Справа № 183/59/17
№ 2/183/1073/17
24 квітня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Демяненка Р.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про скасування арешту на рухоме майно, -
В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача позов підтримав, в подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.
Відповідачі заперечень проти позову не надали, в судове засідання не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, тому суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, відповідно до вимог ст.. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51193943 від 03.11.2017 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, на вказаний вище транспортний засіб було накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 46879194 від 17.03.2015 року, винескеної державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ ОСОБА_6 на виконання виконавчого листа № 336/6345/14-ц. Відповідно до цього ж витягу, боржником у виконавчому провадженні є відповідач - ОСОБА_2.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як видно із матеріалів справи, позивач набув право власності на транспортний засіб у спосіб та на підставах не заборонених законом у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Системний аналіз положень чинного цивільного законодавства дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна.
Суд вважає за необхідне зауважити наступне. Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. В свою чергу, ст. 388 ЦК України встановлює, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності хоча б однієї з обставин, визначених ст. 388 ЦК України. Більше того, наявність в матеріалах справи належним чином укладеного договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу повністю виключають можливість витребування його у позивача.
Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення. Матеріали справи свідчать про те, що ані позивач, ані особа, в якої позивачем було придбано транспортний засіб, не є боржниками у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешт на належний позивачу транспортний засіб. Отже обмеження в праві користування позивачем належного йому транспортного засобу суперечать вимогам чинного законодавства та порушують права і законні інтереси.
Згідно ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.
Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про зняття арешту на рухоме майно задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення, а особи, що не була присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.
Суддя Сорока О.В.