УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та про розподіл майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, та остаточно просила:

- встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період з травня 2008 року до вересня 2013 року;

- визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає розподілу, автомобіль «DaewooLanos», 2007 року випуску, колір сірий металік, д.н.з. НОМЕР_1;

- провести розподіл майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши їй Ѕ частини вказаного автомобіля, стягнувши з ОСОБА_5 на її користь вартість цієї частки у розмірі 40 150 грн, а автомобіль залишити у власності відповідача.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що з травня 2008 року до вересня 2013 року між нею та відповідачем існували шлюбні відносини без державної реєстрації шлюбу, вони проживали як подружжя за однією адресою, мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, а 26 вересня 2009 року у них народився син ОСОБА_7

Позивачка вказувала, що у 2010 році під час спільного життя ними за спільні кошти було придбано автомобіль «DaewooLanos», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який був оформлений на відповідача, проте є спільним сумісним майном подружжя.

Посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин відповідач пообіцяв їй половину вартості автомобіля, але продавши автомобіль, грошові кошти не повернув, у зв'язку із чим ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з травня 2008 року до вересня 2013 року.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 автомобіль «DaewooLanos», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та проведено розподіл вказаного спільного сумісного майна, стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості Ѕ частини цього автомобіля у розмірі 32 396 грн 50 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача, а тому він є його приватною власністю, яка розподілу не підлягає.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував роз'яснення, викладені у п. п. 19-30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та виходив з того, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, при розгляді справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення порядку спілкування з дитиною встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з травня 2008 року по вересень 2013 року (а. с. 7-8), дійшовши обґрунтованого висновку, що сторони під час перебування у фактичних шлюбних відносинах придбали спірний автомобіль, який є їх спільним сумісним майном та яким відповідач розпорядився без згоди позивача, а тому наявні правові підстави для стягнення з нього вартості Ѕ частини вказаного майна, виходячи з вартості, вказаної у довідці-рахунку від 21 серпня 2014 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович