Справа № 129/2777/13-ц Провадження № 22-ц/772/3187/2017Головуючий в суді першої інстанції Швидкий О. В.
Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Шемети Т.М.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року у цивільній справі за поданням заступника начальника відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області Омельчука О.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

28 серпня 2013 року Гайсинського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, в розмірі 400 грн., починаючи з 27.08.2013 р. і до її повноліття.

22 липня 2014 року до Гайсинського районного суду Вінницької області звернувся заступник начальника відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області Омельчук О.М. з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в праві виїзду за межі України.

Подання мотивував тим, що на виконанні відділу ДВС Гайсинського РУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-129/21/2014 від 28 березня 2014 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 27 серпня 2013 року і до її повноліття.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Просив суд обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року подання задоволено, обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю АДРЕСА_1 в праві виїзду за межі України тимчасово, до виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2014 р. про стягнення на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 27 серпня 2013 року і до її повноліття.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою про скасування ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року, в якій послався на те, що рішення оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що при постановлені ухвали, судом першої інстанції не було взято до уваги, що державним виконавцем не надано доказів того, що він має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, також не надано жодного доказу того, що він ухиляється від виконання зобов'язання за рішенням суду.

Крім того, при постановленні ухвали, суд першої інстанції керувався ЗУ «Про порядок виїзду з України та порядок в'їзду в Україну громадян України», в той час, коли законом не передбачено обмеження у праві виїзду за кордон боржника до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Просить скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У справі встановлено, що на виконанні відділу ДВС Гайсинського РУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-129/21/2014 від 28 березня 2014 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 27 серпня 2013 року і до її повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №42793328 за період з 27 серпня 2013 року по 31 березня 2014 року, ОСОБА_2 повинен сплатити борг на користь ОСОБА_4 в сумі 2094,35 грн.

03 квітня 2014 року ОСОБА_2 було направлено пропозицію державного виконавця відділу ДВС Гайсинського РУЮ №2272 про добровільне погашення заборгованості за виконавчим листом виданого Гайсинським районним судом Вінницької області від 28 березня 2014 року.

З акту державного виконавця від 14 липня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_2, не проживає. Встановити місце проживання та місцезнаходження боржника неможливо.

Станом на 22 липня 2014 року боржник не вжив ніяких заходів, які б свідчили про намір виконати рішення суду.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у особи - боржника ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями, є підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно розяснень, які містяться у п. 7 абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року вбачається, що розгляд подання заступника начальника відділу ДВС Гайсинського РУЮ судом першої інстанції був проведений у відсутність сторін, зокрема без участі особи, яка ініціювала подання.

Зазначені дії суду першої інстанції є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства , оскільки ст.. 377 -1 ЦПК України встановлено необхідність розгляду подання лише за участю державного виконавця.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не перевірявся факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Із матеріалів справи слідує, що судом не оглядалися також матеріали виконавчого провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до необгрунтованого висновку про задоволення подання та тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань, не встановивши факту ухилення боржника від виконання вказаних зобов'язань.

На суд покладено функцію вирішення питання про обмеження виїзду, а право вибору способу виконання такого обмеження належить органу, до компетенції якого входить питання забезпечення виїзду з України (Лист Верховного Суду України від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України").

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу по даній справі скасувати, питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України за поданням заступника начальника відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області Омельчука О.М. передати на новий розгляд до Гайсинського районного суду Вінницької області.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року - скасувати, передати питання на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Голота Л.О.

/підпис/ Шемета Т.М.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.