Дзержинський міський суд Донецької області
Провадження №2/225/2216/2017
Єдиний унікальний номер 225/5327/17
рішення

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Геря О.Г.,

за участі:

секретаря судового засідання - Савченко О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Орешкіної І.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до Державного підприємства «Торецьквугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення на користь її доньки 500000 (п'ятсот тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі її батька - ОСОБА_5 від нещасного випадку на виробництві, що стався з ним ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що батьком її дитини є ОСОБА_5. ОСОБА_5 знаходився у трудових відносинах з державним підприємством «Торецьквугілля», зокрема, із ВП «шахтою «Центральна», де працював вибійником на вибійних молотках.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько малолітньої ОСОБА_4, працюючи в третю зміну та виконуючи отриманий від начальника дільниці наряд, помер. Цей нещасний випадок був визнаний спеціальною комісією таким, що стався з ОСОБА_5 на виробництві, тому оформлений по формі Н-1.

Внаслідок загибелі на виробництві батька малолітньої ОСОБА_4, їй завдана моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях в зв'язку з втратою нею близької людини, батька. Дізнавшись про смерть свого батька, вона зазнала емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу й не може відновити свою душевну рівновагу. Вона відчуває почуття туги і самотності, і до теперішнього часу в рівній мірі не може прийти до тями від осягнутого лиха та втрати найближчої людини. Вона розуміє, що залишилася без батька, його кріпкої опори, тому постійно перебуває в напрузі та в стані роздратування. Моральні страждання, пов'язані з її фізичним станом, а саме душевне хвилювання, постійно хвилюють думки про те, що в неї немає батька. Розмір завданої малолітній ОСОБА_4 загибеллю батька моральної шкоди позивач оцінює в 500000 грн.

Позивач, яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, її інтереси за довіреністю представляв ОСОБА_1, який в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги визнала частково, вважає суму відшкодування моральної шкоди значно завищеною, просила зменшити суму моральної шкоди до 30000 (тридцяти тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог просила відмовити, оскільки вважає їх необґрунтованими та недоведеними в суді.

В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивач при викладені в своєму позові обставин в порушення вимог чинного законодавства, не зазначила жодного доказу, що підтверджує кожну обставину, на котру позивач посилається як на підставу своїх вимог. За відсутності цих доказів неможливо вирішити спор про відшкодування моральної шкоди, яку зазнала малолітня ОСОБА_4 внаслідок загибелі свого батька. Позивач по справі не зазначив і не довів в суді, в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно донці позивача, з яких міркувань вона виходила, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так як позивачем суду не надано жодних доказів щодо моральних страждань, котрі нібито були спричинені малолітній донці ОСОБА_5, то це в свою чергу позбавляє можливості встановити факт наявності такої шкоди. При чому, незаконні дії або бездіяльність з боку відповідача, що спричинили донці позивача, яка діє в її інтересах, моральні страждання, на їх думку відсутні, тому відповідач звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди.

Заслухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, позивач по справі має на вихованні малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства та свідоцтва про народження батьком малолітньої ОСОБА_4, 2012 року народження, є ОСОБА_5.

Батько малолітньої ОСОБА_4 знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством «Торецьквугілля», зокрема із «Шахтою «Центральна».

21.04.2017 року з батьком малолітньої ОСОБА_4 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він помер, про що свідчить свідоцтво про смерть. Даний факт також підтверджено актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, який стався 21.04.2017 року о 05 год. 00 хв. та актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 24 по формі Н-1.

Відповідно до цього акту причиною нещасного випадку став незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих вакторів), а саме підвищена температура повітря робочої зони.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, в інтересах малолітньої ОСОБА_4, доньки загиблого від нещасного випадку на виробництві ОСОБА_5, до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди звернулася матір малолітньої.

Так, відповідно до ч.2 статті 6 Сімейного кодексу малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Повноваження позивача ОСОБА_3, як представника малолітньої дитини, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 ЦПК України, підтверджуються свідоцтвом про народження дитини

Оскільки донька загиблого ОСОБА_5 є малолітньою, до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди внаслідок загибелі її батька від нещасного випадку на виробництві, правомірно звернулася її мати позивач ОСОБА_3 тобто позивач по справі, яка відповідно до діючого законодавства України є її законним представником.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає, зокрема права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

При цьому, відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст.ст. 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, які передбачають відповідальність за завдану моральну шкоду за умови відсутності між сторонами договірних зобов'язань, тобто так звана деліктна відповідальність.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах № 6-123цс12 від 24.10.2012 року та № 6-120цс13 від 13.11.2013 року.

Так, відповідно до цих постанов у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч.2 ст. 1168 ЦК України.

Зазначене випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 (для членів сімей потерпілих) ЦК України та статтею 237-1 (для потерпілих) КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання та членам їх сімей не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров'я чи настання смерті були би неможливими.

Суд вважає, що саме через шкідливі та небезпечні умови праці з батьком малолітньої ОСОБА_4, в інтересах якої діє позивач по справі, стався нещасний випадок, внаслідок якого настала смерть.

Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов'язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров'я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що смерть батька малолітньої ОСОБА_4, 2012 року народження, в інтересах якої діє позивач по справі настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якої є саме відповідач, тому повинен відповідати за завдану шкоду.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Представником відповідача для доведення факту, що нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом стався внаслідок непереборної сили або з умислу чи грубої необережності потерпілого ОСОБА_5 не надано ніяких документів чи інших доказів.

Суд вважає, що саме діями відповідача малолітній ОСОБА_4, в інтересах якої діє позивач по справі, спричиненні моральні страждання, пов'язані зі смертю батька, яка є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві, власником якого є відповідач.

Згідно з ст. 38 Гірничого закону України до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

Таке право також неодноразово підтверджено рішеннями Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні в справі «Барсукови проти України» (заява № 23081/07), яке набрало статусу остаточного 26 лютого 2015 року, у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «ОСОБА_6 проти України» (заява № 22737/04), де у відповідній частині цього положення п. 38 зазначено таке

«1. Право кожного на життя охороняється законом…».

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлює, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов'язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, куди у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право неповнолітнього ОСОБА_7 на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або за коном.

Частиною другою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, або смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Тобто, даною нормою передбачено в тому числі право дитини загиблого на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, юридичною особою, яка її завдала. В даному випадку - відповідачем по справі.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах № 6-96цс11 від 05.03.2012 р. та № 6-145цс12 від 05.12.2012 року.

У зазначеній вище нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричинена внаслідок нещасного випадку на виробництві, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності нещасного випадку на виробництві і причинного зв'язку між смертю і цим нещасним випадком на виробництві, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

За таких обставин, суд вважає, що смерть батька внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом спричинило його малолітній донці ОСОБА_4, в інтересах якої діє позивач моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях.

Суд приймає до уваги те, що діями відповідача, спрямованими на не забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, спричинило малолітній дитині, в інтересах якої діє позивач по справі, моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок загибелі на виробництві її батька вона зазнала глибоких моральних та душевних страждань, втратила близьку людину, свого батька. Дізнавшись про смерть свого батька малолітня ОСОБА_4, в інтересах якої діє позивач по справі, зазнала емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Моральні страждання пов'язані з фізичним станом, а саме душевне хвилювання, постійні думки про те, що втратила свого батька. Після загибелі батька нормальні життєві та сімейні зв'язки малолітньої дитини, в інтересах якої діє позивач по справі втрачені, вона постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу в рівній мірі не в змозі оговтатись від осягнутого його лиха та втрати найближчої їй людини, у неї взагалі втратився сенс життя, який раніше повсякденно був пов'язаний з батьком.

Суд знаходить, що доводи позивача, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про заподіяння їй моральної шкоди у зв'язку зі смертю її батька внаслідок нещасного випадку, який стався з ним на виробництві заслуговують на увагу. Суд враховує, що малолітня ОСОБА_4, в інтересах якої діє позивач по справі, втратила рідну та близьку людину, відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв'язків малолітньої дитини. Втрата близької людини, вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для неї опорою, моральною та матеріальною підтримкою, через перенесені нервові потрясіння вона відчуває душевні страждання. З втратою батька малолітня ОСОБА_4, в інтересах якої діє позивач по справі, позбавилася належного піклування, яке батьки забезпечують своїй дитині до досягнення нею повноліття.

Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати позивача по справі, який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, в результаті якого настала смерть батька малолітньої ОСОБА_4, в інтересах якої діє позивач по справі, суд враховує порушення нормальних життєвих зв'язків малолітньої дитини, неможливість ведення попереднього способу життя, неможливість повернення близької людини, батька. Разом з тим, сума визначена позивачем по справі, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань останньої.

При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-65цс11 від 19.12.2011 року.

Згідно з частиною 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тому, враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступень та глибину моральних страждань малолітньої ОСОБА_4, в інтересах якої діє позивач, яких вона зазнала внаслідок смерті свого батька, конкретних обставин справи, порушення нормального укладу життя, суд знаходить можливим стягнути з відповідача на користь малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої діє позивач по справі грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн., що буде еквівалентним завданим моральним стражданням.

Про таке право також підтверджено рішеннями Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні в справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (заява № 42310/04), яке набрало статусу остаточного 21 квітня 2011 року, у рішенні від 19 грудня 2013 року у справі «ОСОБА_8 проти України» (заява № 45872).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст. 153 КЗпП, ст.ст. 1, 38 Гірничого Закону України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до Державного підприємства «Торецьквугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок нещасного випадку на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої діє ОСОБА_3, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок нещасного випадку на виробництві 100 000,00 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь держави суму судового збору в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: