешкали син ОСОБА_1, невістка ОСОБА_7, онуки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (ас. 33). Також, з копії паспорта позивача серії АК № 462785 вбачається, що останній за адресою вул. Степова, 93 с. Сокільське Юрївського району зареєстрований з 23.11.1993 року (ас. 4).

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради № 51 від 31.01.2017 року згідно даних погосподарських книг за період з 1980 - 2004 роки земельна ділянка площею 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0, 50 га для ведення особистого селянського господарства в період з 01.01.1980 року по 01.09.2004 року була надана в користування батькові позивача ОСОБА_5, померлому 30.08.2004 року (ас. 163).

З досліджених в судовому засіданні доказів не виявлено інших осіб відносно яких, окрім ОСОБА_5, виконкомом районної ради народних депутатів приймалося б рішення про визнання за ними права власності на спірний житловий будинок.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Згідно раніше діючого законодавства до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад ( Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року № 112/5 та 12.05.1985 року № 5-24-26 ).

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Зважаючи на дане, враховуючи, що записи про батька позивача ОСОБА_5, як власника спірного будинку , містяться в погосподарських книгах ОСОБА_2 сільської ради починаючи з 1982 року і по день смерті, а також те, що відповідне рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів № 17 від 16.01.1991 року про визнання права власності на спірний будинок прийнято саме відносно ОСОБА_5, а не будь яких інших осіб, суд вважає встановленими обставини щодо належності батьку позивача ОСОБА_5 житлового будинку № 93 по вул. Степовій в с. Сокільське на праві власності і вказане у суду сумнівів не викликає.

Разом з тим, в судовому засіданні достовірно встановлено, що за життя і по день смерті ОСОБА_5 право власності на належний йому житловий будинок не зареєстрував, що підтверджено в судовому засіданні також і довідкою КП «Павлоградське МБТІ» № 9 від 23.01.2017 року (ас. 97), з якої вбачається, що згідно рішення Павлоградської районної ради № 17 від 16.01.1991 року право власності на вказаний житловий будинок визнано за ОСОБА_5, однак власник не звернувся за реєстрацією прав власності.

Зважаючи на відсутність у спадкодавця ОСОБА_5 правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, позивачеві постановою державного нотаріуса Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 14.03.2011 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно у вигляді спірного житлового будинку (ас. 8).

З матеріалів спадкової справи № 2/2005 та додаткової спадкової справи до майна померлого 30.08.2004 року ОСОБА_5 (ас.103-123), вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті останнього, є його син позивач по справі ОСОБА_1, який 11.04.2005 року отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 8, 813 га та 8, 7760 га відповідно (ас. 115-116), а 06.07.2005 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно у вигляді грошового внеску (ас. 121).

Окрім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що будь які інші спадкоємці за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталися та таку не прийняли, при цьому дружина спадкодавця ОСОБА_6 померла 30.07.2003 року, що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про смерть останньої серії І-КИ № 507484 (ас. 7).

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі відомостей про видачу свідоцтва про право на спадщину, вбачається, що єдиною особою, якій такі були видані після смерті ОСОБА_5 є його син - позивач ОСОБА_1 (ас. 117, 122-123).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлене судом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок , то і спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Разом з тим, суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно , як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Таким чином, оскільки до складу спадщини входять лише ті права та обовязки носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, то не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців останнього.

Відповідно до приписів ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Отже, вирішення порушених в позовній заяві вимог можливе шляхом звернення позивача до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з заявою про державну реєстрацію переходу права власності на житловий будинок № 93 з господарськими спорудами, що розташований по вул. Степовій в с. Сокільське Юрївського району Дніпропетровської області.

Оскільки, ОСОБА_5, померши 30.08.2004 року , за життя не зареєстрував за собою право власності на належний йому житловий будинок, його права та обов'язки, як спадкодавця, а саме, зареєструвати право власності на дане майно, перейшли до спадкоємця ОСОБА_1.

Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи волю позивача щодо залишення судових витрат по справі за ним (ас. 199), суд знаходить можливим залишити судові витрати по справі за позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 213, 215, 218, 222, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області про визнання прав та обовязків спадкодавця щодо реєстрації права власності на житловий будинок - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, гр. України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 права та обов'язки спадкодавця на житловий будинок з господарськими спорудами № 93, розташований по вул. Степовій в с. Сокільське Юрївського району Дніпропетровської області, загальною площею 57, 4 кв. м., житловою площею 25, 6 кв. м., в порядку спадкування за законом після померлого 30 серпня 2004 року батька ОСОБА_5, якому вказаний житловий будинок належав на підставі рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області № 17 від 16.01.1991 року «Про визнання права власності на житлові будинки за громадянами ОСОБА_2 сільської ради Павлоградського району», з правом реєстрації права власності вказаного житлового будинку з господарськими спорудами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідними органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : С.О.Маренич