Справа № 139/619/17 Провадження № 22-ц/772/2465/2017Головуючий в суді першої інстанції Тучинська Н. В.
Категорія 53Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Войтка Ю.Б., Якименко М.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Комунальної установи «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» про зобов'язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він перебуває у трудових відносинах із відповідачем і є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1 категорії. Відповідно до п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати терміном 14 робочих днів на рік.

Посилаючись на лист Міністерства праці України від 12 лютого 1997 року № 10/2-493, відповідач надає ОСОБА_2 додаткову відпустку терміном 16 календарних днів.

Вважаючи, такі дії відповідача незаконними, ОСОБА_2 просив зобов'язати відповідача рахувати його додаткову відпустку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 14 робочих днів, а не 16 календарних, та надати йому недонараховані дні додаткової відпустки за 20 років і оплатити їх із врахуванням індексації.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскарженого рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а це рішення залишити без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 із відповідачем перебуває у трудових відносинах та згідно посвідчення (а.с. 4) є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорія.

ОСОБА_2 надається додаткова відпустка у перерахунку на календарні дні і становить 16 календарних днів.

На звернення позивача до Комунальної установи «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» (далі - КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування») ця установа листом № 523 від 22 червня 2017 року (а.с. 3) йому роз'яснила норми законодавства, які регулюють надання додаткової відпустки особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, те, що додаткова відпустка, передбачена ст. ст. 20, 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із врахуванням наданих Міністерством праці України від 12 лютого 1997 року роз'яснень № 10/20493 щодо практичного застосування ч. 1 ст. 5 Закону України «Про відпустки», має надаватись з розрахунку 16 календарних днів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимого, зокрема того, що відповідач при наданні йому додаткової відпустки порушив п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з положеннями ст. 76 КЗпП України тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Відповідно п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (прийнятого 28 січня 1991 року) особам, віднесеним до категорії 1 надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати терміном 14 робочих днів на рік.

Із 1 січня 1997 року введено в дію Закон України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року, за винятком ст. ст. 7, 8 і ч. 1 ст. 10, які набрали чингності з 1 січня 1998 року.

До введення в дію Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки надавалися в робочих днях.

Роз'ясненням Держкомпраці СРСР та ВЦРПС від 08 квітня 1967 року № 4/П-10 передбачалося, що при введенні на підприємствах, в установах і організаціях п'ятиденного робочого тижня, чергова та додаткова відпустка повинні надаватися робітникам та службовцям на встановлену чинним законодавством кількість робочих днів по календарю, а не по графіку. За рахунок другого дня відпочинку за тиждень тривалість відпустки не збільшується. За таких умов, при п'ятиденному робочому тижні вихідні дні у суботу враховувалися при визначенні щорічної відпустки і не збільшували її загальної тривалості.

Статтею 5 Закону України «Про відпустки» встановлено, що тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.

Пунктом 2 постанови Верховної Ради України від 15 листопада 1996 року № 505/96-ВР «Про порядок введення в дію Закону України «Про відпустки», передбачено зберегти відпустки раніше встановленої загальної тривалості за працівниками, які користувалися відпусткою більшої загальної тривалості, ніж визначена відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України, на весь час їх роботи на даному підприємстві, в установі, організації на посадах, професіях, роботах, що давало їм право на цю відпустку, та за наявності умов, за якими вона надавалася.

Відповідно до зазначеного, а також враховуючи те, що до введення в дію Закону України «Про відпустки» особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, надавалася додаткова відпустка за графіком шестиденного робочого тижня і вихідний день у суботу включався в тривалість відпустки, перерахунок тривалості щорічної основної і додаткової відпусток з робочих в календарні дні має проводитись за формулою: N к.д. = N р.д. х7 : 6, де N к.д. - тривалість відпусток в календарних днях; N р.д. - тривалість відпустки в робочих днях; 7 - тривалість тижня в календарних днях; 6 - тривалість тижня в робочих днях, за якою обчислювалась тривалість відпустки до прийняття Закону України «Про відпустки».

Таким чином, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік, передбачена п. 22 ст. Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у перерахунку на календарні дні становить 16 календарних днів.

Тобто, законодавець зобов'язав роботодавців надавати своїм робітникам відпуски, у тому числі й додаткові, саме у календарних, а не робочих днях, тому у відповідача не було правових підстав для надання позивачу додаткової відпустки у робочих днях.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до індивідуального тлумачення норм матеріального права, однак не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, висновків суду не спростовують, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Ю.Б. Войтко

М.М. Якименко