АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2338/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2305/17Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Кривчун Т.О., Бондаревської С.М.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Колеснікова В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача та повернення вкладів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення вкладів, посилаючись на те, що 27 грудня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі голови Правління Дубілета О.В. був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 р., за умовами якого Банк прийняв від нього грошові кошти у сумі 12000 Доларів США на строк 366 днів до 27 грудня 2013 року включно.

Листом від 21.07.2014 року він повідомив відповідача про відмову від продовження строку вкладу за Договором № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 року та необхідність повернення йому всієї суми вкладу разом із нарахованими відсотками. Після чого отримав відповідь від банку, датовану 12.08.2014р. за № 08-022/8406 з посиланням на політичні події в країні, та відмову у поверненні вкладу.

Просив суд стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 12000 доларів США та 2160 доларів США нарахованих відсотків за користування вкладом, а також моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 суму вкладів за договором № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 р.: 12 000 доларів США вкладу та 2160 доларів США нарахованих процентів, а всього 14160 доларів США.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 5514,16 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», представник якого в апеляційній скарзі прохає скасувати рішення з підстав порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого райсуду м. Дніпропетровська від 26.05.2015 року у справі № 201/14067/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором депозитного вкладу № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 р. було відмовлено. Оскільки рішення є чинним, це є підставою для закриття провадження у справі.

Вказують, що позивачем не надано оригіналів договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів та відсутні докази про наявність залишку грошових коштів на банківському рахунку на момент звернення позивача до суду та ухвалення рішення.

Вважають, що оскільки кошти вносилися до відокремленого підрозділу ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим, яка на теперішній час окупована Російською Федерацією, вони не мають можливості здійснювати банківську діяльність, а зобов'язання за видачу позивачу вкладу має нести Російська Федерація в особі Автономної Некомерційної Організації «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке конфісковане та знаходиться на території АРК та м. Севастополя.

Також посилаються на те, що суд не з'ясував, чи звертався позивач з аналогічним позовом до Автономної Некомерційної Організації «Фонд захисту вкладників» з вимогою про повернення вкладу та процентів.

Крім цього, вважають, що у суду відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши представника позивач, представника відповідача, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27.12.2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» через відділення в м. Євпаторії ПАТ КБ «ПриватБанк було укладено договір № SAMDN8852 «Стандарт», за умовами якого позивачем передано, а банком отримано на рахунок №8701 вклад у розмірі 12000 Доларів США. Процентна ставка по вкладу становить 9% річних, період нарахування відсотків по вкладу дорівнює 1 місяць. Мінімальний строк вкладу дорівнює 6 місяців (а.с. 8-10).

П. 4 договору сторони погодили, що у випадку вимоги повернення клієнту частини вкладу зобов'язання сторін по вкладу припиняються і вклад повертається клієнту, а на залишок суми по бажанню клієнта оформлюється новий вклад.

Згідно п. 7 договору, сторони мають право достроково розірвати цей договір у відповідності до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за 2 банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу (п.1 договору - 6 місяців) з дати початку/продовження мінімального строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані за ставкою вкладу на фактичний строк користування вкладом.

Ксерокопія даного договору міститься в справі (а.с. 8-9) та завірена апеляційним судом в ході розгляду справи.

21.07.2014 р. позивач направив до Полтавського регіонального відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Полтава, вул. Шведська, 2, заяву з вимогою повернути вклад та проценти за користування вкладом, на яку банк надав позивачу відповідь від 13.08.2014 р. з пропозицією здійснити реструктуризацію внесеного позивачем вкладу (а.с. 11,12).

Задовольняючи позов в частині стягнення суми вкладу 12000 доларів США та 2160 доларів США процентів за користування вкладом, суд першої інстанції виходив з того, що банк не виконав узяті на себе зобов'язання за договором вкладу та не повернув позивачу на його вимогу вклад у сумі 12000 доларів США та проценти 2160 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», учасниками ринку фінансових послуг є, зокрема, споживачі фінансових послуг.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996р. № 5 вказано, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Виходячи з вищенаведених положень закону та встановлених по справі обставин, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача суму вкладу за договором № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 р., а саме 12 000 доларів США, а також 2160 доларів США нарахованих процентів, а всього 14160 доларів США.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» послався на те, що суд першої інстанції не дослідив оригінал договору банківського вкладу, квитанції про внесення грошових коштів та вказував на відсутність доказів щодо наявності залишку грошових коштів на банківському рахунку на момент звернення до суду та ухвалення рішення.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду представником позивача було надано примірник оригіналу договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 р., укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, картка, а також квитанція про внесення грошових коштів, які досліджені колегією суддів та ксерокопії завірені підписом головуючого судді (а.с. 8-9).

Крім цього, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів про те, що сума вкладу, що була внесена позивачем відповідно до вказаного договору, не перебуває на рахунку ПАТ КБ «Приватбанк».

На запит апеляційного суду банком надано письмове повідомлення, в якому зазначено, що з травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не має доступу до майна, що призначене для діяльності банків та банківської установи на окупованій території Автономної республіки Крим, зокрема Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси та готівки, тому надати інформацію щодо стану депозитного рахунку та вкладених на ньому коштів не має можливості.

Поряд з цим, представником відповідача надано апеляційному суду бланк додаткової угоди до договору № SAMDN8852, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» пропонував позивачу укласти 21.07.2014 р. та подовжити строк вкладу на 5 років до 21.07.2019 р. включно, у зв'язку з анексією майна та активів банку в Криму, що на переконання колегії суддів свідчить про те, що внесений позивачем депозит відповідно до умов договору № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 р. знаходиться на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також вказана обставина підтверджується листом, який був направлений ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу позивача від 13.08.2014 р. з пропозицією здійснити реструктуризацію внесеного позивачем вкладу відповідно до умов зазначеного договору (а.с. 12).

Крім цього, в справі наявна ксерокопія квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від ОСОБА_5 12000 доларів згідно договору банківського вкладу № SAMDN8852 від 27.12.2012 р. (а.с. 10 на звороті), оригінал якої був оглянутий колегією суддів.

Твердження відповідача про те, що зобов'язання за видачу позивачу вкладу має нести Російська Федерація в особі Автономної Некомерційної Організації «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке конфісковане та знаходиться на території АРК та м. Севастополя, до уваги не приймаються з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 95 ЦК України передбачено, що філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Кошти у сумі 12000 доларів США вносились позивачем як громадянином України, у відділенні банку на території АР Крим, яка станом на час розгляду справи окупована. Договір банківського вкладу № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 р. був укладений між позивачем ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку на окупованій території АР Крим не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.

Крім цього, як зазначив позивач у позовній заяві, він не отримував жодних компенсацій за вказаним договором банківського вкладу від Російської Федерації, оскільки є громадянином України, а головною умовою для отримання вкладу через Автономну Некомерційну Організацію «Фонд захисту вкладників» є наявність громадянства Російської Федерації, яке він не прийняв, що підтверджується зокрема довідкою № 27, виданою Федеральною міграційною службою Російської Федерації (а.с. 18).

Також у справі наявна довідка адресно-довідкового підрозділу Ленінського РС у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області ОСОБА_5 зареєстрований з 30 квітня 2014 року у АДРЕСА_1 за паспортом НОМЕР_1, виданим Євпаторійським МВ ГУ МВС України в Криму від 22.03.2000 року. Був зареєстрований в АР КРИМ, АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Відповідач, заперечуючи проти позову в суді першої інстанції та не погоджуючись в апеляційному суді з рішенням місцевого суду про задоволення позову ОСОБА_5 про стягнення вкладу та процентів, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень.

Клопотань про витребування відомостей від Автономної Некомерційної Організації «Фонд захисту вкладників» щодо звернень позивача з вимогою про повернення вкладу та процентів, не заявляв ні в районному, ні в апеляційному суді.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Жовтневого райсуду м. Дніпропетровська від 26.05.2015 року у справі № 201/14067/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором депозитного вкладу № SAMDN8852 «Стандарт» від 27.12.2012 р., яке на думку відповідача, є підставою для закриття провадження у даній справі, до уваги не беруться, оскільки даний позов заявлено з інших підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині незгоди з рішенням місцевого суду про стягнення моральної шкоди, колегія суддів апеляційного суду встановила, суд при вирішенні вказаних вимог послався на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та застосував до правовідносин п. 2 ч. 2ст.23 ЦК України, а також роз'яснення п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31.03.1995 року № 4.

Разом з тим, поза увагою місцевого суду залишилися положення п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Таким чином, підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди за неповернення вкладу та процентів відсутні.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення залишається колегією суддів без змін, оскільки відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам, у сумі 1612,25 грн., виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ на день сплати.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час подання позову 13.06.2016 р.) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 25.07.2017 року, на день ухвалення рішення, яке в частині стягнення вкладу та процентів залишається апеляційним судом без змін, за даними НБУ офіційний курс гривні по відношенню до долару США становив 25,82 грн. за 1 долар США.

Отже, за подання позову майнового характеру про стягнення вкладу та процентів у загальній сумі 14160 дол. США до сплати підлягав судовий збір у сумі 3656,11грн. (14160*25,82грн. х1%/100= 3656,11).

При подачі позову про повернення вкладу, процентів та стягнення моральної шкоди позивач ОСОБА_5 був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Отже, сума судового збору 3656,11 грн. підлягає стягненню з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави.

Разом з тим, за подання апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив 6065,58 грн., тоді як підлягало сплаті лише 4021,72 грн. (3656,11х110%=4021,72). Отже, переплата судового збору становить 2043,86 грн.

За вказаних обставин, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1612,25 грн. (3656,11-2043,86=1612,25грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п 3, 4 ст. 309, ст.ст., 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року скасувати в частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди та судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 1612,25 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: (підпис) О.В.Чумак

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) С.М.Бондаревська

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.В.Чумак