У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина, що продовжує навчання,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року в суд звернулася ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 1 500 гривень аліментів на утримання сина, який продовжує навчання ,але не менше 50 процентів прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мотивувала свої вимоги тим, що їхній спільний син навчається у вузі в м. Київ, у зв'язку з чим йому необхідні додаткові витрати. Крім сина, вона утримує також і дочку, яка теж навчається у м. Київ у Національному університеті біоресурсів та природокористування.

Рішенням Березнівського районного суду від 31 жовтня 2017 року зазначений позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 20 вересня 2017 року на період навчання до 2020 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 640 гривень судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допущено до негайного виконання.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку наявних у матеріалах справи доказів та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом вимог ст. 199 СК України щодо потреби дитини в матеріальній допомозі саме в зв'язку із навчанням та щодо наявності у батьків можливості надати таку допомогу. Вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки син перебуває на військовій службі - курсант 2-го курсу Національної академії сухопутних військ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного, а тому знаходиться на повному державному утриманні, забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням, що стверджується відповідними доказами у справі.

Позивачем не доведена наявність обставин для надання матеріальної допомоги, а відтак судом порушено вимоги ст. 60 ЦПК України щодо обов'язковості доказування у справі.

Окрім того, вказував про порушення судом норм ч. 3 ст. 199 СК України, адже син проживає окремо від батьків. Тому ОСОБА_2 не мала права на звернення до суду з даним позовом.

При визначенні розміру аліментів суд залишив без уваги вимоги ст. ст. 182, 200 СК України. На даний час він є безробітним, на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, він не має ні рухомого, ні нерухомого майна, грошових накопичень, а тому визначений судом розмір аліментів є для нього непосильним.

З цих міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі, і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності і обґрунтованості позову, оскільки ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання сина, який продовжує навчання та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, не надає, а тому стягнув з відповідача на користь позивача на утримання сина 1 000 гривень аліментів щомісяця на період навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною повноліття.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечується, що від шлюбних відносин вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4). Після припинення подружніх відносин син продовжував проживати з позивачем, на утриманні якої і перебував.

Сторонами також не оспорюється, що ОСОБА_3 є курсантом 2 курсу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана П.Сагайдачного, навчання 4 роки до червня 2010 року. що також стверджено довідкою даного вузу від 12.09.2017 року вих. №1612 (а.с. 2).

Районним судом зроблено обґрунтований висновок про те, що хоча син перебуває на державному утриманні, однак потребує матеріальної допомоги, тоді як відповідач участі у затратах на навчання не бере. Через це позивач звернулась до суду, вимагаючи стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1 500 гривень аліментів щомісяця на час навчання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Норми ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 184 СК України встановлюють, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1.)стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2.)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3.)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4.)інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів зважає на те, що при визначенні розміру матеріальної допомоги судом першої інстанції правильно враховано відсутність у ОСОБА_1 постійного, стабільного заробітку (доходу), його вік - ІНФОРМАЦІЯ_3, стан здоров'я, який є задовільним, розмір стипендії сина, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. При цьому береться до уваги, що відповідач не спростував доводів ОСОБА_2 про те, що він працює, однак без оформлення трудового договору, займаючись пасажирськими перевезеннями. Таким чином, він отримує заробіток (дохід), тобто в змозі надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання у вузі.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про перебування сина на повному державному забезпеченні, необґрунтованості присудженого розміру аліментів та неможливості взагалі надавати допомогу на утримання сина, то вони на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Оскільки обов'язком обох батьків є утримання дітей до досягнення ними повноліття, а також, за умови матеріальної можливості, у разі продовження ними навчання - до досягнення 23 років, тому не можна погодитися і з твердженнями автора скарги про його обов'язок утримувати виключно трьох малолітніх дітей від іншого шлюбу.

Роз'яснення абз. четвертого п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років становить 1 777 гривень. Тому присудження з відповідача 1 000 гривень аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, є належним висновком.

Тому повно і правильно з'ясувавши обставини справи та застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув 1 000 гривень аліментів із відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 до 30 червня 2020 року, але не раніше ніж до досягнення ним 23 років.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання вимог закону судом першої інстанції при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Березнівського районного суду від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

А.М.Шеремет