Справа № 686/7511/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Хмельницький міськрайонний суд
у складі: головуючого судді - Салоїд Н.М.
при секретареві - Лоб І.А.
за участю представника заявника ОСОБА_1 ,
та представника заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за заявою
ОСОБА_3
заінтересованих осіб: управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, Міністерства внутрішніх справ України, Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичного центру Служби безпеки України, Кабінету Міністрів України
про встановлення факту, що має юридичне значення
встановив:
У вересні місяці 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Подану заяву мотивує тим, що її чоловік, ОСОБА_4 у вересні місяці 2014 року, відчуваючи за собою обов`язок захищати територіальну цілісність України та захищав державний кордон на сході України.
Пройшовши відбірний вишкіл до добровольчого батальйону «Шахтарськ» був направлений до м. Дніпропетровська для офіційного оформлення до батальйону «Шахтарськ», проте його відразу направили до м. Маріуполя .
Після прибуття до місця дислокації йому стало відомо, що батальйон «Шахтарськ» розформували 17.10.2014 року, після чого він як доброволець залишився виконувати бойові завдання у складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ МВС України в м. Києві «Свята Марія».
В середині грудня 2014 року частина добровольців, які входили до складу батальйону «Свята Марія» поїхали до м. Києва для офіційного оформлення до батальйону, ОСОБА_4 ,, залишився виконувати бойові завдання та мав їхати наступною групою дло м, Києва для для офіційного оформлення до батальйону «Свята МАРІЯ».
Проте не встиг цього зробити, оскільки загинув 22 лютого 2015 року в дорожньо-транспортній пригоді під час проведення рекогносцирування (розвідка, що проводиться перед боєм для виявлення характеру місцевості, розташування сил ворога і т.і) біля станції Сартана поблизу м. Маріуполя.
29 листопада 2016 року заявник, як дружина загиблого, звернулась із заявою про надання їй статусу та посвідчення члена сім`ї загиблого.
16 січня 2017 року управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради їй відмовлено з приводу відсутності підтвердження факту добровільного залучення ОСОБА_4 або добровільного забезпечення до проведення антитерористичної операції. У Генеральному штабі збройних Сил України, Антитерористичного центру при Службі Безпеки України, полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ»
Встановлення факту загибелі її чоловіка, ОСОБА_4 під час виконання службових обовязків в Іллічівському районі м. Маріуполі Донецької області, в зоні проведення АТО має для неї юридичне значення, а саме, впливатиме на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадських прав після загибелі її чоловіка. Так, встановлення факту загибелі її чоловіка, саме під час виконання службових обов`язків в зоні проведення АТО, є необхідним для визнання членів його родини особами, на яких розповсюджується Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Просить встановити такий факт участі ОСОБА_4 у бойових діях, починаючи з грудня місяця 2014 року по день його загибелі.
В судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 та її представник подану заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав зазначених у ній.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 , в судовому засіданні, зазначив, що порушене заявником питання не відноситься до компетенції Мінсоцполітики.
Представник управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений у передбаченому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник заінтересованої особи МВС України в судове засідання не з`явився, подав до суду заперечення в яких вказав, що процедура надання статусу учасника бойових дій врегульована Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення , затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014р. № 413 та Положенням про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом МВС України від 26.08.2016р. № 868. Для надання статусу учасника бойових дій до Комісії МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників внутрішніх справ, необхідно подати відповідні документи. Оскільки ОСОБА_4 не надав визначених законодавством документів, необхідних для прийняття рішення щодо надання йому статусу учасника бойових дій, то відсутні і правові підстави для надання йому відповідного статусу, просить в задоволенні заяви відмовити.
Представник заінтересованої особи Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в судове засідання не з`явився, в наданих суду письмових поясненнях вказали, що Служба не бере участь у правовідносинах, яких заявник просить встановити юридичний факт (не є суб`єктом несення обов`язку виконання рішення суду), тому не може виступати заінтересованою особою у справі, просить виключити Службу зі складу заінтересованих осіб.
Представник заінтересованої особи Антитерористичного центру при Службі безпеки України в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві вказав, що ОСОБА_4 персонально в порядку ст. 13 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» наказом керівника АТ при СБУ, до проведення антитерористичної операції не залучався, також не надходило клопотання від суб`єкта боротьби з тероризмом в якому проходив службу заявник про залучення його до проведення АТО. Крім цього, зазначено, що оскільки заявник проходив службу в складі батальйону особливого призначення МВС «Свята Марія», вирішення питання щодо надання статусу учасника бойових дій повинно вирішуватися комісією МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, та заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи доказами, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що 04 листопада 2006 року заявник ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького МРУЮ, актовий запис за № 2301, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, місце смерті відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ зареєстровано м. Маріуполь Донецької області.
Заявник ОСОБА_3 звернулась 29 листопада 2016 року та 16.11.2017 року зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської зади із зверненням щодо надання їй статусу та посвідчення члена сім`ї загиблого чоловка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДТП в зоні проведення АТО.
В результаті переписки, позивачу було повідомлено про відсутність підстав для надання їй статусу «Члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни» відповідно п.1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ.
Причина відмови у наданні позивачу статусу члена сім`ї загиблого полягає у відсутності у Генерального штабу Збройних Сил України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ» ГУНП у м. Києві відомостей про залучення ОСОБА_4 до проведення антитерористичної операції.
Таким чином, позивачу для отримання статусу члена сім`ї загиблого необхідно встановити факт участі її чоловіка в бойових діях та його загибель під час виконання службових обов`язків.
Частиною 1 та 2 статті 3 ЦПК України встановлено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до довідки, виданої заступником командира 1-ї роти ППСМОП «Свята Марія» ОСОБА_4 в період з 19.09.2014 р. по 22.02.2015 р. брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області, загинув під час виконання службових обовязків у зоні АТО 22.02.2015 року.
Заявниця ОСОБА_3 як член сім`ї загиблого ОСОБА_4 з метою отримання статусу сім`ї загиблого та гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав після загибелі чоловіка звернулась до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради. Однак, набути таких прав не може, оскільки її чоловік проходив службу як доброволець, а наданням таким особам статусу учасника бойових дій на даний час законодавством не передбачено.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу згідно ч.1 ст.17 Конституції України є захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст.65 Конституції України). Така ж норма закріплена статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
У преамбулі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Згідно ст.7 цього Закону виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні ( об`єднані районні ), міські ( об`єднані міські ) військові комісаріати, військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри ( в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві ) та філіали ( в районах та містах ) комплектування військовослужбовцями за контрактом.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність. Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст.4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).
На державному рівні щодо військовослужбовців Збройних Сил України, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій. Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо ), на даний час не мають чітко визначеного юридичного статусу. Вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій законодавчо не врегульовано, хоча загальновідомим фактом є подання декількох законопроектів щодо внесення змін та доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які зареєстровані і перебувають на розгляді Верховної Ради України.
Крім того, суд звертає увагу на те, що участь добровольців та добровольчих формувань в антитерористичній операції в районах її проведення на боці сил АТО в установленому законом порядку не була заборонена. Зі сторони держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах її проведення на боці сил АТО, а, навпаки, такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Частина 5 ст.17 Конституції України встановлює обов`язок держави забезпечувати соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Законом України від 6 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності 22 травня 2014 року, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій. Так, учасниками бойових дій згідно п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнаються військовослужбовці ( резервісти, військовозобов`язані ) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини ( аналогія закону ), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права ).
Учасники добровольчих формувань, які в особливий період з боку державних установ були допущені в район проведення АТО та приймали участь у бойових діях на боці сил АТО, не були включені в перелік п.19 ст.6 Закону № 3551-ХІІ від 23 жовтня 1993 року ( із змінами та доповненнями ), а тому суд вважає, що у заявника ОСОБА_3 має право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту участі її чоловіка ОСОБА_4 в бойових діях, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини ( справа "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ( Chahal v. the United Kingdom ) від 15 листопада 1996 року та "ОСОБА_8 проти України" від 5 квітня 2005 року ).
Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20 серпня 2014 року затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, відповідно до п.2 якого статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним ) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції. Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є : для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення ( витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).
Судом достовірно установлено, що відповідно до наданих пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та письмових доказів, які містяться в матеріалах справи - ОСОБА_4 приймав участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з грудня місяця 2014 року по день загибелі 22.02.2015 року.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 60, 88, 212, 213-215, 218, 222, 256, 259 ЦПК України, Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд -
вирішив:
Заяву задовольнити.
Встановити факт участі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Хмельницького, громадянина України, у бойових діях у період з грудня місяця 2014 по 22 лютого 2015 року під час проведення антитерористичної операції та факту його загибелі 22 травня 2015 року під час виконання службових обов`язків в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області в зоні проведення антитерористичної операції у складі батальйону особливого призначення «Свята Марія»
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10-ти днів після його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: