УхвалА

іменем україни

20 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., ЗакропивногоВ.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про визнання договору іпотеки припиненим, зобов'язання зняти заборону обтяження з державного реєстру іпотек та заборону на відчуження предмета іпотеки за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_6 було укладено договір позики на суму 900 тис. грн, строком повернення до 23 липня 2019 року. На забезпечення виконання умов цього договору між ними було укладено договір іпотеки. Свої зобов'язання за договором позики вона виконала, позику погасила у повному обсязі, що підтверджується розпискою від 1 червня 2015 року. Проте ОСОБА_6 у порушення вимог діючого законодавства не зняла іпотечне майно з-під іпотеки та обмеження щодо його відчуження. Крім того, їй стало відомо про те, що 27 липня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір про відчуження права вимоги за вищевказаними договорами, згідно умов якого остання стала іпотекодержателем майна. На її вимогу про зняття майна з-під іпотеки у зв'язку із виконанням зобов'язання за договором позики відповідач не реагувала.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_4 просила суд: визнати договір іпотеки від 24 липня 2014 року, укладений між нею та ОСОБА_6, припиненим; зобов'язати приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Стрельченко О.В. зняти з-під іпотеки майно та обмеження щодо його відчуження з державного реєстру іпотек.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, через свого представника ОСОБА_9, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

У ході розгляду апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року ОСОБА_4 подала заяву про відмову від апеляційної скарги на зазначене вище рішення суду та просила вважати видані нею довіреності на представництво її інтересів у суді такими, що втратили чинність.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 листопада 2016 року прийнято відмову ОСОБА_4 від апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у даній справі. Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_9, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року закрито.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, справу направити до апеляційного суду для продовження її розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_4, апеляційний суд, вірно застосувавши вимоги ст. 300 ЦПК України, правильно виходив із того, що позивачка двічі подала заяву про відмову від апеляційної скарги (а.с. 205, 208), мотивувала їх, а наслідки такої процесуальної дії (ч. 4 ст. 300 ЦПК України) їй відомі та зрозумілі.

Доводи представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - про недоцільність розгляду заяви ОСОБА_4, оскільки він є її представником, безпідставні, так як згідно зі ст. 44 ЦПК України представник діє від імені особи, яку він представляє, в її інтересах і не повинен діяти від власного імені.

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованими й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний