Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/37/17-ц Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Провадження №22-ц/778/1956/17 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації по Заводському району м. Запоріжжя, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька та дозволу на оформлення документів,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька знаходиться на утриманні позивачки, батько участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про неї.

На теперішній час, з метою оздоровлення, підвищення інтелектуального рівня, розширення кругозору виникла необхідність вивезення дитини - ОСОБА_5 до держави Об'єднані Арабські Емірати. Оскільки позивачка з донькою не мають можливості виїхати за кордон без дозволу відповідача, який уникає спілкування з ними, позивач змушена звернутися до суду.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд: надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3 на період з 01.06.2017 року по 30.10.2017 року до країни Об'єднані Арабські Емірати; дозволити ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3 на період з 01.06.2017 року по 30.10.2017 року до країни Об'єднані Арабські Емірати; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року позов задоволено частково.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3 на період з 01.06.2017 року по 30.08.2017 року до країни Об'єднані Арабські Емірати.

Дозволено ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3 на період з 01.06.2017 року по 30.08.2017 року до країни Об'єднані Арабські Емірати.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 1102,40 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить суд апеляційну скаргу відхилити, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року залишити без змін (а.с.88-91).

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки (а.с.94-97).

Позивач ОСОБА_4 не з'явилася до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомила. Приймає участь в судовому засіданні через свого представника - ОСОБА_7

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності позивачки, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, судом були враховані положення чинного законодавства, зокрема ст. 33 Конституції України щодо гарантій свободи пересування, частини 3 статті 313 ЦК України та обґрунтовано виходив з того, що позивачка має намір і можливість з метою забезпечення розвитку дитини та її оздоровлення тимчасово виїхати за кордон, проте, батько дитини не вчиняє передбачених законом та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України відповідних дій, а саме не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд за межі України неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері, чим фактично створює перешкоди дитині у виїзді за кордон.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 позивач ОСОБА_4 - є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач ОСОБА_3 - є її батьком (а.с.12).

Сторонами не заперечується, що дитина проживає разом із позивачкою ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні.

Також встановлено, що 23 грудня 2016 року ОСОБА_4 зверталася до ОСОБА_3 з вимогою з'явитися до приватного нотаріуса для надання дозволу на виїзд дитини за межі України до Об'єднаних Арабських Еміратів з метою її оздоровлення та відпочинку, розширення кругозору у її супроводі та про надання дозволу на виготовлення проїзних документів, однак відповідач жодної відповіді на вказане звернення не надав (а.с.17-18).

Згідно із витягом із протоколу №6 комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 24.02.2017 року органом опіки та піклування не заперечується щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_4, при умові повернення дитини 30.08.2017 року до початку навчального процесу (а.с.60).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У підпунктах 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, суд в межах компетенції та з урахуванням обставин справи вирішив питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, зазначивши в рішенні суду як країну перебування, так і дати знаходження дитини у цій країні.

Суд надав дозвіл на тимчасове вивезення дитини за кордон особі, з якою дитина постійно проживає та знаходиться на її вихованні, посилання відповідача на те, що позивачка не планує повертатися в Україну, жодними доказами не підтверджені.

Як передбачено ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія паспорту ОСОБА_4 з відкритою робочою візою Об'єднаних Арабських Еміратів із зазначенням місця роботи - Al Etihad Aluminum, терміну працевлаштування - з 16.06.2016 року по 15.06.2018 року та посади - secretary, а також довідка з місця роботи ОСОБА_4 від 10.01.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_4 працює у відділі секретаріату та зв'язків з громадськістю ТОВ «Аль-Етіхад Алюмініум» із місячною заробітною платою 4 750 дирхам (1435 доларів США), а також має договір оренди житла, вартістю 27 000 дирхам (8 300 доларів США) на рік (а.с.10, 43, 47).

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили, що дитина хворіє спростовуються наявними в матеріалах справи: копією довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» та копією виписки з медичної карти дитини (а.с.44, 61).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації по Заводському району м. Запоріжжя, пояснила в суді апеляційної інстанції, що аналіз ситуації, що склалась, дає підстави вважати, що позивачка діє саме в інтересах дітей.

Отже суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що в інтересах неповнолітньої дитини необхідно надати дозвіл позивачці на тимчасовий виїзд на відпочинок з дитиною з України в чітко визначену країну - Об'єднані Арабські Емірат та на визначений термін - з 01.06.2017 року по 30.08.2017 року.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова