АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/210/17 Справа № 0418/2925/12 Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С.В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Городничої В.С., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, Орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Кіровського районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Відділу ГУДМС України у Дніпропетровській області, треті особи - управління-служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року позов було задоволено. Суд вирішив усунути перешкоди ОСОБА_8 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2, ОСОБА_4 шляхом їх виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку (т. 2 а.с. а.с. 76 - 77). Рішення набрало законної сили.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Заява мотивована тим, що вже після ухвалення рішення відповідачці від знайомих стало відомо про смерть позивача до вирішення справи. Вказана обставина є істотною, оскільки від імені позивача діяв його представник, що, як виявляється, не мав повноважень через смерть довірителя. На думку заявника, у зв'язку зі смертю позивача провадження у справі має бути припинено через те, що правовідносини з примусового виселення не допускають правонаступництва.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року (т. 2 а.с. а.с. 132 - 134), залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року (т. 2 а.с. а.с. 197 - 199), заяву відповідачки ОСОБА_2 було задоволено частково, скасоване рішення суду від 26 серпня 2015 року, провадження у справі було зупинено, через смерть позивача та необхідність вирішити питання про його заміну правонаступником.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2016 року було поновлено провадження у справі, замінено первісного позивача ОСОБА_8 на його правонаступника - ОСОБА_3, яка є матір'ю померлого позивача та прийняла спадщину після його смерті.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї без надання додаткового житла ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою: ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 171 (сто сімдесят одна) грн. 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 171 (сто сімдесят одна) грн. 30 коп.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 06 вересня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Котенок Т.В. зареєстрованого за № 2104, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи (т.1 а.с. а.с. 4 - 5).

Встановлено, що 27 липня 2003 року у вказаній квартирі була зареєстрована ОСОБА_2 та з 28.12.2010 року - ОСОБА_5, 2010 р.н., що підтверджується копією довідок № 3006476 та № 006477 виданих 03 жовтня 2013 року Відділом ГУДМС України в Дніпропетровській області (т.1 а.с. а.с. 172 - 173).

Також встановлено, що фактично у квартирі АДРЕСА_1 з 2010 року мешкають: ОСОБА_2, її малолітня дочка - ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, колишній чоловік, що підтверджується відповідними актами від 18 вересня 2013 року (т. 1 а.с. 174) та від 16.03.2017 року та довідкою від 20.03.2017 року (т.с.3).

Відповідно до частини 1 статті 361 Цивільного процесуального кодексу України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 363 ЦПК України рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення, постановив ухвалу або видав судовий наказ.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦПК України заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні. Заявник та інші особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами, зокрема, є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства про перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як убачається з копії актового запису про смерть № 6519 від 24 серпня 2015 року, здійсненому відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, позивач ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказана обставина існувала на момент ухвалення Кіровським районним судом рішення м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року та не була врахована ним при постановленні рішення, що підтверджується матеріалами цивільної справи, судовим рішенням, поясненнями сторін.

В той же час, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Котенок Т.В. 22 лютого 2016 року (за реєстром № 70) квартира АДРЕСА_1 після смерті первісного позивача ОСОБА_8 перейшла в спадщину до його матері ОСОБА_3 (т.3 а.с. 3)

Відповідно до статей 1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, право власності на спірну квартиру перейшло від ОСОБА_8 до ОСОБА_3 з дня відкриття спадщини (дня смерті ОСОБА_8), незалежно від дати оформлення цих прав з отриманням свідоцтва.

Предметом спору є усунення перешкод у користування квартирою шляхом виселення відповідачів із зняттям з реєстрації. Позовні вимоги про виселення пов'язані з власністю і випливають з наявності відповідного права, тобто пов'язані не з особою позивача, а з власником, що допускає залучення спадкоємців. Тому, на відміну від відповідача, позивач у справі про виселенні може бути заміненим правонаступником.

У зв'язку з наведеним, враховуючи нововиявлену обставину, яка існувала на час ухвалення рішення суду, але не була ним врахована при його ухваленні, - перехід права власності в порядку спадкування за законом, від первісного позивача до його правонаступника, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 має право вимагати усунення перешкод в користуванні належною їй квартирі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За таких обставин право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі №6-158цс14. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається.

Як вже було встановлено судом відповідачі були зареєстровані у спірній квартирі у той час, коли власником її був ОСОБА_6

Приймаючи до уваги, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_6 за договором дарування до первісного позивача ОСОБА_8, а у подальшому, в порядку спадкування - до ОСОБА_3 та враховуючи, що відповідачі не є членами сімей нових власників, не мають з ними договірних відносин, ними не були доведені інші підстави для користування житлом за вказаною вище адресою, колегія суддів погоджується з виноском суду першої інстанції, що вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Посилання апеляційної скарги, що суд першої інстанції здійснив виселення, в тому числі і малолітньої дитини, без надання іншого приміщення, колегія судді не може взяти до уваги , як необґрунтовані.

При вирішенні питання про виселення малолітньої дитини суд першої інстанції враховув, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 62 на зв.), тому прийшов до правильного висновку, що права дитини на житло не будуть порушені, оскільки, вона матиме змогу жити у квартирі співвласником якої є її матір.

Також, не можна взяти до уваги доводи, апелянта, що зазначена квартира не відповідає санітарним нормам і не придатна для проживання сім'ї з трьох осіб. Так, матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 співвласником якої є ОСОБА_2 - трикімнатна.

Актом обстеження житлово-побутових умов від 27 березня 2013 року (т.1 а.с.206), який було складено за наслідком перевірки, саме для визначення придатності вказаної квартири для проживання малолітньої дитини підтверджено та встановлено, що вказана квартира на праві спільної часткової власності, по 1/3 частини, належить: ОСОБА_10 та її донькам: ОСОБА_11 та ОСОБА_2. Зареєстрованою є ОСОБА_10, фактично у квартирі мешкають: ОСОБА_11, її малолітній син - ОСОБА_12 та батько дитини - ОСОБА_13. ОСОБА_11 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, а її син та його батько зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4.

Крім того, актом встановлено, що квартира трикімнатна, обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. У житловому приміщенні чисто, світло, затишно, зроблено ремонт. Здійснено висновок, що стан квартири відповідає санітарно-гігієнічним нормам та є сприятливим для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини.

Хоча на теперішній час ОСОБА_11, сестра відповідачки зареєстрована з 14.07.2016 року у квартирі АДРЕСА_2 співвласником якої є ОСОБА_2, однак ця обставина не впливає на можливість обмеження позивача, як власника у реалізації свого права.

Позивач у справі, як власник, і на теперішній час не може повною мірою володіти майном, власником якого вона є, що підтверджено матеріалами справи, а саме: актами та довідками щодо проживання та реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 відповідачів від 16.03.2017 року та від 20.03.2017 року і зазначене не заперечувалось відповідачем ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді В.С.Городнича

І.А. Єлізаренко