ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/389/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Пасько І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання у фактичних шлюбно-сімейних відносинах та поділ сумісного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3.) про встановлення факту проживання у фактичних шлюбно-сімейних відносинах та поділ сумісного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 15 листопада 2008 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. До укладання шлюбу з 2006 року по 2008 року тривалий час проживали разом у фактичних сімейно-шлюбних відносинах як подружжя. Під час спільного проживання народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 29 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Вважає, що відповідно до ст. 60 СК України, він має право на 1/2 частку майна. Скористатися своїм правом не має можливості, оскільки всі правовстановлюючі документи, на нерухоме та рухоме майно знаходяться у відповідача, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В останній редакції позовних вимог просив суд встановити факт проживання у фактичних сімейно-шлюбних відносинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 2006 року по 2008 року. Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3: квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 192 500,00 грн., автомобіль НОМЕР_1, 2012 року випуску вартістю 2 332 000,00 грн., квартиру АДРЕСА_1 вартістю 795 000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволені.

Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 15 листопада 2008 року сторони уклали шлюбу (т. І а.с. 113).

Від шлюбу народилася дитина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 114).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (т. І а.с. 124).

Позивач посилається, що під час спільного проживання було придбано квартиру АДРЕСА_1, автомобіль НОМЕР_1, 2012 року випуску та квартиру АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідно до договору купівлі-продажу від 11 грудня 2007 року та покупцем є відповідач (т. І а.с. 7).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 вересня 2006 року, відповідач придбала квартиру АДРЕСА_1 (т. І а.с. 11).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 червня 2012 року відповідач придбала автомобіль ТOYOTA Auris Super White 2, 2012 року випуску (т. І а.с. 28-34).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними в п. 20 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Зі змісту ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України вбачається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, або ж із поважних причин не проживають разом, однак пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, та в судовому засіданні за клопотанням сторін було допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_7. Повідомив суду, що він є батьком відповідачки. У 2006 році він з дружиною та донькою придбали квартиру АДРЕСА_1. 15 листопада 2008 року було весілля доньки, в кінці грудня 2008 року позивач переїхав до ОСОБА_1. З 2006 року по 2008 рік відповідач проживала сама по вулиці Урлівській. Позивача знає з 1999 року, моя донька та позивач навчалися разом і дружили як студенти.Кошти на придбання квартири були свідка, його дружини та відповідача, з донькою було укладено договір позики.

Свідок, ОСОБА_8, повідомила суду, що познайомилась з відповідачем в санаторії у 2007 році, у тому ж санаторії відповідач познайомилась з ОСОБА_9, позивачем та у них зав'язалися стосунки. У квартирі вона проживала сама.

Свідок, ОСОБА_10, надала такі покази суду, з ОСОБА_6 познайомилась у 2003 році, свідок є хрещеною матір'ю дитини. Позивач з'явився у житті ОСОБА_6 06 серпня 2008 року і через місяць ОСОБА_2 зробив пропозицію одружитися, після одруження ОСОБА_6 завагітніла, проживали вони в квартирі ОСОБА_6.

Свідок, ОСОБА_11, повідомила суду, що в період з 2006 року по 2008 року ОСОБА_6 проживала одна, в серпні 2008 року свідок познайомилась з позивачем.

Свідок, ОСОБА_6, надала свідчення про те, що з 2006 року вона займалася три рази на тиждень англійською мовою у ОСОБА_3, у вересні 2008 року, відповідач після того як повернулася з моря сказала, що виходить заміж.

Свідок, ОСОБА_13, повідомила суду, що коли купували квартиру то була відповідач та її батько.

Свідок, ОСОБА_14, повідомила суду, що позивач з'явився у житті ОСОБА_3 у серпні 2008 року, свідок була часто у квартирі, відповідач проживала сама у квартирі. Після 30 серпня 2008 року ОСОБА_3 повідомила, що виходить заміж, шлюб укладений приблизно у листопаді 2008 року.

Свідок, ОСОБА_9, надала покази суду, що ОСОБА_3 для того, щоб купити квартиру брала кредит, працювала на кількох роботах, батьки допомогали з виплатою кредиту.

Отже, посилання позивача на те, що під час фактично шлюбних відносин з 2006 року по 2008 рік, було придбано рухоме та нерухоме майно за спільні кошти, суд не може покласти в рішення суду, оскільки в матеріалах справи містяться договори купівлі-продажу, договір позики, що свідчать, що кошти були відповідача та її батьків, що під час розгляду підтвердилось показами свідків ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_16, та позивач не спростовував даного факту.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України № 6-2641цс15, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного доходу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбанні його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу , але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не надав суду докази, що придбане за час шлюбу майно було придбане за спільні кошти.

В той же час, суд зауважує, що квартира АДРЕСА_3 була придбана відповідачем, 11 грудня 2007 року на підставі договору. Дану квартиру придбано за ціною 109 751,31 доларів США.

Для придбання вищевказаної квартири відповідачу АКІБ «УкрСиббанк» надано кредит в розмірі 95 000,00 доларів США (т. І а.с. 182-188).

Відповідно до виписки по кредитному договору за час до реєстрації шлюбу 15 листопада 2008 року відповідачем було сплачено 34 559,55 доларів США. Залишок станом на 04 листопада 2008 року становив 60 440,45 доларів США.

Враховуючи той факт, що сторони до укладення шлюбу не проживали однією сім'єю, кошти в розмірі 34 559,55 доларів США є особистою приватною власністю відповідача згідно ч. 1 ст. 57 СК України.

У період шлюбу було сплачено 60 440,45 доларів США. Під час розгляду справи відповідачем було доведено той факт, що кошти виплачувалися саме відповідачем.

Крім того, 06 червня 2012 року було придбано автомобіль НОМЕР_1, 2012 року випуску, за ціною 186 226,00 грн. (т. І а.с. 135-137).

Для придбання вказаного транспортного засобу відповідачу ПАТ «Креді Агріколь» було надано кредит в розмірі 74 490,00 грн. (т. І а.с. 189-195).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої № 6 - 539цс16, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов'язань за договорами позики.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України у правовій позиції № 6 - 486цс16.

Під час розгляду справи судом встановлено, що належність коштів відповідачу, спрямованих на придбання квартири та автомобіля підтверджуються договорами безвідсоткової позики від 27.09.2006 р., 22.06.2007 р., 11.01.2008 р., 22.08.2008 р. (т. І а.с. 125-134).

Таким чином, 45 % квартири АДРЕСА_3 придбано відповідачем до шлюбу, іншу частину квартири оплачено за власні кошти. Транспортний засіб ТOYOTA Auris Super White 2, д.н.з. НОМЕР_2, 2012 року випуску придбаний під час шлюбу, однак оплачений за власні кошті відповідача, тому враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України № 6 - 2641цс15 є особистою власністю ОСОБА_3 та не підлягає поділу.

Суд, вислухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши доказі по справі, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що у період з 2006 року по 2008 рік сторони не були пов'язані спільним побутом, не мали спільного бюджету, не поліпшували умови проживання та побуту, не піклувалися один про одного, їх відносини не мали ознак притаманні сім'ї, а тому в частині позовних вимог про встановлення факту слід відмовити.

Щодо визнання спільним сумісним майном рухомого та нерухомого майна то в цій частині слід також відмовити, оскільки під час розгляду справи позивачем не доведено цього факту, відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, відповідачем навпаки спростовані ці доводи та доведені, що це саме є особистою власністю ОСОБА_3 та майно не підлягає поділу, отже у задоволені позову ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 3, 57, 74 Сімейного кодексу України, Пленуму Верховного Суду України постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання у фактичних шлюбно-сімейних відносинах та поділ сумісного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: