Провадження №2/748/559/17
Єдиний унікальний № 748/1295/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого - судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Медвідь А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади смт Михайло-Коцюбинське в особі Андріївського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування після померлої 29 травня 2002 року матері ОСОБА_2, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Слобідська, будинок № 4, с. Андріївка Чернігівського району Чернігівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки свідоцтво про право власності на даний будинок було видано на ім»я її матері після смерті останньої, вона не має можливості належним чином оформити спадщину на зазначене домоволодіння, а тому змушена звернутись із позовом до суду.

Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с. 94).

Відповідач - територіальна громада смт Михайло-Коцюбинське в особі Андріївського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради в судове засідання свого представника не забезпечила, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника. Позовні вимоги визнають, проти задоволення позову не заперечують (а.с. 91).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора явку свого представника в судове засідання не забезпечила, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у відсутності представника нотконтори ( а.с. 90).

Керуючись ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності не зявившихся сторін.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 1979 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Андріївка Чернігівського району, який належав продавцю на підставі запису в погосподарській книзі сільської ради під №447. Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської Ради депутатів трудящих Чернігівського району Чернігівської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №5 (а.с.77).

Згідно погосподарських книг сільської ради 1979-2002 рр., за ОСОБА_2, після укладення вказаного вище договору купівлі-продажу з 1979 року, було зареєстровано домоволодіння за адресою: вул. Слобідська,4, с. Андріївка, Чернігівського району Чернігівської області, і вона рахувалася головою даного домоволодіння, що підтверджується довідкою Андріївського старостинського округу №177 від 01.11.2017 ( а.с.92).

Відповідно до копії технічної документації по видачі державного акта на право приватної власності за 1999 рік, земельна ділянка за даною адресою, площею 0,4500 га, була передана безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Андріївської сільської ради №21 від 16.03.1994, для ведення особистого підсобного господарства ( а.с.8-12).

Відповідно до ст.14 Закону Української РСР « Про державний нотаріат» від 25 грудня 1974 року N 3377-VIII, який діяв на момент укладення вказаного вище Договору, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, вчинення нотаріальних дій, зокрема таких як посвідчення договорів, було покладено на виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої Наказом Міністра юстиції УРСР 19.01.1976 р. № 1/5, нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій (п.2). Службові особи виконавчих комітетів посвідчують угоди, для яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, зокрема - договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування) жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників незалежно від суми договору (статті 227, 242, 244 Цивільного кодексу УРСР) - п.29.

Таким чином, оформлення договору купівлі-продажу будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на день його укладення - 11 травня 1979 року, відповідало вимогам чинного на той час законодавства.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як, зазначалося вище, за ОСОБА_2 з 1979 року зареєстрований в погосподасрьких книгах сільської ради житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Слобідська,4, в с. Андріївка, Чернігівського району Чернігівської області.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 9 червня 1998 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 1986 року за № 399/2839, та яка втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у зв'язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445.

У відповідності до вказаних підзаконних нормативних актів реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Слобідська,4, в с. Андріївка, Чернігівського району Чернігівської області.

Відповідно до записів свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №140018, ОСОБА_2 померла 29 травня 2002 року (а.с.4).

З інформаційної довідки КП " Чернігівське районе бюро технічної інвентаризації" від 17.10.2017 ( а.с.87), встановлено, що право власності на спірний будинок в Чернігівському РБТІ зареєстровано за ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про право власності від 01.06.2012. Тобто видача Свідоцтва про право власності та реєстрація спірного будинку в Чернігівському РБТІ відбулася після смерті ОСОБА_2

Як вбачається із копії спадкової справи № 719/2002, наданої Чернігівською районною державною нотаріальною конторою, 03.09.2002 відкрита спадкова справа на спадкове майно померлої 29.05.2002 ОСОБА_2. Із заявою про прийняття спадщини 03 вересня 2002 року до нотаріальної контори звернулася позивач, яка прийняла спадщину за законом. 23.01.2003 позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,4500 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №043205. ( а.с.46-68).

Родинні відносини спадкодавця ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1, як матері та доньки підтверджуються копією свідоцтва про народження останньої. Зміна прізвища позивача з «Короткої» на «Шило» підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 І-ЕЛ № 279005 ( а.с. 5-6).

Отже, до позивача ОСОБА_1, як до спадкоємця першої черги за законом після смерті 29.05.2002 року ОСОБА_2 перейшли всі права та обов»язки, що належали спадкодавцю, в тому числі і на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Слобідська,4, с. Андріївка, Чернігівського району Чернігівської області .

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Постановою від 11 травня 2017 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане вище домоволодіння.

Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності.

Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.

Керуючись ст.ст. 10,11, 13, 60, 61, 174, 208, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст.529, 549 Цивільного кодексу Української РСР, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади смт Михайло-Коцюбинське в особі Андріївського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_2, яка померла 29 травня 2002 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Андріївка Чернігівського району Чернігівської області, вул. Слобідська, буд. № 4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4