АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4175/16-ц 22-ц/774/460/К/17
Справа № 214/4175/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/460/К/17 суддя: Прасолов В.М.
Категорія - 26 ( ІІІ) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_1» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_1» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_1» (далі ОСОБА_3 «Євраз ОСОБА_1»), про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період роботи у відповідача 15 березня 2014 р. з ним стався нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом. Він був травмований. Висновком МСЕК первинно йому встановлено 45% втрати працездатності та 3 група інвалідності. Вінпереносить моральні страждання та постійний фізичний біль, пов'язані з трудовим каліцтвом, лікуванням, звільненням та неможливістю вести повноцінний спосіб життя. У зв'язку з чим, просив суд стягнути з відповідача на його користь 275000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 «Євраз ОСОБА_1» на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100000 грн. Також з відповідача стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та просить суд ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 «Євраз ОСОБА_1» зазначає що обовязок відповідача відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований; в діях відповідача відсутня протиправна поведінка. Крім того, судом при ухвалені рішення невірно застосовані норми ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, які не поширюються на даний вид правовідносин.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання сторін та їх представників, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 25 лютого 2013 року працював у ТОВ «КриворіжШахтоБуд» правонаступником якого є ОСОБА_3 «Євраз ОСОБА_1», підземним гірником 1 розряду, а з 31 жовтня 2014 року був переведений на роботу до відповідача слюсарем ремонтником 4 розряду. 30 червня 2016 року був звільнений за скороченням чисельності штату. (а.с. 6-7).

15 березня 2014 року о 20.45 год. під час виконання трудових обов'язків із ОСОБА_2 трапився нещасний випадок, внаслідок якого він одержав: закриту травму грудної клітини, забій грудної клітини, розрив серозної оболонки товстої кишки та її брижейки, перелом кісток тазу, перелом поперекових відростків.

26 березня 2014 року комісія в складі: головного експерта ТОВ «Кривбасшахтобуд», начальника відділу організації профілактики нещасних випадків виконавчої дирекції фонду, директора з охорони праці ОСОБА_3 склала Акт №2 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, який стався 15 березня 2014 року з позивачем. (а.с. 8-12)

Відповідно до п.6 вищезазначеного Акту встановлено, що адміністрацією підприємства відповідача, порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи відповідно до вимог нормативних актів. Згідно акту про нещасний випадок позивач порушив вимоги правил охорони праці. Під час розслідування нещасного випадку було також встановлено вину у порушенні вимог чинного законодавства України про охорону праці самого ОСОБА_2, який порушив 1.10, 3.4.14 « Інструкцію по охороні праці».

Рішенням МСЕК первинно у грудні 2014 року було встановлено 45% втрати професійної працездатності і визнано інвалідом 3 групи, при пересвідчені в МСЕК від 15 грудня 2015 року позивачу було встановлено 30% втрати працездатності по 10 жовтня 2016 року, визнано інвалідом 3 групи та рекомендовано медикаментозне, стаціонарне та санаторно-курортне лікування. (а.с. 18, 35, 36).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок із позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язаний з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції правильно встановив правові відносини сторін та застосував відповідну норму матеріального права.

Спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_2, моральної шкоди.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Також, спростовуються й доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 «Євраз ОСОБА_1» щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманням ним трудового каліцтва встановлений в судовому засіданні. Так, позивач проходив курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного ОСОБА_1 України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та занадто завищений.

Так, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманої позивачем травми внаслідок нещасного випадку, пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, втрата професійної працездатності,яка первинно встановлена у розмірі 45%, подальше поліпшення стану здоровя потерпілого та зменшення втрати працездатності до 30%, інтенсивність і довготривалість цих страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема втрата працездатності, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 100000 гривень до 65000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_1» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_1» на користь ОСОБА_2, зменшивши цей розмір з 100000 грн. до 65000грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_4