Справа № 373/1830/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Керекези Я.І.

при секретарі Олійник Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, набутого за час шлюбу,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом і просить визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., який розташований за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с.Улянівка, вул.Підгірна, 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 33.

Посилається на те, що в період з 14.03.2015 по 18.01.2017 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі сторонами був придбаний зазначений житловий будинок. Після припинення сімейних відносин відповідач не визнає його права власності на дане майно, поскільки спірне майно оформлене на її імя. В добровільному порядку відповідач відмовляється поділите майно, нажите за час сумісного проживання у шлюбі, що змусило його звернутися до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та письмові заперечення в яких зазначає, що у позивача відсутні підстави звертатися з даним позовом до суду, оскільки ще до звернення позивача до суду визнавала та не оспорювала його право на ? частну будинку. Просить відступити від засади рівності часток, врахувавши те, що вона ніде не працює; самостійно доглядає та виховує малолітню дитину, не має у своїй власності іншого нерухомого майна, не має іншого джерела доходу, крім соціальної виплати на дитину у розмірі 860 грн. Також просить суд врахувати інтереси їх малолітньої дитини, який проживає з матір`ю знаходиться на її повному матеріальному утриманн, позивач сплачує аліменти нерегулярно у сумі 700 грн., участі у вихованні, навчанні, розвитку дитини не приймає, її інтересами не цікавиться, про майбутнє сина не переймається.

Судом встановлено наступне.

14.03.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 177457 від 14.03.2015 (а.с.6).

Сторони мають спільну дитину сина Костянтина, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК №455108.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу, укладеного 24.10.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, остання придбавла житловий будинок №1 по вул.Підгірна в с.Улянівка. У п.1.5 зазначеного договору вказується, що покупець на час укладення дпного договору перебуває в зареєстрованому шлюбі. Згода іншого подружжя покупця викладена окремою заявою, яка приєднана до матеріалів справи, на підставі яких посвідчено даний договір.

Право власності на зазначене майно підтверджується також копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №78419109 від 19.01.2017 (а.с.8).

Згідно з копією рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.01.2017 шлюб між сторонами розірвано (а.с.7).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з письмових заперечень ОСОБА_2, вона розуміє зміст ст.60 СК України, не оспорювала того, що вищевказаний житловий будинок набувався в період шлюбу та за їх спільні кошти, а отже кожен з них в силу Закону має рівні частки у цьому нерухомому майн,і тому у позивача не було правових підстав для звернення до суду з даним позовом.

Поряд з тим, як вбачається з договору купівлі-продажу, він укладений на ім`я відповідача, зі змісту письмових заперечень відповідача вбачається, що визнання ОСОБА_2 за позивачем права на 1/2 частку будинку не є безумовним, оскільки вона просить суд при вирішенні даної справи відступити від засади рівності часток подружжя.

Згідно зі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ст. 68 цього Кодексу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 2 ст. 370 цього Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Таким чином, наведені відповідачем обставини, які вона просить врахувати як істотні при відступі від засади рівності часток, не є істотними обставинами в розумінні п.30 зазначеної вище постанови.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Що стосується інтересів малолітньої дитини, відповідачем не надано доказів розміру сплачуваних позивачем аліментів, нерегулярності їх виплати.

Отже, зважаючи на те, що спірне майно було придбане ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_1, будь яких обставин, які б перешкоджали визнати за позивачем право власності на 1/2 частку вказаного будинку, судом не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 60, 63, 68 СК України, ст.ст.368, 370 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212 214, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, набутого за час шлюбу, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку (загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.), що розташований по вул.Підгірна, 1 в с.Улянівка Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Складання рішення в повному обсязі вчинено 05.12.2017.

Суддя Я. І. Керекеза