Справа № 510/1822/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2017 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за добросовісним набувачем, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі.

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія рішення Ренійського районного суду від 01.11.2007р.; копія витягу про державну реєстрацію прав на житловий будинок із надвірними спорудами від 28.12.2012р.; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Десантників, № 153 в с.Нагірне Ренійського району, власником якого вказаний ОСОБА_2; договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними спорудами від 05.12.2014р.; розписка від 05.12.2014р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2, зазначивши, що 05.12.2014 р. між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Десантників, № 153 в с.Нагірне Ренійського району Одеської області за 68000 грн. 05.12.2014р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму, отримання якої підтверджується розпискою від 05.12.2014р., а відповідач передав документи на житловий будинок із надвірними спорудами. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу укласти договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Але, згодом зясувалось, що у відповідача відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок із надвірними спорудами. Відповідач узяв на себе зобовязання оформити земельну ділянку згідно з вимогами діючого законодавства.

Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи тим, що він дуже зайнятий. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Десантників, № 153 в с.Нагірне Ренійського району, він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 не мав права на відчуження нерухомості, у звязку із тим, що він належним чином не оформив право власності на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач ОСОБА_2 продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами по вул.Десантників, № 153 в с. Нагірне Ренійського району за 68000 грн. 05.12.2014 р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, отримання якої підтверджується розпискою від 05.12.2014р., в якій зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості, а відповідач передав позивачу документи на житловий будинок і земельну ділянку, на якій він розташований. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину, а також із питанням щодо земельної ділянки, позивач неодноразово звертався до відповідача, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухиляється, право власності на землю не оформлює, мотивуючи все нестачею часу, матеріальними труднощами. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину організував догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу та розпискою від 05.12.2014 р. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачем не сприймаються.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок по вул.Десантників, № 153 в с.Нагірне Ренійського району за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем житлового будинку із надвірними спорудами по вул. Десантників, № 153 в с. Нагірне Ренійського району Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок (окрім самочинно побудованих споруд), по вул. Десантників, № 153 в с.Нагірне Ренійського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник