ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 2/201/3255/2017
30 листопада 2017 року Жовтневий районний суд
у складі: головуючого - судді Федоріщева С.С.
при секретарі Кияшко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 25 жовтня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 02 вересня 2006 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який був зареєстрований у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №396. Від шлюбу у них народилася дитина - донька ОСОБА_3, 01.07.2007, що на даний момент проживає разом з нею. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2014 року шлюб між ними було розірвано, фактично шлюбні відносини припинилися влітку 2013 року. Відповідач за власною ініціативою з донькою не спілкується, не цікавиться про її фізичний, духовний і моральний розвиток, протягом двох років матеріально не утримує та не намагається утримувати дитину, на телефонні дзвінки не відповідає. Також з позовної заяви вбачається, що дохід відповідача постійний, аліменти на інших дітей він не виплачує.
В наданій суду заяві позивач просить справу розглядати за її відсутності та задовольнити її вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини до досягнення вказаною дитиною повноліття в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Представник третьої особи Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_4 надала письмову заяву, в якій просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
Відповідач у судові засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену в наданих суду заявах, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_2 02 вересня 2006 року було укладено шлюб у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №396, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб І-КИ №053860 (а.с.8). Від шлюбу у сторін народилася дитина - донька ОСОБА_3, 01.07.2007 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини І-КИ №132942 (а.с.3). На даний момент дитина проживає разом з позивачкою. З літа 2013 року шлюбні відносини припинені. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2014 р. шлюб розірвано. Відповідач ухиляється від надання коштів на утримання дитини, що в даному випадку й стало підставою звернення до суду. Також з позовної заяви вбачається, що дохід відповідача постійний, аліменти на інших дітей він не виплачує.
Відповідач не позбавлений батьківських прав відносно дитини доньки ОСОБА_3, 01.07.2007, він не звільняється від обовязку щодо утримання дитини відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України.
Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2ст. 150 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ця неповнолітня дитина свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній потребує матеріальної допомоги від відповідача, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку.
При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач зараз працює, має доходи і певне матеріальне становище, інших стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться.
Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.27,46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним належним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.
При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх повного задоволення з зазначених вище підстав.
Доходячи до такого висновку, суд враховує й сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року): суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно ж до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.
Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч.2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.
Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини з 25 жовтня 2017 року, тобто з дати подачі позову до суду.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 367 ЦПК України.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки це мінімальний розмір судового збору за позовною вимогою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 180, 181, 182, 183, 184, ч. 1 ст. 191 СК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212-215, п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про стягнення аліментів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії АК 341130 виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 16 жовтня 1998 р., ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 01.072007 р.н., в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення цього позову.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії АК 341130 виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 16 жовтня 1998 р., ІПН НОМЕР_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Федоріщев