АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 766/7747/16-ц
Номер провадження:22-ц/791/1964/17
Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоКолісниченка А.Г.,
суддів:Вейтас І.В.,
Радченка С.В.,
за участю секретаряПрушинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що він не втратив зв'язок з житлом, що він ставився до нього, як до свого основного місця проживання, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач не мешкав в зазначеній квартирі без поважних причин та, що згідно ст.ст. 71,72 ЖК України, він не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, покази свідків є недостовірними, так як вони не обізнані щодо відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_5 В акті про відсутність відповідача у спірній квартирі не зазначено, що вони заходили до квартири під час складання акту, а тому не впевнилися чи був ОСОБА_5 присутній чи ні, чи є його речі у квартирі чи ні, та є подругами позивачки і відповідно виступають на її боці. Тому, суд першої інстанції не повинен був приймати вказані пояснення та докази як підставу для визначення причин поважності причин відсутності відповідача понад один рік у спірній квартирі. Також влітку позивачка встановила на вхідні двері новий замок, від якого не надала відповідачеві ключі, речі викидала на вулицю та влаштовувала сварки, у зв'язку з чим ОСОБА_5 чинилися та чиниться перешкоди в користуванні цим майном. На підставі чого, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У письмових запереченнях на апеляцію ОСОБА_6 посилаючись на необґрунтованість доводів ОСОБА_5 просила про відхилення скарги та залишення рішення суду без змін.

ОСОБА_5 та його представниця ОСОБА_7, у судовому засіданні, на задоволенні апеляції наполягали, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_6 та її представниця ОСОБА_8, у судовому засіданні, проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 27.07.2016 року є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 6). Крім того, позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.01.2015 року (а.с.10). ОСОБА_5 зареєстрований у квартирі, належній позивачці.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач з травня 2015 року не проживає у АДРЕСА_2 без поважних причин.

Цей факт встановлений судом на підставі пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також акту від 30.09.2016 року, складеного комісією у складі керуючого будинком ОСББ «Колорит» ОСОБА_12, бухгалтера ОСОБА_13, мешканців будинку ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_9 (а.с.24).

Названі докази досліджені судом у передбаченому цивільним процесуальним законодавством порядку та їм надана належна оцінка у відповідності із ст.212 ЦПК України.

Апелянтом не було надано суду доказів, які б спростовували чи ставили б під обґрунтовані сумніви встановлені обставини. Так, допитана апеляційним судом на клопотання апелянта та його представника свідок ОСОБА_15 у своїх поясненнях не спростувала факт не проживання відповідача у спірній квартирі. Інших доказів ОСОБА_5 та його представником надано не було.

Більш того, сам ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі визнає факт свого не проживання у квартирі з 2015 року, пояснюючи це тим, що з боку позивачки йому чиняться перешкоди у проживанні та користуванні житлом (а.с.95). Однак, факт вчинення перешкод достовірними та достатніми доказами не підтверджено. Також відсутні докази того, що у квартирі знаходяться ті речі відповідача, наявність яких давала б підстави для висновку про те, що ОСОБА_5 ставився до спірного житла як до місця постійного проживання. Таким чином , ОСОБА_5 не було доведено суду того, що він намагався вселитись до спірної квартири та постійно там проживати і що у цьому йому чинились перешкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_5 у спірній квартирі не проживає більше одного року, а тому є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3.

Доводи апелянта про те, що він не втратив зв'язок із житлом,оскільки часто буває у ній, відвідуючи свою доньку, колегією до уваги не беруться, оскільки сам по собі факт періодичного відвідування квартири не свідчить про постійне у ній проживання.

Посилання на наявність у квартирі речей відповідача колегією оцінені вище.

Доводи щодо заміни позивачкою замка у вхідних дверях квартири влітку 2016 року колегією відхиляються, оскільки навіть за беззаперечної доведеності цієї обставини це не спростовує висновок суду першої інстанції, оскільки сам відповідач визнав, що він не проживає у квартирі з січня 2015 року, тобто понад рік без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

С.В.Радченко