Справа № 751/2874/17 Провадження № 22-ц/795/1892/2017 Головуючий у I інстанції Косач І. А. Доповідач - Шитченко Н. В.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого-судді: ШИТЧЕНКО Н.В.,

суддів: ВИСОЦЬКОЇ Н.В., МАМОНОВОЇ О.Є.,

із секретарями: Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання незаконним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Чернігівського прикордонного загону від 16 листопада 2016 року, оформлене протоколом № 7 від 16 листопада 2016 року, яким йому зі складом сім`ї чотири особи відмовлено у зарахуванні на квартирний облік; зобов`язати Чернігівський прикордонний загін зарахувати його та членів його сім`ї дружину ОСОБА_3 та двох синів ОСОБА_4 , ОСОБА_4 на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (квартирний облік) з 27 жовтня 2003 року; зобов`язати відповідача зарахувати його з членами його сім`ї на облік осіб, що користуються правом першочергового одержання жилої площі.

Рішенням від 08 вересня 2017 року Новозаводський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував рішення житлової комісії Чернігівського прикордонного загону від 16 листопада 2016 року, оформлене протоколом № 7 від 16 листопада 2016 року, яким полковнику ОСОБА_1 зі складом сім`ї чотири особи відмовлено у зарахуванні на квартирний облік. Зобов`язав відповідача зарахувати полковника ОСОБА_1 разом із членами сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (квартирний облік) з 16 листопада 2016 року. Зобов`язав відповідача зарахувати полковника ОСОБА_1 разом із членами сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 на облік осіб, що користуються правом першочергового одержання жилої площі.

В апеляційній скарзі Чернігівський прикордонний загін, вважаючи рішення суду таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що, розглянувши рапорт ОСОБА_1 , житлова комісія обґрунтовано та відповідно чинного законодавства відмовила заявнику у зарахуванні на квартирний облік, оскільки ОСОБА_1 не було надано жодної інформації щодо правового режиму житлової площі, наданої йому та членам його сім`ї за попереднім місцем проходження служби. Представник відповідача зазначає, що форма власності вказаного житла змінена з державної на приватну, але будь-яких доказів про зміну свого житлового стану позивач надавати відмовився.

Відповідач посилається також на те, що відповідно до норм чинного законодавства, яке регулює житлові права військовослужбовців на час розгляду даної справи, забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей провадиться один раз протягом всього часу проходження військової служби. Позивач та його родина забезпечувались таким житлом і у м. Сімферополь мають двокімнатну квартиру, а отже правові підстави для зарахування його на облік осіб, що користуються правом одержання житла, в тому числі і першочергового, відсутні.

Також звертає увагу на те, що, всупереч приписам ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», позивачем не було надано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме, його та членів його сім`ї. Крім цього, ОСОБА_1 повідомив членів житлової комісії про те, що на момент анексії АР Крим він зі своєю сім`єю проживав у м. Києві.

Представник скаржника вказує, що син позивача, ОСОБА_4 , 1997 року народження, досяг повноліття, і тому може перебувати на черзі самостійно. До цього ж, останній є курсантом (військовослужбовцем) Державної прикордонної служби України та проходить службу в м. Хмільницькому, де і постійно проживає.

Апеляційна скарга також містить посилання, що висновок суду про те, що позивач та члени його сім`ї позбавлені права користування та розпорядження своєю квартирою є помилковим, на обґрунтування якого жодних підстав у судовому рішенні не наведено. Крім того, суд у рішенні посилається на нормативно-правові акти інших відомств, зокрема, Міністерства оборони України, які жодного відношення до діяльності Державної прикордонної служби України не мають.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду в частині визначення дати, з якої відповідача зобов`язано зарахувати його та членів його сім`ї на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, незаконним і необґрунтованим, просить у зазначеній частині змінити судове рішення, вказавши замість дати « ІНФОРМАЦІЯ_2 » іншу дату «27 жовтня 2003 року».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не взяв до уваги п. 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ № 1081 від 03 серпня 2006 року, та п. 3.9 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, згідно яких військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаному з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Позивач вказує, що районний суд, прийшовши до висновку про неможливість зарахування його та членів його сім`ї на квартирний облік по м. Чернігову саме з 27 жовтня 2003 року та зазначивши, що під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ) і в ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_3 ) він на квартирному обліку не перебував та з заявами про зарахування на такий облік не звертався, не врахував, що жодним чинним нормативно-правовим актом з житлових питань не передбачений обов`язок громадянина (військовослужбовця) за місцем його проживання чи роботи (проходження військової служби) перебувати на квартирному обліку, оскільки відповідно до ст. 47 Конституції України це є правом громадянина.

Зазначає, що у вищезазначених військових частинах військову службу він проходив незначний за часом період і ніколи не мав бажання після звільнення в запас (відставку) оселитися з сім`єю у м. Києві чи у м. Суми.

Стверджує також, що неодноразово звертався з рапортами про вирішення питання зарахування його та членів його сім`ї на квартирний облік по м. Чернігову, що підтверджується копіями протоколів засідання житлової комісії Чернігівського прикордонного загону: № 6 від 23 грудня 2015 року, № 1від 09 лютого 2016 року та № 3 від 13 травня 2016 року. Вказані обставини, на його думку, спростовують висновок суду про те, що за час проходження військової служби у м. Чернігові з заявою про зарахування на квартирний облік він звернувся лише один раз 16 листопада 2016 року.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, апеляційна скарга Чернігівського прикордонного загону задоволенню, а рішення суду скасуванню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї позбавлені права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , яка була надана позивачу у постійне користування у 2003 році. На даний час останній проходить військову службу у м. Чернігові, житлом не забезпечений, проживає з сім`єю за договором суборенди житлового приміщення, а тому, відповідно до норм ст.ст. 31, 34, 37 ЖК УРСР та ст. 15 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», порушені житлові права позивача підлягають відновленню. Крім того, згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, має право на першочергове отримання житла.

Також районний суд зазначив про відсутність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати полковника ОСОБА_1 разом із членами його сім`ї на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (квартирний облік), з 27 жовтня 2003 року, оскільки з вказаної дати позивач перебував на квартирному обліку, з 18 червня 2012 року був знятий з такого обліку та звернувся з рапортом щодо постановки його на квартирний облік лише у листопаді 2016 року, тому зарахування повинно бути здійснено з моменту ухвалення рішення житлової комісії, яке оформлено протоколом № 7, а саме, з 16 листопада 2016 року.

З такими висновками районного суду в цілому не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що полковник ОСОБА_1 займав посаду в Чернігівському прикордонному загоні (а.с. 20). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 01 грудня 2017 року № 422-ОС позивач вибув для подальшого проходження військової служби до Санаторію «Моршин-Прикордонник» Державної прикордонної служби України н.п. Моршин з 03 грудня 2017 року.

З 01 серпня 1992 року позивач проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується витягом з послужного списку (а.с. 43).

Згідно довідки Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10 липня 2012 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку в Азово-Чорноморському регіональному управлінні з 27 жовтня 2003 року до 18 червня 2012 року зі складом сім`ї чотири особи. У списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень не перебував. Знятий з квартирного обліку спільним рішенням командування та житлової комісії Сімферопольського прикордонного гарнізону Азово-Чорноморського регіонального управління від 18 червня 2012 року № 3 (а.с. 44).

З іншої довідки Азово-Чорноморського регіонального управління вбачається, що ОСОБА_1 у період служби у даному управлінні з 12 лютого 2001 року по 25 березня 2012 року забезпечувався житловою площею, утримує двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 45).

Відповідно довідки в/ч 9953 від 01 жовтня 2012 року позивач у період служби в Сумському прикордонному загоні з 13 березня 2012 року по 30 вересня 2012 року на квартирному обліку не перебував, житловою площею не забезпечувався (а.с. 46).

З квартирної справи позивача (а.с. 233-300) вбачається, що позивач звертався до начальника Сумського прикордонного загону з рапортом, що зареєстрований 14 серпня 2012 року за вхідним № 6690 (а.с. 259), в якому просив розглянути питання про зарахування його та членів його сім`ї до списку осіб, що потребуються отримання службових житлових приміщень. Наведений рапорт містить відмітку про розгляд на житловій комісії без зазначення дати та номеру відповідного протоколу.

На запит апеляційного суду ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив (а.с. 305), що рапорт позивача, який на той час був головою житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 , на засіданні цієї комісії не розглядався за його особистим проханням у зв`язку з тим, що на той час відповідно до наказу голови Адміністрації державної прикордонної служби України полковник ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника речового забезпечення АДПСУ.

Довідками в/ч НОМЕР_3 від 27 жовтня 2014 року визначено, що ОСОБА_1 у період служби в Адміністрації Державної прикордонної служби України у м. Києві з 2012 по 2014 роки на квартирному обліку не перебував, житловою площею не забезпечувався (а.с. 47, 48).

16 листопада 2016 року відбулось засідання житлової комісії Чернігівського прикордонного загону (протокол № 7), на якому було розглянуто рапорт ОСОБА_1 про зарахування його на квартирний облік. За результатами розгляду комісією було вирішено відмовити заявнику у зарахуванні на квартирний облік відповідно до п.п. 1.5 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в ДПСУ, затвердженої наказом АДПСУ від 20 грудня 2007 року № 1040, ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджений постановою КМУ від 03 серпня 2006 року № 1081, згідно яких військовослужбовець забезпечується житлом для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби (а.с. 50-51). У своєму рішенні комісія зазначила, що ОСОБА_1 не надано жодної інформації щодо правового режиму житлової площі, наданої йому та членам його сім`ї за попереднім місцем проходження служби, та зміну свого житлового стану, зважаючи на те, що форма власності житла змінена з державної на приватну.

Також у рішенні комісії є посилання на те, що всупереч ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ОСОБА_1 не надано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме, його та членів його сім`ї, та констатовано, що зазначене в рапорті клопотання житлова комісія вже розглядала, про що свідчать протоколи комісії № 3 від 13 травня 2016 року та № 1 від 09 лютого 2016 року.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованих 04 травня 2017 року, вбачається, що позивач та його син (третя особа у справі) ОСОБА_5 об`єктів нерухомості у приватній власності не мають (а.с. 56, 59), а дружині позивача, ОСОБА_3 , та іншому сину ОСОБА_6 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 (а.с. 131).

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 грудня 2007 року № 1040 затверджена Інструкція про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України. Підпунктом 1.5 даної Інструкції встановлено, що забезпечення за рахунок Державної прикордонної служби України військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання здійснюється шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла в установленому порядку.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 15 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» військовослужбовці військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів України, які проходили службу на території АР Крим та міста Севастополя, та члени їх сімей мають право на приватизацію жилих приміщень для постійного проживання, відомчих жилих приміщень, службових жилих приміщень та жилих приміщень у гуртожитках, розташованих на території АР Крим та міста Севастополя, отриманих ними в установленому порядку, в яких вони проживали станом на 1 січня 2014 року.

Приватизація займаних військовослужбовцями військових формувань та правоохоронних органів України та членами їх сімей жилих приміщень, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється безоплатно незалежно від розміру загальної площі жилих приміщень, що приватизуються, а також незалежно від реалізації ними в установленому законом порядку права на приватизацію житла до набрання чинності цим Законом.

Набуття права приватної власності на жилі приміщення, зазначені у частині першій цієї статті, що знаходяться на тимчасово окупованій території, військовослужбовцями військових формувань та правоохоронних органів України та членами їх сімей не позбавляє їх права на приватизацію житла, що знаходиться на іншій території України, відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Аналізуючи наведені нормативні акти, апеляційний суд вважає, що, звертаючись до відповідача з рапортом щодо розгляду питання про зарахування його та членів його сім`ї на квартирний облік з посиланням на ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ОСОБА_1 довільно трактував положення цієї статті, оскільки ними передбачена лише можливість приватизації житла на території України для військовослужбовців при тому, що на тимчасово окупованій території вони вже набули у власність жилі приміщення, але не гарантовано забезпечення житлом на території України з боку держави.

Як наводилось вище, 2-кімнатна квартира була виділена позивачу у 2003 році, коли він проходив військову службу на території АР Крим, а з 27 жовтня 2003 року був поставлений на облік за місцем служби як особа, яка потребує поліпшення житлових умов, для отримання квартири з 3-х кімнат (а.с. 298).

Рішенням засідання гарнізонної житлової комісії Сімферопольського прикордонного гарнізону Азово-Чорноморського регіонального управління від 18 червня 2012 року ОСОБА_1 було виключено з квартирного обліку у зв`язку з переміщенням до іншого місця проходження військової служби (а.с. 279).

На даний час по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 належить дружині та сину позивача, які скористались наданим їм законодавством правом на приватизацію житла, у зв`язку з чим Територіальною громадою в особі Сімферопольської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації 28 квітня 2005 року було видане свідоцтво про право власності (а.с. 131). Отже, є слушними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_1 вже забезпечувався житлом під час проходження військової служби.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що спірні відносини підпадають під дію пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» ЗУ «Про внесення змін до ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 24 квітня 2004 року № 1865-ІV, що набрав чинності з 01 січня 2005 року, за яким військовослужбовці, які перебували на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку. Позивач вказував, що він та члени його родини перебували на квартирному обліку і після одержання житла, що узгоджується з наведеною вище нормою закону.

Колегія апеляційного суду вважає, що дія вказаної норми перестала розповсюджуватись на позивача з 2012 року, тобто з часу, коли він у період проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 не реалізував своє право на зарахування його та членів його сім`ї до списку осіб, що потребують отримання службових житлових приміщень, після переміщення до іншого місця проходження військової служби, оскільки за повідомленням Сумського прикордонного загону рапорт ОСОБА_1 , який на той час був головою житлової комісії, про зарахування його та членів його сім`ї до списку осіб, що потребують отримання службових житлових приміщень, на засіданні цієї комісії не розглядався за його особистим проханням у зв`язку з переведенням до Адміністрації державної прикордонної служби України, під час служби в якій позивач також питання щодо постановки на облік, як особа, що потребує поліпшення житлових умов, не вирішував.

Перебуваючи з 13 серпня 2014 року на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_8 позивач тричі звертався до житлової комісії з рапортом щодо зарахування його та членів його сім`ї на квартирний облік, проте, за результатами розгляду поданих рапортів рішенням комісії ОСОБА_1 було відмовлено у зарахуванні його на квартирний облік (із зазначенням підстав такої відмови та посиланням на відповідні норми законодавства), що підтверджується відповідними протоколами засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 № 6 від 23 грудня 2015 року, № 1 від 09 лютого 2016 року та № 3 від 13 травня 2016 року (а.с. 116, 117, 118).

Вказані рішення житлової комісії ОСОБА_1 у визначеному чинним законодавством порядку не оскаржувались. 03 листопада 2016 року ОСОБА_1 вкотре звернувся з рапортом на ім`я начальника Чернігівського прикордонного загону про надання вказівки щодо розгляду на засіданні житлової комісії питання зарахування на квартирний облік по м. Чернігову відповідно до ст. 15 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Вказуючи у рішенні, що позивач та члени його родини позбавлені права користування та розпорядження квартирою у м. Сімферополі АРК і не забезпечені житлом у м. Чернігові, а отже їх порушені житлові права підлягають відновленню, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що єдиною метою постановлення на квартирний облік є забезпечення жилим приміщенням осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а позивач вже був забезпечений житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України, а отже його перебування на квартирному обліку повторно суперечитиме п. 1 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Законодавець при цьому окремо не оговорює, що до отриманого житла не відноситься житло, яке розташоване на тимчасово окупованих територіях, отже апеляційний суд виходить з того, що закон і підзаконні нормативні акти, які регулюють вказані питання, чітко визначають як перешкоду для постановки на квартирний облік отримання особою житла без виключень щодо особливого статусу територій під час проходження військової служби.

В ході розгляду апеляційним судом даної справи ОСОБА_1 не заперечував, що статусу внутрішньо переміщеної особи не має, а отже положення ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на нього та його родину також не поширюються, про що правильно зазначила у протоколі житлова комісія.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, оскільки в ході розгляду справи не знайшли підтвердження доводи позову про порушення житлових прав позивача з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії .

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 60) і згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Враховуючи наведене та відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України ІНФОРМАЦІЯ_1 слід компенсувати за рахунок держави понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 2112 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання незаконним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Компенсувати Чернігівському прикордонному загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України за рахунок держави понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 2112,00 (дві тисячі сто дванадцять) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: